КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2016 р. Справа№ 910/9576/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

ОСОБА_1

при секретарі: Верьовкін С.С.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 (дов. № 09/1322 від 19.07.2016 р.);

від відповідача: ОСОБА_3 (дов. № 13-11-9999 від 29.09.2016 р.);

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства КБ Надра в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ Надра ОСОБА_4

на рішення господарського суду міста Києва від 06.07.16 р.

по справі № 910/9576/16 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Євро-Реконструкція

до публічного акціонерного товариства КБ Надра

про стягнення заборгованості у розмірі 11 815, 80 грн.

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про стягнення 5 329,54 грн. заборгованості за послуги з централізованого опалення, 5 329,54 грн. пені, 1 034,27 грн. інфляційних втрат та 122,45 грн. 3 % річних.

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.07.2016 року, з урахуванням ухвали господарського суду міста Києва від 18.07.2016 р., по справі № 910/9576/16 позов товариства з обмеженою відповідальністю Євро-Реконструкція задоволено частково: стягнуто з публічного акціонерного товариством Комерційний Банк Надра на користь товариства з обмеженою відповідальністю Євро Реконструкція заборгованість у розмірі 5 329 грн. 54 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов договору, не здійснив оплату вартості наданих й прийнятих послуг в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення 5 329 грн. 54 коп. - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 05.02.2015 року № 83 Про віднесення Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 Надра до категорії неплатоспроможних, Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.02.2015 року прийнято рішення №26 про запровадження з 06.02.2015 року по 06.05.2015 року тимчасової адміністрації, а відповідно до постанови Правління НБУ від 04 червня 2015 р. № 356 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства "ОСОБА_5 банк "Надра" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 червня 2015 р. № 113, "Про початок процедури ліквідації ПАТ "КБ "НАДРА" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ "КБ "НАДРА", а тому з даного моменту не здійснюється нарахування неустойки, інших фінансових санкцій, та нарахування відсотків за зобов'язаннями банку.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, публічне акціонерне товариство КБ Надра в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ Надра ОСОБА_4 звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 06.07.2016 року по справі № 910/9576/16 скасувати в частині стягнення заборгованості у сумі 2 666,75 грн. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказав на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим в частині стягнення заборгованості у сумі 2 666,75 грн., в звязку з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права. В обґрунтування своїх вимог скаржник зазначив, що встановлений нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» спеціальний порядок здійснення ліквідації банку та проведення розрахунків з його кредиторами унеможливлює задоволення вимог кредиторів такого банку поза межами ліквідаційної процедури та визначеної черговості. Окрім того вказав, що в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач звертався до банку з заявою кредитора про стягнення заборгованості у розмірі 2 666,75 грн. за період з листопада 2014 року по квітень 2015 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.07.2016 року було прийнято до провадження апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства КБ Надра в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ Надра ОСОБА_4 та призначено справу № 910/9576/16 до розгляду.

22.08.2016 р. через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить апеляційну скаргу відповідача на рішення господарського суду міста Києва від 06.07.2016 р. у справі № 910/9576/16 залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 06.07.2016 р. у справі № 910/9576/16 без змін.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 15.09.2016 року, в звязку з перебуванням головуючого судді Ільєнок Т.В. у відрядженні, сформовано новий склад колегії суддів, головуючий суддя Руденко М.А., судді: Дідиченко М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.09.2016 року було прийнято до провадження апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства КБ Надра в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ Надра ОСОБА_4 в складі колегії суддів: головуючий суддя Руденко М.А., судді: Дідиченко М.А., Пономаренко Є.Ю. та призначено апеляційну скаргу до розгляду.

В подальшому в судовому засіданні оголошувалась перерва.

В судовому засіданні 08.11.2016 року представник відповідача підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції просив скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача вказав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 01.10.2015 року між товариством з обмеженою відповідальністю Євро Реконструкція (виконавець) та публічним акціонерним товариством Комерційний Банк Надра (споживач) було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води №420442/3юр, відповідно до умов якого виконавець зобовязався своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, а споживач зобовязався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором (а.с. 19 20).

