ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2016 р. Справа № 911/2229/16

Господарський суд Київської області у складі судді Бацуци В. М.

при секретарі судового засідання Белишевій А. В.

за участю представників учасників процесу:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № ГН-25-Ю/2016 від 04.01.2016 р.);

від відповідача: не зявились;

розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Вусо, м. Київ

до Публічного акціонерного товариства „Страхова компанія „Скайд, с. Старі Петрівці, Вишгородський район, Київська область

про стягнення 14 580, 00 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ПРАТ „Страхова компанія „Вусо звернулось в господарський суд Київської області із позовом до ПАТ „Страхова компанія „Скайд про стягнення 14 580, 00 грн виплаченого страхового відшкодування.

Позовні вимоги обґрунтовані позивачем невиконанням відповідачем свого обовязку щодо відшкодування позивачу у повному обсязі виплаченого страхового відшкодування збитків за страховим випадком, а саме дорожньо-транспортною пригодою, що відбулась 28.12.2015 р. о 20 годині 00 хвилин по вулиці Кільцева дорога, у місті Київ за участю транспортного засобу - автомобіля „Kia Ceed, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належав і перебував під керуванням фізичної особи ОСОБА_2, майнові інтереси якого, повязані із володінням, користуванням і розпорядженням вказаним транспортним засобом, були застраховані згідно з договором добровільного страхування наземного транспорту № 2-01 від 08.10.2015 р., укладеним між ОСОБА_2 та ПРАТ „Страхова компанія „Вусо, та транспортного засобу - автомобіля „DAEWOO, реєстраційний номер АA 0857 OB, що належав фізичній особі ОСОБА_3 і перебував під керуванням фізичної особи ОСОБА_4, цивільно-правова відповідальність якого як користувача вказаного транспортного засобу була застрахована згідно з полісом ОСЦПВВНТЗ № АІ/5530564 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеним між фізичною особою ОСОБА_3 і ПАТ „Страхова компанія „Скайд, і який був визнаний судом винним у скоєнні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди та у завданні майнової шкоди фізичній особі ОСОБА_2

Ухвалою господарського суду Київської області від 19.07.2016 р. порушено провадження у справі № 911/2229/16 за позовом Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Вусо до Публічного акціонерного товариства „Страхова компанія „Скайд про стягнення 14 580, 00 грн і призначено її розгляд у судовому засіданні за участю представників учасників процесу на 03.08.2016 р.

03.08.2016 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 14.09.2016 р.

14.09.2016 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 28.09.2016 р.

28.09.2016 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 05.10.2016 р.

05.10.2016 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 19.10.2016 р.

19.10.2016 р. у судовому засіданні представник позивача надав суду усні пояснення щодо своїх позовних вимог, позовні вимоги підтримав, вважає їх обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, хоча про судове засідання був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки у судове засідання суд не повідомив, відзив на позовну заяву та інші документи, витребувані судом, не надав.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за відсутності відзиву на позовну заяву за наявними у ній матеріалами.

За наслідками судового засідання судом оголошено вступну і резолютивну частини рішення у даній справі.

Заслухавши пояснення представників учасників процесу, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд

ВСТАНОВИВ:

28.12.2015 р. о 20 годині 00 хвилин по вул. Кільцева дорога, у місті Київ відбулась дорожньо-транспортна пригода (надалі дтп) за участю транспортного засобу автомобіля „Kia Ceed, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належав і перебував під керуванням фізичної особи ОСОБА_2, та транспортного засобу - автомобіля „DAEWOO, реєстраційний номер АA 0857 OB, що належав фізичній особі ОСОБА_3 і перебував під керуванням фізичної особи ОСОБА_4

У процесі розгляду справи судом встановлено, що на момент скоєння дтп право власності фізичної особи ОСОБА_2 на транспортний засіб автомобіль „Kia Ceed, реєстраційний номер НОМЕР_1, підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії САТ № 366743, наявним у матеріалах справи.

Крім того, вищевказані обставини та обставини дтп і наявність вини фізичної особи ОСОБА_4 у скоєнні вищевказаної дтп та у завданні майнової шкоди фізичній особі ОСОБА_2 внаслідок скоєння дтп підтверджуються постановою Святошинського районного суду міста Києва від 01.02.2016 р. у справі № 759/776/16-п, та іншими матеріалами вказаної справи, наявними у матеріалах справи.

У процесі розгляду справи судом встановлено, що на момент скоєння дтп майнові інтереси фізичної особи ОСОБА_2, повязані із володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом автомобілем „Kia Ceed, реєстраційний номер НОМЕР_1, були застраховані згідно з договором добровільного страхування наземного транспорту № 2-01 від 08.10.2015 р., укладеним між ОСОБА_2 та ПРАТ „Страхова компанія „Вусо.

Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу автомобіля „Kia Ceed, реєстраційний номер НОМЕР_1, пошкодженого внаслідок дтп, що сталась 28.12.2016 р. з вини водія фізичної особи ОСОБА_4, склала 14 580, 00 грн, що підтверджується рахунком № СА-000000423 від 15.01.2016 р., наявними у матеріалах справи.

