ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2016 р. Справа № 909/1168/14

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів Скрипчук О.С.

Хабіб М.І.

розглянувши апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 м. Коломия

Коломийської міської ради м.Коломия

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від

05.10.2015 р.

у справі № 909/1168/14

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 м.Коломия

до відповідача: Коломийської міської ради м.Коломия

третіх осіб, які не заявляють

самостійних вимог на предмет

спору на стороні відповідача: 1. ОСОБА_2 м. Коломия

2. ОСОБА_5

м. Коломия

про визнання недійсними рішень Коломийської міської ради

№ 1906-46/2014 та № 1907-46/2014 від 18.09.2014р.

за участю представників сторін від:

позивача: ОСОБА_6 - за довіреністю б/н від 03.10.2014 р. ОСОБА_7 - згідно

довіреності № 1344 від 05.12.2014 р.;

відповідача: не з'явився;

від третіх осіб: ОСОБА_8 - згідно ордеру про надання правової допомоги від

02.12.2014 р.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 05.10.2015 р. позов задоволено у повному обсязі і визнано недійсними рішення Коломийської міської ради № 1906-46/2014 та № 1907-46/2014, обидва від 18.09.2014 р., про надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1479 кв.м. та надання такого ж дозволу ОСОБА_5 щодо відведення земельної ділянки площею 4388 кв.м., обидві за адресою: АДРЕСА_1.

Таке рішення загалом мотивовано тим, що за правилами, визначеними ч.4 ст. 120 Земельного Кодексу України, позивачу, як власнику частини нежитлових приміщень, що становить 5982/10000 (772,90 кв.м.) належала б більша половина площі від загальної, яка складає 10000,9 кв.м. Проте, без врахування зазначених обставин, Коломийська міська рада прийняла оскаржувані рішення, відповідно до яких, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, площами відповідно 1479,0 кв.м. та 4388,0 кв.м., тобто більшого розміру ніж їм належить, а також не було проведено кадастрової зйомки.

До прийняття вказаного вище оскаржуваного рішення, Вищий господарський суд України постановою від 07.07.2015 р. скасовуючи рішення господарського суду Івано-Франківської області від 16.12.2014 р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 01.04.2015 р. вказав на те, що не було дано оцінки матеріалам справи, згідно яких позивач придбав об'єкти нерухомості як громадянин, а не фізична особа-підприємець, звернувся до органу місцевого самоврядування також як громадянин по факту такого придбання.

Не погоджуючись і таким рішенням, відповідачем та обома третіми особами без самостійних вимог на предмет спору подано апеляційні скарги, у яких просять апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Такі апеляційні скарги загалом мотивовані тим, що за суб'єктним складом розгляд даного спору повинен відбуватися за правилами цивільного судочинства судом загальної юрисдикції; оскільки у попереднього власника об'єктів нерухомого майна - дирекція №2 Війскторгу ДП Міністерства оборони України «Управління торгівлі Західного оперативного командування» не було у встановленому порядку зареєстроване право постійного користування землею, тому і не підлягає застосуванню у даному правовідношенні ч.4 ст. 120 Земельного кодексу України; прийняття рішень міською радою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, не є рішенням про уже фактичне надання в оренду таких земельних ділянок, тому не порушує прав та охоронюваних законом інтересів позивача, що у свою чергу унеможливлює звернення до суду за захистом такого права чи інтересу.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач її обґрунтовував обставинами та підставами, які покладені у основу оскаржуваного рішення, а також загалом зазначив, що і хоча у встановленому законодавством порядку не було зареєстровано право постійного землекористування за попереднім власником об'єктів нерухомого майна та не було встановлено меж такого землекористування на місцевості, проте, розмір земельної ділянки було встановлено рішенням ХХІ сесії другого демократичного скликання Коломийської міської ради № 243 від 24.03.1998 р. «Про розгляд земельних питань» площею 7 500 м.кв., а також чинним рішенням Коломийського міськрайсуду у справі № 2-151-2007 від 20.12.2007р.

У попередньому судовому засіданні представником третіх осіб було подано клопотання від 21.10.2016 р. про призначення та проведення судової земельно-технічної експертизи із переліком запропонованих чотирьох питань, які необхідно поставити перед судовим експертом.

