УХВАЛА

01.11.2016Справа № 910/16803/15

Господарський суд міста Києва у складі судді Карабань Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву товариства з обмеженою відповідальністю "волиньагрохолдинг" про розстрочку виконання рішення суду у справі № 910/16803/15 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ЛИТВИНІВСЬКА МАШИНО-ТЕХНОЛОГІЧНА СТАНЦІЯ" до товариства з обмеженою відповідальністю "волиньагрохолдинг" та товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОПЕЙСЬКА ІНВЕСТИЦІЙНА ФІНАНСОВА ГРУПА" про стягнення 10876009,69 грн,

за участю представників сторін:

від позивача/стягувача - Фролов С.Г. (довіреність № б/н від 15.01.2016);

від відповідача 1/заявника/боржника - Нікітін А.І. (довіреність № 122 від 13.10.2016);

від відповідача 2 - не з'явилися;

В С Т А Н О В И В :

У липні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю "ЛИТВИНІВСЬКА МАШИНО-ТЕХНОЛОГІЧНА СТАНЦІЯ" (далі - позивач, стягувач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "волиньагрохолдинг" (далі - відповідач 1, заявник, боржник) та товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОПЕЙСЬКА ІНВЕСТИЦІЙНА ФІНАНСОВА ГРУПА" (далі - відповідач 2), яким заявлено позовні вимоги про стягнення з заборгованості в сумі 20890777,28 грн, з яких: 5800000,00 грн - основна заборгованість; 10440000,00 грн - пеня; 1160000,00 грн - штраф; 254564,37 грн - 3 % річних; 3236212,91 грн - втрати від інфляції.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.08.2015 у справі № 910/16803/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.02.2016, позов задоволено у повному обсязі, стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "волиньагрохолдинг" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ЛИТВИНІВСЬКА МАШИНО-ТЕХНОЛОГІЧНА СТАНЦІЯ" основну заборгованість в сумі 5 787 610, 50 грн; пеню в сумі 437 621, 90 грн; 20 % штрафу в сумі 1 160 000, 00 грн; 3 % річних в сумі 254 564, 37 грн; втрати від інфляції в сумі 3 236 212, 91 грн; витирати по сплаті судового збору в сумі 73 080, 00 грн; стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОПЕЙСЬКА ІНВЕСТИЦІЙНА ФІНАНСОВА ГРУПА" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ЛИТВИНІВСЬКА МАШИНО-ТЕХНОЛОГІЧНА СТАНЦІЯ" основну заборгованість в сумі 12 389, 50 грн; стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "ЛИТВИНІВСЬКА МАШИНО-ТЕХНОЛОГІЧНА СТАНЦІЯ" в дохід Державного бюджету України судовий збір за подання до господарського суду заяви про забезпечення позову в сумі 1 827, 00 грн.

На виконання вказаного рішення суду видано відповідні накази від 26.02.2016.

17.10.2016 через відділ діловодства суду від товариства з обмеженою відповідальністю "волиньагрохолдинг" надійшла заява про розстрочку виконання рішення суду.

Вказана заява мотивована тим, що кошти, заявлені до стягнення за наказом Господарського суду міста Києва від 26.02.2016 № 910/16803/15 є значними, а тому сплата всієї суми одразу може призвести до зупинки діяльності боржника та його неплатоспроможності загалом.

Крім того, у вказаній заяві боржник зазначив, що стягнення боргу за рішенням суду без розстрочки зумовить неможливість погасити заборгованість за іншими платежами, податками та зборами, що спричинить звільнення працівників боржника.

З огляду на викладене заявник просить суд розстрочити виконання рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2015 у справі № 910/16803/15.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.10.2016 заяву прийнято до розгляду та призначено її розгляд у судовому засіданні на 01.11.2016.

У судове засідання, призначене на 01.11.2016 представники стягувача і боржника з'явилися та надали суду пояснення по суті заяви.

Представник заявника підтримав заяву про розстрочку виконання рішення та просив суд її задовольнити.

Представник стягувача у судовому засіданні заперечив проти задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду та подав письмові заперечення в яких зазначив, що боржник всіляко ухиляється від виконання грошових зобов'язань перед позивачем починаючи з грудня 2013 року. Також стягувач у запереченнях зазначив, що підстави, на які посилається боржник у заяві як на такі, що унеможливлюють виконати рішення суду не є тими виключними обставинами, які дали б підстави для надання боржнику розстрочки виконання рішення суду, оскільки фінансове становище підприємства боржника не є винятковою і прогнозованою обставиною на умовах ринкової економіки. Крім того, стягувач зазначив, що боржником не додано доказів, які підтвердили б його скрутне матеріальне становище у 2014-2016 роках, доказів, що свідчили б про відсутність у боржника коштів на банківських рахунках, майна тощо. З огляду на викладене, стягувач просив суд відмовити у задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2015 у справі № 910/16803/15.

