РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2016Справа №918/882/16
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Рівненський завод тракторних агрегатів»
до За участю Міністерства економічного розвитку та торгівлі України Третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача 1. Регіонального відділення Фонду державного майна України в Рівненській області 2. Фонду державного майна України
про визнання права власності
Представники:

від Позивача: не з'явились;

від Відповідача: Базюнь Ю.О. (представник за довіреністю);

від Третьої особи - 1: не з'явились;

від Третьої особи - 2: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Відкрите акціонерне товариство «Рівненський завод тракторних агрегатів» (надалі також - «Позивач») звернулось до господарського суду Рівненської області з позовом до Міністерства економічного розвитку та торгівлі України (надалі також - «Відповідач») про визнання права власності.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що на виконання Указу Президента України «Про корпоратизацію підприємств» від 15.06.1993 року №210 та Положення про порядок корпоратизації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №508 від 05.07.1993 року було створено Відкрите акціонерне товариство «Рівненський завод тракторних агрегатів» на базі Державного підприємства «Рівненський завод тракторних агрегатів», що підтверджується наказом Міністерства машинобудування, військово - промислового комплексу і конверсії №714 від 16.05.1994 року. Наказом Міністерства машинобудування, військово - промислового комплексу і конверсії №716 від 16.05.1994 року було затверджено акт інвентаризації майна і акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу Відкритого акціонерного товариства «Рівненський завод тракторних агрегатів», за яким станом на 01.03.1994 року оціночна вартість основних засобів становить 82371 млн. карб., залишкова - 62252 млн. карб. Відповідно до відомості відновної вартості основних засобів станом на 01.04.1994 року до переліку майна, що увійшло до статутного фонду Позивача, будівля корпусу інвентарний №10223 1984 року вводу в експлуатацію, балансовою вартістю 5839,5 тис. карб. Як зазначає Позивач, він неодноразово звертався до Відповідача з листами про підтвердження права власності на вказане майно, проте Міністерство економічного розвитку та торгівлі України повідомило, що не передбачено проведення дії щодо складання, затвердження та надання наказу про підтвердження права власності на нерухоме майно. За таких підстав, Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить суд визнати право власності за Відкритим акціонерним товариством «Рівненський завод тракторних агрегатів» на будівлю корпусу інвентарний №10223, що знаходиться за адресою: Рівненська область, Рівненський район, с. Городок, вул. Б. Штейнгеля, 4а.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 12.08.2016 року порушено провадження у справі №918/882/16 та призначено розгляд справи на 29.08.2016 р.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 29.08.2016 року справу №918/882/16 передано за підсудністю до господарського суду міста Києва.

Відповідно до автоматичного розподілу справ Господарського суду міста Києва, справу №918/882/16 передано до розгляду судді Чинчин О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.09.2016 року справу №918/822/16 прийнято до провадження суддею Чинчин О.В., судове засідання призначено на 21.09.2016 року.

21.09.2016 року в судове засідання з'явились представники сторін. В судовому засіданні представник відповідача підтримав клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача - Регіональне відділення Фонду державного майна України в Рівненській області.

Суд зазначає, що відповідно до п.1 ст. 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін.

Відповідно до п. 1.6 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" ст. 27 ГПК передбачає можливість участі в судовому процесі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, якщо рішення господарського суду зі спору може вплинути на права та обов'язки цієї особи щодо однієї із сторін. З підстав, зазначених у третьому і четвертому реченнях частини першої згаданої статті, господарський суд залучає певну особу до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, й за відсутності згаданих заяви чи клопотання. Така третя особа виступає в процесі на стороні позивача або відповідача - у залежності від того, з ким із них у неї існують (або існували) певні правові відносини.

Питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.5 Закону України "Про Фонд державного майна України" до основних повноважень Фонду належить представництво відповідно до законодавства інтересів України з питань визнання прав і регулювання відносин власності та використання державного майна, визначення права власності держави на розташоване на території України майно, майнові права та інші активи підприємств, установ та організацій колишнього союзного підпорядкування, які під час утворення господарських товариств передаються до їх статутного капіталу.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали та обставини справи Суд вважає, за необхідне задовольнити клопотання Відповідача та залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача - Регіональне відділення Фонду державного майна України в Рівненській області.