Судовою колегією вказане клопотання відхилено з огляду на те, що у матеріалах справи достатньо доказів для того, щоб зробити правовий висновок щодо спірних правовідносин, і відсутність у даному разі необхідності у застосуванні спеціальних знань, що врегульовано ст.ст. 41, 43 ГПК України. При цьому, судом враховано, що якщо навіть у даному спорі і потрібні будуть висновки спеціалістів (експертів), то уже після виконання постанови у даній справі в частині фактичного встановлення меж земельних ділянок суміжних землекористувачів на місцевості після прийняття нових рішень органу місцевого самоврядування із дотриманням принципу пропорційності часток осіб у праві власності будівлі або споруди до площі земельної ділянки, яка використовувалася попереднім землекористувачем, що передбачено ч.4 ст. 120 Земельного кодексу України.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, причини суду не повідомив. Присутні у судовому засіданні представники позивача та представник третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору, відповідно підтримали доводи та заперечення щодо апеляційної скарги та відзиву на таку апеляційну скаргу.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам апеляційної скарги, врахувавши доводи та пояснення представників сторін, колегія суддів апеляційного господарського суду приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Згідно п. 1.3 рішення ХХІ сесії другого демократичного скликання Коломийської міської ради № 243 від 24.03.1998 р. «Про розгляд земельних питань», вирішено затвердити матеріали інвентаризації земель та залишити постійному користуванні земельні ділянки згідно з планом землекористування дирекції №2 Війскторгу №45 земельну ділянку площею 7 500 м.кв. по АДРЕСА_1 для обслуговування адміністративно-виробничого та торгового комплексу. (Т.1 а.с.127) За твердженнями представників сторін, вказана площа земельної ділянки не включає у себе площу такої земельної ділянки у розмірі 2 500 м.кв., що знаходиться безпосередньо під будівлями (будівлею).

На підставі біржової угоди від 09.12.2002 р. позивачем було придбано нежитлове приміщення площею 73,7 кв.м., що складає 572/10000 частки будівель, які знаходяться в АДРЕСА_1 для використання у комерційних цілях. (Т.1 а.с.10-11)

13.09.2012 р. позивачем на підставі нотаріально посвідченого свідоцтва про придбання нерухомого з прилюдних торгів серії НОМЕР_1 придбано ще 5410/10000 частки нежитлових приміщень за вказаною вище адресою, загальною площею 693,7 кв.м.

Таким чином, позивач стала власником 5982/10000 частки нежитлових приміщень загальною площею 772,90 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується витягами про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно № 8808843 від 01.11.2005 р. за реєстраційним № 192964 та № 35689052 від 02.10.2012 р. за реєстраційним № 192964, видані Коломийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації та обласним комунальним підприємством «Коломийське міжрайонне БТІ». (Т.1 а.с. 16-17)

Співвласниками нежитлових приміщень за вказаною адресою є також підприємці ОСОБА_5, яка володіє 3526/10000 частки нежитлових приміщень та ОСОБА_2, який володіє 290/10000 частки нежитлових приміщень за тією ж адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується нотаріально посвідченим договором дарування 3526/10000 часток нежитлових будівель від 25.09.2013 р. (Т.1 а.с. 71-74)

За письмовими заявами вказаних осіб, Коломийською міською радою були прийняті рішення №1906-46/2014 та №1907-46/2014 від 18.09.2014 р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1, ОСОБА_2 площею 1 479 кв.м. та ОСОБА_5, площею 4 388кв.м.

Необхідно зазначити, що ще до набуття права власності на частини будівлі ОСОБА_5 та ОСОБА_10, рішенням Коломийського міськрайсуду у справі № 2-151-2007 від 20.12.2007 р. за позовом ОСОБА_4 до фірми «Західтрансервіс» за участю третіх осіб: Коломийської міської ради та Коломийського міського відділу земельних ресурсів, вирішено визначити порядок користування земельною ділянкою між співвласниками нежитлових будівель за адресою: АДРЕСА_1, а саме: виділити ОСОБА_4 в користування земельну ділянку площею 572 м.кв. (0,0572 га) та фірмі «Західтранссервіс» 9 428,9 м.кв. (0,9428 га) згідно висновків судової земельно-технічної експертизи № 29г1 від 29.12.2006 р. та додаткової судової земельно-технічної експертизи № 12.12.07 від 12.12.2007 р. по АДРЕСА_1, а також доданих графічних матеріалів до додаткової експертизи.

У відповідності до ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, вказаним вище чинним рішенням суду (прийнятим на підставі судової експертизи), встановлено як загальну площу земельної ділянки, яка використовувалася попереднім власником для експлуатації та обслуговування усієї будівлі загальною площею 1 000 м.кв. у м. Коломиї по бульвару Л.України, 4, а також необхідну площу частини земельної ділянки для експлуатації і обслуговування частини приміщення у пропорції 572/10000 часток у відповідності до раніше придбаної позивачем частини будівлі на підставі біржової угоди від 09.12.2002 р.

