РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2016Справа №910/16376/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРРА-ІНКОГНІТО»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київ-Градобуд-БМП1»

про стягнення 1886638,96 грн.

Суддя Демидов В.О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - представник за довіреністю №8 від 14.10.2016;

від відповідача: не прибули;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕРРА-ІНКОГНІТО» звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВ-ГРАДОБУД-БМП1» про стягнення 1 886 638,96 грн. боргу.

17.10.2016 р. представником позивача подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до змісту яких позивач просить стягнути з відповідача 4 935 815,01 грн., з яких: 1 886 638,96 грн. основна заборгованість, 1 522 638,61 грн. пеня, 156 091,00 грн. 3% річних та 1 370 446,44 грн. інфляційні втрати.

Відповідно до ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Враховуючи положення ст. 22 ГПК України, заява позивача про збільшення розміру позовних вимог підлягає задоволенню і суд розглядає спір виходячи з суми позову 4 935 815,01 грн.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором купівлі продажу №209/11 від 20.09.2011 на суму 386 615,96грн., а також за договором поставки №194/26 від 03.11.2009 на суму 1 500 023грн. і договором переведення боргу б/н від 15.11.2012 про що зазначено у рішенні суду у справі №910/2548/15-г.

Позивачем в позовній заяві заявлено клопотання про накладення арешту на рухоме і нерухоме майно ТОВ «Київ-Градобуд-БМП1».

Згідно із ст. 67 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується: накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Відповідно до п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування заходів забезпечення позову» від 26.12.2011 р. №16, умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Виходячи з викладеного, позивачем не надано належних доказів, що підтверджують вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобовязання як до, так і після прийняття рішення.

Слід також зазначити, що вимоги позивача полягають у стягненні суми заборгованості.

Так, вибір способу забезпечення позову залежить від суті позовної вимоги. Так, у позові про стягнення коштів є необхідним застосовувати накладення арешту на кошти.

Оскільки позивач просить накласти арешт на майно відповідача, а не грошові кошти, господарський суд вважає вибраний спосіб захисту таким, що не відповідає позовним вимогам.

Крім того, заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише в межах суми позову. Проте, позивач просить накласти арешт на майно, вартість якого не визначена та не обмежується сумою позовних вимог.

Виходячи з викладеного, господарський суд відмовляє позивачу в задоволенні клопотання про накладення арешт на рухоме і нерухоме майно відповідача.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.09.2016 р. порушено провадження у справі та розгляд справи призначено на 27.09.2016, після чого розгляд справи відкладався до 18.10.2016 та 01.11.2016.

Представник відповідача, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судові засідання не з'явився, вимог ухвал суду не виконав, відзиву на позов не надав, про причини неявки суд не повідомив.

Суд перейшов до розгляду спору по суті в судовому засіданні 27.09.2016.

Рішення приймається за наявними у справі матеріалами на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважного представника позивача та дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

20.09.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Київ-Градобуд-БМП1» (Покупець) та ТОВ «Терра-Інкогніта» (Продавець) укладено Договір купівлі-продажу №209/11 (далі - Договір №209/11).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно п. 1.1. Договору, в порядку та на умовах, обумовлених цим Договором, Продавець зобов'язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар згідно зі Специфікацією, що є невідємною частиною цього Договору.

За юридичною природою вказаний договір є договором поставки.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до п. 2 статті 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до п. 2.1. Договору, кількість товару погоджується сторонами додатково згідно з Специфікаціями, що є невідємною частиною цього Договору.

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Договору ціна одиниці товару встановлюється в національній валюті України, є договірною і визначається згідно зі Специфікацією, що є невідємною частиною цього Договору; загальна вартість товару визначається згідно зі Специфікаціями. Загальна вартість Договору - сумарна вартість усіх Специфікацій, що додаються до цього Договору.

Відповідно до Специфікації №1 за вересень 2011 року сторони визначили:

товар - «Коронка КНШ-40» кількістю 900шт загальною вартістю 134550 грн. без ПДВ, та «Цепь ППН-3» кількістю 5 шт. загальною вартістю 64 750 грн. без ПДВ, що в сумі разом з ПДВ становить 239 160грн.

Згідно п. 4.3. Договору, факт і дата передачі товару фіксується в видаткових накладних, які підтверджують передачу товару.

Так, 29.09.2011 позивачем поставлено відповідачу товар: «Коронка КНШ-40» кількістю 900шт та «Цепь ППН-3» на загальну суму 239160грн, що підтверджується видатковою накладною: № 141 від 29.09.2011 та довіреністю 12ААБ за №111642 від 29.09.2011. На виконання умов Договору позивачем також передано рахунок-фактуру №141 від 29.09.2011 та податкову накладну від 29.09.2011.

Відповідно до Специфікації №2 до Договору№209/11 за березень 2012 року сторони визначили: товар - «Подкладка Р-43» кількістю 1991шт загальною вартістю 169465,96грн разом з ПДВ.