Крім того, Суд, ознайомившись з матеріалами справи, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати:

1)Позивача направити копію позовної заяви Регіональному відділенню Фонду державного майна України в Рівненській області та надати Суду докази на підтвердження направлення;

2) Регіональне відділення Фонду державного майна України в Рівненській області надати письмові пояснення по суті позовних вимог Відкритого акціонерного товариства "Рівненський завод тракторних агрегатів".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2016 року відкладено розгляд справи на 05.10.2016 року, у зв'язку з залученням до участі у справі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, витребуванням додаткових доказів по справі.

05.10.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли письмові пояснення по справі.

05.10.2016 року в судове засідання з'явився представник відповідача. Представники позивача та третьої особи в судове засідання не з'явились, про поважні причини неявки Суд не повідомили, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, вимоги ухвали суду від 21.09.2016 року не виконали.

В судовому засіданні представник відповідача заявив усне клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача - Фонд державного майна України.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України "Про Фонд державного майна України" Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об'єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об'єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону до основних завдань Фонду належить реалізація державної політики у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності, а також, здійснення контролю у сфері організації та проведення приватизації державного майна, відчуження державного майна у випадках, встановлених законодавством, передачі державного майна в оренду та користування; повернення у державну власність державного майна, що було приватизоване, відчужене або вибуло з державної власності з порушенням законодавства; управління корпоративними правами держави, які перебувають у сфері його управління.

Враховуючи вищевикладене, Суд вважає, за необхідне задовольнити клопотання Відповідача та залучити до участі у справі в якості третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача - Фонд державного майна України.

Крім того, Суд, ознайомившись з матеріалами справи, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати:

1) Позивача:

- направити копію позовної заяви Фонду державного майна України та надати Суду докази на підтвердження направлення;

- надати належним чином завірену копію Акту вводу в експлуатацію будівлі корпусу, що знаходиться за адресою: Рівненська обл., с. Городок, вул. Б. Штейнгеля, 4а;

- надати письмові пояснення з посиланням на норми чинного законодавства України щодо проведення незалежного аудиту з метою визначення уточненого переліку об'єктів нерухомого майна, відносно яких виникла потреба у підтвердженні права власності, про що зазначало Міністерство промислової політики України в литсі №10/3-3-688 від 25.04.2014 року.

2) Фонд державного майна України надати письмові пояснення по суті позовних вимог Відкритого акціонерного товариства "Рівненський завод тракторних агрегатів";

3) Департамент державної реєстрації надати інформацію щодо будівлі корпусу, що знаходиться за адресою: Рівненська область, с. Городок, вул. Б. Штейнгеля, 4а.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.10.2016 року залучено до участі у справі в якості третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача - Фонд державного майна України, відкладено розгляд справи на 02.11.2016 року, у зв'язку з неявкою представників відповідача та третьої особи в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду, залученням до участі у справі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, витребуванням додаткових доказів по справі.

05.10.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли письмові пояснення по справі.

05.10.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли пояснення щодо підвідомчості справи.

05.10.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів направлення позовної заяви та доданих до неї документів на адресу Третьої особи - 1.

17.10.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача надійшло клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача - Фонду державного майна України.

01.11.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи через неможливість забезпечення явки уповноваженого представника в судове засідання у зв'язку зі скасуванням постановою Вищого господарського суду України від 28.09.2016 року ухвали суду про відкриття ліквідаційної процедури та призначення ліквідатора у справі №9/83.

В судовому засіданні 02 листопада 2016 року представник Відповідача надав усні пояснення по суті спору, якими заперечив проти задоволення позовних вимог Позивача. В судове засідання представники Позивача та Третіх осіб не з»явились, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується відміткою про відправлення на Ухвалі Господарського суду міста Києва від 05.10.2016 року у справі № 918/882/16 та поверненням на адресу суду рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення 13.10.2016 року уповноваженим представникам Третіх осіб.

За змістом пункту 32 інформаційного листа №01-08/530 від 29.09.2009р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання, порушені у доповідних записках господарських судів України у першому півріччі 2009 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України», якщо відмітка про відправку, зроблена у встановленому порядку на першому примірникові процесуального документа, оформлена відповідним чином, вона, як правило, є підтвердженням розсилання процесуального документа сторонам та іншим особам, які брали участь у справі, а коли йдеться про ухвалу, де зазначається про час і місце судового засідання, - підтвердженням повідомлення про час і місце такого засідання.

Відповідно до інформації розміщеної на веб-сайті Міністерства юстиції України, місцезнаходженням Відкритого акціонерного товариства «Рівненський завод тракторних агрегатів» є 33021, Рівненська обл., місто Рівне, РІВНЕ-21.