Відповідно до п.п. 2, 3 договору субєктом користування послугами є власник (орендар) нежитлового приміщення по пр. Миру, буд. 3, опалювальна площа (обєм) нежитлового приміщення - 55,40 кв.м.

Згідно з п. 5 договору тарифи на послуги (з врахуванням ПДВ) на дату укладення договору становлять с централізованого опалення з будинковими без будинкових приладів обліку теплової енергії 598,00 грн. за гігакалорію.

Відповідно до п. 9 договору розрахунковим періодом є календарний місяць. У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Згідно з підпунктом 1 пункту 17 договору споживач зобовязаний оплачувати послуги в установлений договором строк.

Цей Договір укладається на строк до 01.10.2016 р. і набирає чинності з дня його укладання. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду. Дія цього Договору поширюється на взаємовідносини, які виникли між сторонами до моменту його укладення відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України, а саме з 01.10.2014 р. (п.п.31, 32 Договору).

ОСОБА_2 вірно встановлено судом першої інстанції, та як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води №420442/3юр від 01.10.2015 року позивач у період з 01.11.2014 р. по 29.02.2016 р. надавав послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами надання послуг, нарядами начальника управління теплозбуту про включення і відключення опалення будинку за адресою пр. Миру, 3 №28044 від 21.10.2014 р., №34900 від 06.04.2015 р., №40931 від 06.10.2015 р. (а.с. 34 49).

30.09.2015 року позивачем було направлено на адресу відповідача претензію №УНПН-670 з вимогою сплатити заборгованість у розмірі 2 666 грн. 27 коп., яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Позивач, у звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань за договором про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води №420442/3юр від 01.10.2015 року, звернувся з позовними вимогами до останнього про стягнення 5 329 грн. 54 коп. заборгованості, пені у розмірі 5 329 грн. 54 коп., 3% річних у розмірі 122 грн. 45 коп. та інфляційні у розмірі 1 034 грн. 27 коп.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов договору, не здійснив оплату вартості наданих й прийнятих послуг в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення 5 329 грн. 54 коп. - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Умови договору, укладеного між сторонами свідчать про те, що за своєю правовою природою він є договором енергопостачання.

Згідно ч. 1 ст. 275 ГК України, за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (енергію) споживачеві (абоненту), який зобовязаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

ОСОБА_2 передбачено ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обовязковим до виконання сторонами.

Згідно з ч. 6 ст. 19 Закону України Про теплопостачання споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Частинами 1 та 2 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

ОСОБА_2 передбачено ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

ОСОБА_2 вірно встановлено судом першої інстанції, на виконання умов договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води №420442/3юр від 01.10.2015 року позивачем у період з 01.11.2014 р. по 29.02.2016 р. були надані відповідачу послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, що підтверджується актами надання послуг, нарядами начальника управління теплозбуту про включення і відключення опалення будинку за адресою пр. Миру, 3 №28044 від 21.10.2014 р., №34900 від 06.04.2015 р., №40931 від 06.10.2015 р., наявними в матеріалах справи.

Відповідно до п.п. 31., 32 договору цей договір укладається на строк до 01.10.2016 р. і набирає чинності з дня його укладання. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання, необхідність перегляду. Дія цього договору поширюється на взаємовідносини, які виникли між сторонами до моменту його укладення відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України, а саме з 01.10.2014 р.

Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів погоджується в висновком суду першої інстанції, що сторони в добровільному порядку, без заперечень та зауважень погодили, що дія договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води №420442/3юр від 01.10.2015 року поширюється на взаємовідносини сторін, які виникли між сторонами до моменту його укладення відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України, а саме з 01.10.2014 р.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Так, в ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, і відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється на договірних засадах.

В той же час відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг (аналогічна правовова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 24.11.2014 у справі № 916/3566/13).

Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов'язує, а в ст. 322 ЦК України вказано, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Нежитлове приміщення площею 55,4 кв.м., розташоване в будинку № 3 по проспекту Миру в місті Києві, належить відповідачу на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу від 12.04.2001 р.