Відповідно до умов договору страхування, на підставі заяви про виплату страхового відшкодування, страхового акту № 276-02 від 21.01.2016 р. позивачем було виплачено фізичній особі ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 14 580, 00 грн (розмір франшизи згідно умов договору 0, 00 грн), що підтверджується платіжним дорученням № 853 від 21.01.2016 р. на суму 7 267, 20 грн та звітом ПРАТ „Страхова компанія „Вусо № 7518 від 20.01.2015 р., наявними у матеріалах справи.

У процесі розгляду справи судом встановлено, що на момент скоєння дтп цивільно-правова відповідальність фізичної особи ОСОБА_4 як користувача транспортного засобу „DAEWOO, реєстраційний номер АA 0857 OB, була застрахована згідно з полісом ОСЦПВВНТЗ № АІ/5530564 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеним між фізичною особою ОСОБА_3 і ПАТ „Страхова компанія „Скайд. Ліміт відповідальності за цим договором за шкоду, завдану майну третім особам, становить 50 000 грн, франшиза 0, 00 грн.

Регулювання відносин страхування здійснюється Цивільним кодексом України, Законом України „Про страхування, Законом України „Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та іншими нормативно-правовими актами і безпосередньо договором страхування, правилами страхування, затвердженими страховою компанією.

Згідно з ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 990 цього ж кодексу страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Статтею 993 цього ж кодексу закріплено положення, згідно з яким до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічні вищевказані норми Цивільного кодексу України закріплені у ст. ст. 16, 25, 27 Закону України „Про страхування.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1187 цього ж кодексу джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобовязана відшкодувати її на загальних підставах.

Положеннями пунктів 2, 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 р. „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Володілець джерела підвищеної небезпеки не відповідає за шкоду, заподіяну цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, а не з його вини. Особи, які вчинили ці протиправні дії, відшкодовують шкоду за правилами відповідальності володільців джерел підвищеної небезпеки, а коли цьому сприяла винна поведінка володільця (не була забезпечена належна охорона і т. п.), відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, може бути покладено на особу, що протиправно заволоділа цим джерелом, і на його володільця відповідно до ступеня вини кожного з них.

Особи, винними діями яких заподіяна шкода джерелу підвищеної небезпеки і які самі не є потерпілими внаслідок шкоди, заподіяної цим джерелом підвищеної небезпеки, відповідають за заподіяну шкоду на підставі ст. 440 ЦК.

Джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших обєктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Положеннями Розяснення Вищого господарського суду України № 02-5/215 від 01.04.1994 р. „Про деякі питання практики вирішення спорів повязаних з відшкодуванням шкоди передбачено, що відповідно до статті 1187 ЦК України відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, покладається на особу, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, навіть якщо ця особа безпосередньо не здійснювала експлуатації цього джерела. У випадку протиправного вибуття джерела підвищеної небезпеки, що повинен довести його володілець, останній, як правило, не несе відповідальності за заподіяну шкоду.

З урахуванням того, що, як було зазначено вище, шкоду транспортному засобу автомобілю „Kia Ceed, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належав і перебував під керуванням фізичної особи ОСОБА_2, було завдано з вини фізичної особи ОСОБА_4, суд дійшов висновку, що у звязку із виплатою фізичній особі ОСОБА_2 страхового відшкодування у розмірі 14 580, 00 грн відповідно до умов договору страхування, до позивача перейшло право вимоги виплаченого фізичній особі ОСОБА_2 страхового відшкодування у розмірі 14 580, 00 грн до фізичної особи ОСОБА_4, що є в даному випадку відповідальною особою за заподіяну шкоду, так як транспортний засіб автомобіль „DAEWOO, реєстраційний номер АA 0857 OB, перебував у його користуванні і дтп сталася з його вини.

Згідно з п. 22.1. ст. 22 Закону України „Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

У відповідності до п. 37.4. ст. 37 цього ж закону страховик має право здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги з ремонту пошкодженого майна, лікування потерпілих та інші послуги, повязані з відшкодуванням збитків.

Отже, чинним законодавством України передбачено виникнення у страховика, який виплатив потерпілому страхове відшкодування за договором добровільного майнового страхування, права регресу до страховика за договором обовязкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу, винного у заподіянні шкоди. (Зазначена позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25.11.2008 р. у справі № 11/406-07 за позовом ВАТ „Страхова компанія „Країна до АТ „Українська пожежно-страхова компанія про стягнення 4 526, 80 грн.).

Таким чином, однією із осіб, відповідальною за завдану фізичній особі ОСОБА_2 шкоду у розмірі на суму 14 580, 00 грн, у даному випадку є відповідач відповідно до положень Закону України „Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в межах лімітів відповідальності, передбачених полісом ОСЦПВВНТЗ № АІ/5530564 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на суму 50 000, 00 грн (франшиза 0, 00 грн).

Отже, вимоги позивача про стягнення із відповідача суми виплаченого страхового відшкодування збитків у розмірі 14 580, 00 грн є законними і обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, обставини справи, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства „Страхова компанія „Скайд (ідентифікаційний код 16295210) на користь Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Вусо (ідентифікаційний код 31650052) 14 580 (чотирнадцять тисяч пятсот вісімдесят) грн 00 (нуль) коп. страхового відшкодування та судові витрати 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн 00 (нуль) коп. судового збору.

Суддя В.М.Бацуца

Повний текст рішення підписаний

20 жовтня 2016 р.