Суд зазначає, що Ухвали Господарського суду міста Києва у справі № 918/882/16 направлялись на адресу Відкритого акціонерного товариства «Рівненський завод тракторних агрегатів», зазначену на веб-сайті Міністерства юстиції України.

Згідно з абзацем 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації -адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, Суд приходить до висновку, Позивач та Треті особи про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Що стосується Клопотання представника Позивача про відкладення розгляду справи, Суд зазначає наступне.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статті 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Одночасно, застосовуючи відповідно до частини 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Подане Позивачем клопотання про відкладення розгляду справи у зв»язку з неможливістю забезпечення явки уповноваженого представника в судове засідання у зв'язку зі скасуванням постановою Вищого господарського суду України від 28.09.2016 року ухвали суду про відкриття ліквідаційної процедури та призначення ліквідатора у справі №9/83, задоволенню не підлягає, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, а матеріалів справи достатньо для прийняття рішення у даній справі.

Що стосується клопотання Регіонального відділення Фонду державного майна України в Рівненській області про залучення до участі у справі в якості третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача - Фонду державного майна України, Суд зазначає, що воно не підлягає задоволенню, оскільки Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.10.2016 року залучено до участі у справі в якості третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача - Фонд державного майна України.

Приймаючи до уваги, що Треті особи були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, Суд вважає, що неявка в судове засідання представників Третіх осіб не є перешкодою для прийняття Рішення у даній справі.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 02 листопада 2016 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

Рішенням виконавчого комітету Ровенської області Ровенської районної ради народних депутатів №157 від 07.05.1985 року затверджено складені матеріали по видачі державного акту на право користування землею, яким передбачено надати Ровенському заводу тракторних запасних частин 96,2 га земель в постійне користування, що також підтверджується Державним актом на право користування землею №В019199 за №11.

Згідно з Указом Президента України «Про корпоратизацію підприємств» від 15.06.1993 р. №210 та «Положення про порядок корпоратизації», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.1993 року №508, Наказом Міністерства машинобудування, військово - промислового комплексу і конверсії №714 від 16.05.1994 року вирішено створити на базі Державного підприємства «Рівненський завод тракторних агрегатів» Відкрите акціонерне товариство «Рівненський завод тракторних агрегатів», затверджено статут Відкритого акціонерного товариства «Рівненський завод тракторних агрегатів».

Згідно з п.1.1 статуту Відкритого акціонерного товариства «Рівненський завод тракторних агрегатів», Відкрите акціонерне товариство «Рівненський завод тракторних агрегатів» створене шляхом перетворення державного підприємства «Рівненський завод тракторних агрегатів» у відкрите акціонерне товариство відповідно до Указу Президента України «Про корпоратизацію підприємств» від 15.06.1993 р. №210, згідно наказу Міністерства машинобудування, військово - промислового комплексу і конверсії від 16.05.1994 р. №714 та Законів України «Про господарські товариства», «Про приватизацію державного майна».

Відповідно до п.3.3 Статуту Товариство є правонаступником майнових прав та обов'язків державного підприємства «Рівненський завод тракторних агрегатів».

Майно Товариства складається з основних фондів та обігових засобів, а також з матеріальних і нематеріальних цінностей, вартість яких відображена на балансі Товариства. (п.3.4 Статуту)

Наказом Міністерства машинобудування, військово - промислового комплексу і конверсії №716 від 16.05.1994 року затверджено акт інвентаризації майна і акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу підприємства Рівненський завод тракторних агрегатів.

Як вбачається з Акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу підприємства державного підприємства «Рівненський завод тракторних агрегатів», затвердженого заступником міністра Міністерства машинобудування, військово - промислового комплексу і конверсії 04.04.1995 року, станом на 01.03.1994 року оціночна вартість майна згідно з передаточним балансом і документацією про результати інвентаризації становить, зокрема, оціночна вартість основних засобів 82371 млн. карб., залишкова - 62252 млн. карб.

Як вбачається з відомості відновної вартості основних засобів станом на 01.04.1994 року, майно, що увійшло до статутного фонду, зокрема, за №24 будівля корпуса, інвентарний номер 10223, дата вводу в експлуатацію 1984 р., залишковою вартістю 170528972 карб.