Отже, будучи власником майна, відповідач зобов'язаний його утримувати.

Згідно з ст.ст. 11, 16, 177, 360 ЦК України: цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Виходячи з наведеного, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач, будучи власником приміщень, в які позивачем надавалися послуги щодо теплопостачання, не маючи з позивачем з 01.10.2014 р. по 01.10.2015 р. належним чином укладеного договору у сфері комунальних послуг, не може бути звільнений від виконання позадоговірного обов'язку щодо оплати за надані позивачем комунальні послуги.

Щодо заперечень скаржника про те, що встановлений нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» спеціальний порядок здійснення ліквідації банку та проведення розрахунків з його кредиторами унеможливлює задоволення вимог кредиторів такого банку поза межами ліквідаційної процедури та визначеної черговості, то колегія суддів оцінює ці твердження критично з огляду на наступне.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 05.02.2015 року №83 Про віднесення Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 Надра до категорії неплатоспроможних, Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.02.2015 року було прийнято рішення № 26 про запровадження з 06.02.2015 року по 06.05.2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію. Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23.04.2015 року №85 продовжено здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві ОСОБА_5 Надра по 05.06.2015 року включно.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 04 червня 2015 р. № 356 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «ОСОБА_5 банк «Надра» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) було прийнято рішення від 05 червня 2015 р. № 113 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «НАДРА» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ "КБ "НАДРА" та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "КБ "НАДРА" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_4 строком на 1 рік з 05 червня 2015 р. до 04 червня 2016 р. включно.

На підставі пункту 2 частини 5 статті 12, частини 1 статті 35, частини 5 статті 44, частини 3 статті 48 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Закон) виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі-Фонд) прийняла рішення від 28 квітня 2016 р. № 616 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ КБ НАДРА строком на два роки до 04 червня 2018 включно.

Згідно з положеннями статей 17 та 77 Закону «Про банки і банківську діяльність», юридична особа набуває статусу банку і право на здійснення банківської діяльності виключно за умови отримання банківської ліцензії та втрачає статус банку після відкликання банківської ліцензії.

Отже, під час дії тимчасової адміністрації в банку дія Закону "Про банки і банківську діяльність" розповсюджується на банк з врахуванням обмежень, встановлених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються спеціальними нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним щодо інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Приписами статті 76 Закону України Про банки і банківську діяльність встановлено, що Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків визначається Законом України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб.

Статтею 1 Закону встановлено, що його метою є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України "Про банки і банківську діяльність" особливості правового статусу, порядку створення, діяльності, реорганізації та ліквідації банків визначаються цим Законом та Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Пунктом 16 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Відповідно до статті 2 вказаного Закону кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

В силу приписів ст. 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" у разі відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку за рішенням Національного банку України останній не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, повідомляє про це банк та надсилає рішення до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до ст. 44 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законом України "Про банки і банківську діяльність". Фонд розпочинає процедуру ліквідації банку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, крім випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.

Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет. Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (частини 1 та 2 ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

В частині 3 ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що відомості про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду повинні містити окрім іншого, інформацію про місце та строк приймання вимог кредиторів.

Згідно з частиною 5 ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

З дня призначення уповноваженої особи Фонду:

1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). ОСОБА_2 в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється;

2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

3) строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав;

4) припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку;

5) відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю;

6) укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону;

7) втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури (частини 2 та 3 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів").

Пунктом 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банків.

Водночас, за змістом ч. 4 ст. 36 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб початок тимчасової адміністрації не є підставою для припинення, розірвання або невиконання договорів про надання послуг (виконання робіт), які забезпечують господарську діяльність банку, зокрема, договорів про оренду нерухомого майна, надання комунальних послуг, послуг зв'язку, охорони. У разі припинення, розірвання або порушення умов таких договорів з боку контрагентів банку Фонд має право вимагати відшкодування збитків у порядку, встановленому законодавством України.

Частиною 6 вказаної статті Закону вказано, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку в тому числі, щодо витрат, пов'язаних із забезпеченням його господарської діяльності відповідно до частини четвертої цієї статті.