Зазначені і встановлені у такому рішення суду обставини, не потребують доказуванню під час розгляду даної справи щодо розміру площі земельної ділянки та мети її використання попереднім землекористувачем.

У відповідності до ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Таким чином, застосовуючи вказану вище імперативну норму чинного земельного законодавства, а також обов'язковість встановлених у вказаному вище чинному судовому рішенні обставин щодо розміру площі використання спірної земельної ділянки попереднім землекористувачем, наявність рішення органу місцевого самоврядування, яким підтверджуються такі ж обставини щодо розміру і прав землекористування, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції загалом прийшов до вірного висновку, що під час прийняття оспорюваних рішень відповідачем не дотримано пропорційності погодженої площі на який надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, оскільки враховуючи ідеальну часку у праві власності на об'єкт нерухомого майна, позивачу правомірно повинно було б належати право на такий же дозвіл органу місцевого самоврядування для отримання права оренди чи викупу, площею 0,5982 га, які в залишку є відсутніми, оскільки загалом третім особам надано дозвіл на площу 0,5867 га.

У відповідності до ст. ст. 16, 21 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

У відповідності до ч.5 ст. 84, ч.1 ст. 99 ГПК України, при задоволенні заяви про визнання акта недійсним в резолютивній частині вказуються найменування акта і органу, що його видав, номер акта, дата його видання, чи визнається акт недійсним повністю або частково (в якій саме частині).

В апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Таким чином, враховуючи позовні вимоги позивача щодо скасування оспорюваних рішень Коломийської міської ради, як способу захисту порушеного права, передбаченого ст. 21 ЦК України, та прийняття рішення господарським судом у спосіб визнання недійсним акту органу місцевого самоврядування, передбаченого ч.5 ст. 84 ГПК України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про скасування оспорюваних актів без вимоги про визнання їх недійсними, є тотожними із його визнанням недійсним, тому такі позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню шляхом визнання недійсними таких рішень.

На виконання вказівок Вищого господарського суду України, суд першої інстанції правомірно також прийшов до висновку, що даний спір підсудній господарським судам України, враховуючи таке.

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 15.09.2015 р., ОСОБА_4 на дату виникнення спірних правовідносин була і є зареєстрованою на сьогодні суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою. (Т.1, а.с.9).

Згідно копії довідки управління Держземагенства у Коломийському районі Івано-Франківської області від 01.04.2015 р. про визначення категорії земель по АДРЕСА_1 та інформації про відсутність кадастрового номеру на земельну ділянку; копії технічного паспорту на нежитлові приміщення по бульвару АДРЕСА_1 загалом як єдиного майнового комплексу та плану розташування земельної ділянки і об'єктів на ній; копії витягу з реєстру платників єдиного податку від 29.09.2015 р.; копії договору № 1169 від 14.11.2013 р. про постачання електричної енергії; договору № 2013/П-Км-415 від 01.01.2013 р. про постачання природного газу за регульованим тарифом; довідки № 47 від 10.08.2015 р. про те, що між управлінням Державної служби охорони та приватним підприємцем ОСОБА_4 укладено договір № КОЛ-071 від 01.02.2002 р. на централізовану охорону майна приміщення магазину «Стиль» за адресою м. Коломия, АДРЕСА_1, підтверджується характеристика використовуваного позивачем нерухомого майна і відповідно земельної ділянки, необхідної для його обслуговування і експлуатації, виключно як для здійснення підприємницької діяльності, що узгоджується із вимогами ст.ст. 1, 12 ГПК України та дає обґрунтовані підстави для висновку, що даний спір за суб'єктною та предметною ознаками, підсудний саме господарським судам України.

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідачем та третіми особами не подано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували обґрунтованість вимог, заявлених у апеляційних скаргах.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що прийняте судом першої інстанції та оскаржуване відповідачем і третіми особами рішення, прийняте із дотриманням норм чинного законодавства та у відповідності до обставин справи, тому підстав для його зміни чи скасування, колегія суддів, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 05.10.2015 р. у даній справі № 909/1168/14 залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи повернути до господарського суду Івано-Франківської області.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 01.11.2016 р.

Головуючий-суддя О.І.Матущак

Судді О.С.Скрипчук

М.І.Хабіб