Листом №10/3-3-280 від 28.10.2001 року Міністерство промислової політики України повідомило Відкрите акціонерне товариство «Рівненський завод тракторних агрегатів», що майно, яке передано засновником до статутного фонду акціонерного товариства, є власністю ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів» відповідно до абз. 2 статті 12 Закону України «Про господарські товариства», право повного господарського відання на майно ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів» підтверджується первиною обліковою документацією, а наявність цього майна - інвентаризаційними описами та актом оцінки вартості цілісного майнового комплексу, ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів» є правонаступником майна корпоратизованого державного підприємства «Рівненський завод тракторних агрегатів», яке передано до його статутного фонду, в тому числі будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Рішенням Городоцької сільської ради Рівненського району №285 від 28.01.2002 року вирішено присвоїти Відкритому акціонерному товариству «Рівненський завод тракторних агрегатів» юридичну адресу: с. Городок, вул. барона Штейнгеля, 4-А.

Листом №10/3-3-2057 від 01.09.2003 року Міністерство промислової політики України повідомило Відкрите акціонерне товариство «Рівненський завод тракторних агрегатів», що Положенням про порядок корпоратизації підприємств, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, не передбачалось складання переліків та актів прийому - передачі об'єктів нерухомого майна, яке передавалось засновником до статутного фонду акціонерного товариства, а тому Міністерство промислової політики України не має підстав для складання, затвердження та надання вищенаведених документів.

Листами №10/1-77 від 12.04.2013 р., №10/3-3-1189 від 27.12.2013 р. Міністерство промислової політики України повідомляло Позивача, що для підтвердження права власності на нерухоме майно, яке увійшло до статутного капіталу ВАТ, відповідно до п.2.2 Положення про впорядкування передачі об'єктів нерухомого майна, приватизованих у складі цілісного майнового комплексу або переданих до статутного фонду господарського товариства, необхідне надання повного пакету документів, передбачених Положенням.

Відкрите акціонерне товариство «Рівненський завод тракторних агрегатів» листом №083/03 від 03.03.2014 року просило Відповідача підтвердити право власності на наявні згідно з інвентаризаційними картками об'єкти нерухомого майна ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів, у відповідь на який Відповідач повідомив за вих. №10/3-3-688 від 25.04.2014 року про необхідність проведення незалежного аудиту з метою визначення уточненого переліку об'єктів нерухомого майна, відносно яких виникла потреба у підтвердженні права власності.

При цьому, Суд зазначає, що відповідно до п.1 Указу Президента України №726/2012 від 24.12.2012 р. "Про деякі заходи з оптимізації системи центральних органів виконавчої влади" постановлено утворити Міністерство промислової політики України, реорганізувавши Державне агентство України з управління державними корпоративними правами та майном. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 94 від 23.03.2014 р. "Про реорганізацію Міністерства промислової політики" Міністерство промислової політики України реорганізовано шляхом приєднання до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 р. № 459 "Питання Міністерства економічного розвитку і торгівлі України" затверджено Положення про Міністерство економічного розвитку і торгівлі України.

Відповідно до Положення про Міністерство економічного розвитку і торгівлі України міністерство є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері управління об'єктами державної власності.

Таким чином, Міністерство економічного розвитку і торгівлі України є правонаступником Міністерство промислової політики України.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що він неодноразово звертався до Відповідача з листами про підтвердження права власності на вказане майно, проте Міністерство економічного розвитку та торгівлі України повідомило, що не передбачено проведення дії щодо складання, затвердження та надання наказу про підтвердження права власності на нерухоме майно. За таких підстав, Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить суд визнати право власності за Відкритим акціонерним товариством «Рівненський завод тракторних агрегатів» на будівлю корпусу інвентарний №10223, що знаходиться за адресою: Рівненська область, Рівненський район, с. Городок, вул. Б. Штейнгеля, 4а.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства «Рівненський завод тракторних агрегатів» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частинами першою та другою статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений нього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 391 Цивільного кодексу України визначено, що власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про Фонд державного майна України" до основних завдань Фонду державного майна України належать управління об'єктами державної власності, зокрема корпоративними правами держави у статутних капіталах господарських товариств, щодо яких прийнято рішення про приватизацію та затверджено план приватизації або план розміщення акцій; товариств, утворених у процесі перетворення (у тому числі шляхом корпоратизації) державних підприємств, що належать до сфери його управління, а також товариств, утворених за участю Фонду державного майна України.