ОСОБА_2 вірно встановлено судом першої інстанції, належне на праві власності відповідачу нежитлове приміщення за адресою: м. Київ, пр. Миру, 3 є майном (активами) банку, що потребує відповідного збереження та належного утримання, а отже надання послуг позивачем з централізованого опалення та постачання гарячої води є діями, що безпосередньо стосуються господарської діяльності банку, а тому введення тимчасової адміністрації та подальше відкликання банківської ліцензії відповідача не є тією підставою, що звільняє останнього від оплати отриманих послуг щодо свого власного майна.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 05.08.2015 року у справі №910/23035/14, від 15.03.2016 року у справі №910/25237/14.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що введення тимчасової адміністрації в Банку та подальша ліквідація банку не могли бути підставою для припинення виконання зобов'язань з оплати наданих й прийнятих послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Крім того, колегія суддів звертає увагу, що за змістом ч. 4 ст. 36 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб початок тимчасової адміністрації не є підставою для припинення, розірвання або невиконання договорів про надання послуг (виконання робіт), які забезпечують господарську діяльність банку, зокрема, договорів про оренду нерухомого майна, надання комунальних послуг, послуг зв'язку, охорони. Частиною 6 вказаної статті Закону вказано, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку в тому числі, щодо витрат, пов'язаних із забезпеченням його господарської діяльності відповідно до частини четвертої цієї статті.

Таким чином, як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем з урахуванням вимог ст.ст.33, 34 ГПК України доведено, а відповідачем не спростовано надання послуг за договором про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води №420442/3юр від 01.10.2015 року за період з 01.11.2014 р. по 29.02.2016 р. на суму 5 329 грн. 54 коп.

Відповідачем доказів сплати грошових коштів у сумі 5 329 грн. 54 коп. за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води надано не було.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов договору, не здійснив оплату вартості наданих й прийнятих послуг в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення 5 329 грн. 54 коп. - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно позивних вимог в частині стягнення 3% річних за загальний період прострочки з 21.12.2014 р. по 20.05.2016 р. у розмірі 122 грн. 45 коп., інфляційні у розмірі 1 034 грн. 27 коп. та пеню у розмірі 5 329 грн. 54 коп., то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні в цій частині з огляду на наступне.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитору зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

За змістом ч. 3 ст. 46 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

ОСОБА_2 вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на підставі постанови Правління Національного банку України від 05.02.2015 року № 83 Про віднесення Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 Надра до категорії неплатоспроможних, Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.02.2015 року прийнято рішення №26 про запровадження з 06.02.2015 року по 06.05.2015 року тимчасової адміністрації, а відповідно до постанови Правління НБУ від 04 червня 2015 р. № 356 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "НАДРА" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 червня 2015 р. № 113, "Про початок процедури ліквідації ПАТ "КБ "НАДРА" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ "КБ "НАДРА", а тому з даного моменту не здійснюється нарахування неустойки, інших фінансових санкцій, та нарахування відсотків за зобов'язаннями Банку.

Таким чином, оскільки з моменту введення тимчасової адміністрації щодо позивача не здійснюються нарахування неустойки, інших фінансових санкцій, та нарахування відсотків за зобов'язаннями Банку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю Євро Реконструкція в частині стягнення з відповідача 3% річних за загальний період прострочки з 21.12.2014 р. по 20.05.2016 р. у розмірі 122 грн. 45 коп., інфляційних у розмірі 1 034 грн. 27 коп. та пені у розмірі 5 329 грн. 54 коп. задоволенню не підлягають.

Крім того, судом першої інстанції було вірно зазначено, що, оскільки суд відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені, то питання порушення спеціального строку позовної давності (за даних обставин) не впливає на суть винесеного рішення, а тому спеціальний строк позовної давності до вказаних вимог позивача застосуванню не підлягає.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 06.07.2016 року у справі № 910/9576/16, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства КБ Надра в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ Надра ОСОБА_4 на рішення господарського суду міста Києва від 06.07.2016 року у справі № 910/9576/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 06.07.2016 року у справі № 910/9576/16 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/9576/16 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

ОСОБА_1