Дослідивши матеріали заяви та докази на їх підтвердження, заслухавши пояснення уповноважених представників стягувача та боржника, судом встановлено таке.

Відповідно до ст. 121 Господарського процесуального кодексу України за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони виконавчого провадження або за власною ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

При цьому Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, у зв'язку з чим суд повинен оцінювати докази, які підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його виконання, господарський суд, зокрема, має право розстрочити виконання рішення (ухвали, постанови).

По суті, розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Згідно з п. 7.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17 жовтня 2012 року № 9 (далі - постанова) підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 Господарського процесуального кодексу України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Крім того, особа, яка подала заяву про розстрочку або відстрочку виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі, тобто тягар доказування покладається саме на особу, яка подала заяву про розстрочку виконання рішення. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до статей 32, 33 Господарського процесуального кодексу України.

Так, за змістом статті 32 Господарського процесуального кодексу України, наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору встановлюються на підставі доказів - фактичних даних.

Виходячи з наведених вище обставин, норм процесуального права та роз'яснень господарського суду касаційної інстанції, суд зазначає таке.

По-перше, боржником на підтвердження скрутного фінансового становища та неможливості виконання рішення суду від 12.08.2015 у справі № 910/16803/15 додано лише інформаційні довідки управління держгеокадастру у Луцькому районі Волинської області щодо грошової оцінки земель, що перебувають у користуванні боржника, довідки управління агропромислового розвитку Луцької районної державної адміністрації Волинської області про площі посівів сільськогосподарських культур урожаю 2016 року, а також акти звірки взаєморозрахунків з контрагентами боржника, проте не додано жодного доказу складного фінансового становища боржника, а саме: балансової та фінансової звітності за 2014-2016 роки, виписок з банку щодо наявності грошових коштів на рахунках боржника та інших доказів неможливості виконання рішення суду та необхідності розстрочки виконання рішення суду, з яких вбачається дохід підприємства боржника, а тому, із наданих заявником документів, суд не може дійти беззаперечного висновку щодо тяжкого фінансового стану заявника.

По-друге, суд відзначає, що всі обставини, наведені заявником у заяві в її обґрунтування, не є тими виключними обставинами, які б давали підстави суду для розстрочки виконання рішення від 12.08.2015 у справі № 910/16803/15. Тобто заявником не наведено у заяві жодної документально підтвердженої обставини, яка фактично унеможливлює виконання рішення суду. Крім того, заявником не надано детального графіку можливого виконання рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2015 у справі № 910/16803/15.

Також, суд, вирішуючи питання щодо розстрочки виконання рішення суду від 12.08.2015 у справі № 910/16803/15, бере до уваги принцип рівності матеріальних інтересів обох сторін у справі та зазначає, що непогашення боржником заборгованості з моменту винесення рішення у даній справі та наявність інфляційних процесів у економіці держави за вказаний період часу порушує матеріальні інтереси позивача (стягувача), а також може призвести до негативних наслідків для нього.

По-третє, заявник посилається на те, що зможе поступово виконувати рішення суду від 12.08.2015 у справі № 910/16803/15 протягом двох років в період з січня 2017 року по січень 2019 року, однак в якості доказів можливості такого виконання не надав жодного розрахункового документу щодо отримання прибутку або збитку від цих активів, не вказано механізму, за допомогою якого останній набуде змогу виконати вказане рішення в майбутньому.

У зв'язку з викладеним, з наданих заявником документів не вбачається відсутність можливості у заявника одномоментно виконати рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2015 у справі № 910/16803/15, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви товариства з обмеженою відповідальністю "волиньагрохолдинг" про розстрочку виконання рішення суду у справі № 910/16803/15.

Керуючись ст. 121, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю "волиньагрохолдинг" про розстрочку виконання рішення суду у справі № 910/16803/15 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ЛИТВИНІВСЬКА МАШИНО-ТЕХНОЛОГІЧНА СТАНЦІЯ" до товариства з обмеженою відповідальністю "волиньагрохолдинг" та товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОПЕЙСЬКА ІНВЕСТИЦІЙНА ФІНАНСОВА ГРУПА" про стягнення 10876009,69 грн відмовити.

Ухвала може бути оскаржена у встановленому законом порядку.

Суддя Я.А. Карабань