Згідно зі ст. 5 Закону України "Про Фонд державного майна України" Фонд державного майна України у сфері приватизації державного майна здійснює повноваження власника державного майна, у тому числі корпоративних прав, у процесі приватизації та контролює діяльність підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління; приймає рішення про приватизацію; здійснює продаж державного майна в процесі його приватизації; підтверджує факт передачі державного майна до статутного капіталу господарських товариств, утворених у процесі приватизації (корпоратизації) у порядку, встановленому законодавством.

У відповідності до Положення Про регіональне відділення Фонду державного майна України, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 15.05.2012 № 678 регіональне відділення відповідно до покладених на нього завдань та в межах повноважень, делегованих Фондом у сфері приватизації державного майна, зокрема, підтверджує факт передачі державного майна до статутного капіталу господарських товариств, утворених у процесі приватизації (корпоратизації), у порядку, встановленому законодавством.

За приписами ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Суд зазначає, що відповідно до приписів статті 392 Цивільного кодексу України передбачено визнання права власності як спосіб судового захисту існуючих власників, які вже набули права власності та, відповідно, підставою звернення до суду є порушення або оспорення прав і охоронюваних законом інтересів. Тобто, за правилами ст. 392 Цивільного кодексу України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності, про що зазначено у листі Верховного Суду України від 01.07.2015 р. "Висновки Верховного Суду України, викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за I півріччя 2015 р."

Відповідно до висновків Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в Узагальненнях про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок від 01.07.2015 р. право на захист права власності на певне нерухоме майно в особи виникає на підставі статей 15, 16, 392 Цивільного кодексу України. Позивачем за таким позовом є власник нерухомого майна, у володінні якого воно знаходиться та права якого оспорюються або не визнаються іншою особою, з якою власник не перебуває у зобов'язальних або інших відносинах з приводу спірного майна. Відповідачем може бути будь-яка особа, яка не визнає або оспорює право власності позивача на це майно.

Відповідно до п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 р. потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Указом Президента України «Про корпоратизацію підприємств» №210 від 15.06.1993 року визначений порядок корпоратизації підприємств державної форми власності та на виконання зазначеного Указу постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.1993 року № 508 затверджено Положення про порядок корпоратизації підприємств.

Відповідно до п.1 Указу корпоратизацією є перетворення державних підприємств, закритих акціонерних товариств, більш як 75 відсотків статутного фонду яких перебуває у державній власності, а також виробничих і науково-виробничих об'єднань, правовий статус яких раніше не був приведений у відповідність з чинним законодавством, у відкриті акціонерні товариства.

Згідно з п.2 Указу засновниками відкритих акціонерних товариств, що створюються відповідно до цього Указу на базі загальнодержавної власності, з боку держави є органи, уповноважені управляти цим майном: центральні органи державної виконавчої влади, інші підвідомчі Кабінету Міністрів України органи та обласні державні адміністрації.

Відповідно до п.8 Указу засновники відкритих акціонерних товариств після прийняття рішення про їх приватизацію передають акції цих товариств державним органам приватизації в порядку, визначеному Міністерством фінансів України та Фондом державного майна України.

Відповідно до п. 10, 11 Положення про порядок корпоратизації підприємств, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.1993 року № 508, та розробленого на Підставі Указу Президента України „Про корпоратизацію підприємств", комісія готує і подає засновнику у двомісячний термін з дня затвердження її складу акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу підприємства, що підлягає корпоратизації, та проект статуту відкритого акціонерного товариства, розроблений відповідно до Закону України „Про господарські товариства". Засновник у тижневий термін розглядає і затверджує акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу підприємства, що підлягає корпоратизації, і в десятиденний термін приймає рішення про створення відкритого акціонерного товариства та затверджує його статут. У разі виявлення невідповідності зазначених документів вимогам цього Положення, інших актів чинного законодавства засновник вносить до них необхідні зміни і доповнення.

Згідно з п. 15 Положення про порядок корпоратизації підприємств з моменту державної реєстрації відкритого акціонерного товариства активи і пасиви підприємства, структурного підрозділу (одиниці) переходять до відкритого акціонерного товариства. Акціонерне товариство стає правонаступником прав і обов'язків корпоратизованого підприємства.

Пунктом 16 Положення про порядок корпоратизації підприємств визначено, що розмір статутного фонду відкритих акціонерних товариств, створених відповідно до цього Положення, визначається за діючою Методикою оцінки вартості об'єктів приватизації та оренди.

В свою чергу п. 8, 9 Методики оцінки вартості об'єктів приватизації, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.1993 року № 717, визначено, що цілісний майновий комплекс - це господарський об'єкт із закінченим циклом виробництва продукції (робіт, послуг). Оцінка вартості цілісного майнового комплексу здійснюється на підставі балансу підприємства. Цілісними майновими комплексами можуть бути структурні підрозділи підприємств (цехи, виробництва, дільниці тощо), які виділяються в самостійні об'єкти приватизації з подальшим складанням розподільного балансу.

Оцінка майна цілісних майнових комплексів здійснюється у такій послідовності:

проведення повної інвентаризації майна;

розроблення передаточного балансу;

визначення вартості об'єкта приватизації згідно з даними інвентаризації та балансу;

складання акта оцінки вартості цілісного майнового комплексу.

Передаточний баланс розробляється за результатами проведеної інвентаризації і є підставою для здійснення оцінки вартості майна.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено Судом, Позивач не здійснив реєстрації права власності на спірне майно відповідно до положень Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", проте така реєстрація має здійснюватися ним відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема, відповідно до Положення про впорядкування передачі об'єктів нерухомого майна, приватизованих у складі цілісного майнового комплексу або переданих до статутного фонду господарського товариства, затвердженого Наказом Фонду державного майна України від 25.11.2003 року № 2097 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2003 року за № 1201/8522.

На письмовий запит відкритого акціонерного товариства або осіб, які відповідно до законодавства України є правонаступниками відкритих акціонерних товариств, арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), у разі порушення справи про банкрутство підприємства, засновник відкритого акціонерного товариства готує перелік нерухомого майна, переданого до статутного фонду відкритого акціонерного товариства за формою, що наведена в додатку 3. (п.2.2 Положення)

Відповідно до п.2.3 Положення підтвердження права власності на нерухоме майно проводиться на підставі таких документів: дані інвентаризаційних описів основних фондів, складені на дату оцінки об'єкта; копія державного акта про право власності на землю або на право постійного користування земельною ділянкою; акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу або акт оцінки вартості майна; акти державних комісій про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів (у разі наявності); перелік нерухомого майна, що є власністю орендаря (для орендних підприємств за станом на дату оцінки), із зазначенням вартості, інвентарного номера та місцезнаходження; завірені копії установчих документів, які підтверджують правонаступництво приватизованого акціонерного товариства; аудиторський висновок (у разі відсутності документів, що стосуються бухгалтерського обліку); затверджений план приватизації (план розміщення акцій) або нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу об'єкта приватизації.

Пунктом 5.1 Положення про впорядкування передачі об'єктів нерухомого майна, приватизованих у складі цілісного майнового комплексу або переданих до статутного фонду господарського товариства визначено, що державний орган приватизації готує підтвердження права власності на окремі будівлі, споруди та нежитлові приміщення, які передані до статутного фонду господарського товариства або у власність покупцю на письмовий запит заявника.

Проте, Відкрите акціонерне товариство «Рівненський завод тракторних агрегатів», звертаючись до Відповідача з листами про підтвердження права власності на нерухоме майно, яке увійшло до статутного капіталу Відкритого акціонерного товариства «Рівненський завод тракторних агрегатів», не надало Міністерству всіх документів, передбачених пунктом 2.3 Положення про впорядкування передачі об'єктів нерухомого майна, приватизованих у складі цілісного майнового комплексу або переданих до статутного фонду господарського товариства, зокрема, не було проведено незалежний аудит з метою визначення уточненого переліку об'єктів нерухомого майна, відносно яких виникла потреба у підтвердженні права власності (будівлю корпусу інвентарний №10223, що знаходиться за адресою: Рівненська область, Рівненський район, с. Городок, вул. Б. Штейнгеля, 4а), яке останнє вимагало від Позивача у своєму листі №10/3-3-688 від 25.04.2014 року. За таких підстав, Міністерство промислово політики України, правонаступником якого є Міністерство економічного розвитку та торгівлі України, правомірно відмовило Позивачу у підтвердженні права власності на спірне майно.

Суд зазначає, що за відсутності у Позивача підтверджувальних документів, які необхідні для підготовки переліку нерухомого майна приватизованого об'єкта або переданого до статутного фонду господарського товариства, відповідно до п. 5.6 Положення про впорядкування передачі об'єктів нерухомого майна, приватизованих у складі цілісного майнового комплексу або переданих до статутного фонду господарського товариства державним органом приватизації має бути створена комісія, до складу якої входять представники уповноважених осіб, державного органу приватизації, заявника, місцевих органів влади за їх згодою. Проте, матеріали справи не місять жодних доказів створення відповідної комісії для визначення уточненого переліку об'єктів нерухомого майна, відносно яких виникла потреба у підтвердженні права власності.

Крім того, відповідно до норм Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

У розумінні п. п. 16, 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703, виданий державним органом приватизації Перелік нерухомого майна, переданого до статутного фонду Відкритого акціонерного товариства «Рівненський завод тракторних агрегатів» може вважатись іншим документом, що підтверджує виникнення у Відкритого акціонерного товариства «Рівненський завод тракторних агрегатів» права власності на спірне нерухоме майно.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 02.10.2013 року у справі №915/222/13-г.

Відповідно до положень ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За приписами ч. 1 ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч. 4 ст. 182 Цивільного кодексу України).

За змістом наведеної норми права позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів.

Право власності може захищатися пред'явленням позову про визнання цього права. Такий позов може бути пред'явлений до будь-якої особи, яка словами чи діями заявила про свої претензії на річ, яка перебуває у власності іншої особи. Позивач, пред'являючи такий позов, повинен надати докази вчинення відповідачем дій, у тому числі його висловлювань, які можуть бути розцінені як невизнання чи оспорювання права власності.

Передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.

Застосування позову про визнання права власності можливе лише за умови, що особи, які не визнають, заперечують та/або оспорюють право власності, не перебувають із власником у зобов'язальних відносинах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2014 року у справі № 3-191г14.

Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через судове рішення).

Такий чином, враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд, при застосуванні цієї норми, повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному приписами статті 392 ЦК України.

Суд не приймає до уваги доводи Позивача в обґрунтування заявлених позовних вимог з посиланням на норми статті 392 Цивільного кодексу України щодо втрати ним документа, який засвідчує його право власності, оскільки матеріали справи не місять жодних доказів звернення Позивача до органів реєстрації відповідно до норм Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" з метою реєстрації права власності на спірне майно, що унеможливлює втрати ним документа, який засвідчує його право власності з урахуванням ще й того, що Відкрите акціонерне товариство «Рівненський завод тракторних агрегатів» не отримало всіх документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, які подаються органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Крім того, Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до норм ст.ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження того, що Відповідач будь - яким чином оспорює або не визнає право власності Позивача на будівлю корпусу інвентарний №10223, що знаходиться за адресою: Рівненська область, Рівненський район, с. Городок, вул. Б. Штейнгеля, 4а. Крім того, Суд не вбачає ознак порушення чи загрози порушення права власності Позивача на будівлю корпусу інвентарний №10223, що знаходиться за адресою: Рівненська область, Рівненський район, с. Городок, вул. Б. Штейнгеля, 4а з боку Міністерства економічного розвитку та торгівлі України, яке є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері управління об'єктами державної власності. В той же час, листом №10/3-3-280 від 28.10.2001 року Міністерство промислової політики України повідомило Відкрите акціонерне товариство «Рівненський завод тракторних агрегатів», що майно, яке передано засновником до статутного фонду акціонерного товариства, є власністю ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів» відповідно до абз. 2 статті 12 Закону України «Про господарські товариства». Натомість Позивачем не виконано вимог чинного законодавства щодо підтвердження права власності на спірне майно.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено статтею 16 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Суд зазначає, що за змістом статті 1 Господарського процесуального кодексу України, якщо приводом звернення до суду зазначено порушення права чи законного інтересу, таке порушення або спір щодо них повинні існувати на момент звернення до суду. Якщо в результаті розгляду справи виявиться, що порушення немає, суд повинен відмовити в позові.

Господарським судом міста Києва встановлено, що на час звернення Позивача до суду з позовом до Міністерства економічного розвитку та торгівлі України (надалі також - «Відповідач») про визнання права власності, Відповідачем жодних чином не оспорюється право власності Позивача на спірне нерухоме майно.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частиною 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства «Рівненський завод тракторних агрегатів» до Міністерства економічного розвитку та торгівлі України про визнання права власності задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору залишаються за Позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33,36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. У задоволенні позовних вимог Відкритого акціонерного товариства «Рівненський завод тракторних агрегатів» до Міністерства економічного розвитку та торгівлі України про визнання права власності - відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 07 листопада 2016 року.

Суддя О.В. Чинчин