Так, позивачем здійснено наступні поставки відповідачу товару по Специфікації №2 на загальну суму 169465,96грн.:

- 29.03.2012 поставка товару «Подкладка Р-43» кількістю 660шт на загальну суму 56176,56грн, що підтверджується видатковою накладною: №49 від 29.03.2012 та довіреністю 12ААБ за №111672 від 29.03.2012. На виконання умов Договору позивачем також передано рахунок-фактуру №55 від 29.03.2012 та податкову накладну від 29.03.2012;

- 29.03.2012 поставка товару «Подкладка Р-43» кількістю 651шт на загальну суму 55410,52грн, що підтверджується видатковою накладною: №53 від 29.03.2012 та довіреністю 12ААБ за №111673 від 29.03.2012. На виконання умов Договору позивачем також передано рахунок-фактуру №63 від 30.03.2012 та податкову накладну від 29.03.2012;

- 30.03.2012 поставка товару «Подкладка Р-43» кількістю 680шт на загальну суму 57878,88грн, що підтверджується видатковою накладною: №61 від 30.03.2012 та довіреністю 12ААБ за №111674 від 30.03.2012. На виконання умов Договору позивачем також передано рахунок-фактуру №61 від 30.03.2012 та податкову накладну від 30.03.2012.

Отже позивач належним чином виконав свої зобовязання по поставці товару на загальну суму 408 625,96грн.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідні положення також визначаються у ч. 1 статті 193 ГК України.

Згідно зі статтею 525 ЦК України та ч.7 статті 193 ГК України одностороння відмова від зобовязання не допускається, крім випадку коли право такої відмови встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 2 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У відповідності до пунктів 3 Специфікації №1 та №2 до Договору №209/11, покупець здійснює оплату за товар по факту поставки, з відстрочкою платежу на три роки.

Так, строк оплати по поставці від 29.09.2011 настав 29.09.2014, по поставкам від 29.03.2012 настав 29.03.2015, а по поставці 30.03.2012 настав 30.03.2015.

Відповідачем 11.10.2011 здійснено оплату на суму 22010,00грн., що підтверджується випискою по рахунку №2320.

Однак, станом на час розгляду справи відповідач зобовязання перед позивачем повністю не виконав, що є порушенням ст. ст. 525, 692 ЦК України і ст.193 ГК України.

Враховуючи вище наведене, суд вважає, що факт наявності основного боргу по Договору №209/11 у відповідача перед позивачем в сумі 386615,96грн. належним чином доведений, документально підтверджений, а відтак, позовні вимоги позивача в частині про стягнення 386 615,96грн. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлені вимоги по стягненню 1500023 грн. боргу по Договору поставки №194/26 від 03.11.2009, що укладений між ТОВ «Терра-Інкогніто» (Продавець) та ЗАТ «Трест «Кривбассшахтопроходка» (Покупець) і відповідно до умов якого продавець зобовязався по заявці поставити та передати у власність «Покупця» товар, а покупець зобовязався прийняти та оплатити товар на умовах Даного Договору.

Разом з тим, 15.11.2012 між ТОВ «Терра-Інкогніто» (Кредитор), ЗАТ «Трест «Кривбассшахтопроходка» (Первісний боржник) та ТОВ «Київ-Градобуд-БМП1» (Новий боржник) укладено договір про переведення боргу, відповідно до ч.2 якого Первісний боржник переводить на Нового боржника борг (грошове зобовязання) у розмірі 1500 023,00грн., в тому числі ПДВ 250 003,83грн., що виник на підставі основного Договору.

Відповідно до ст. ст. 520, 521 ЦК України, боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом; форма правочину щодо заміни боржника у зобов'язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу.

Отже, відповідно до Договору про переведення боргу від 15.11.2012 відбулася заміна боржника у зобовязанні за Договором поставки №194/26 від 03.11.2009.

Наявність вищезазначеної заборгованості зафіксована в акті звірки взаєморозрахунків за 2012 рік між ТОВ «Терра-Інкогніто» та ТОВ «Київ-Градобуд-БМП1», що підписаний повноважними представниками та скріплений печатками обох сторін.

Слід також зазначити, що факт наявності заборгованості ТОВ «Київ-Градобуд-БМП1» перед ТОВ «Терра-Інкогніто» в сумі 1500023,00грн. встановлений господарським судом м. Києва, про що зазначено в ухвалі від 18.01.2016 у справі №910/2548/15-г.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п.3 статті 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 11.10.2016, просить також стягнути з відповідача:

по Договору №209/11 - 187 659,25грн пені, 13261грн. 3%річних (з 29.09.2014 по 11.10.2016) та 124 499,86 грн. інфляційних (з вересня 2014 по серпень 2016) за прострочення поставки товару по Специфікації №1; 119015,51грн пені, 7 828,00грн. 3% річних (з 29.03.2015 по 11.10.2016) та 64373,50грн. інфляційних (з березня 2015 по серпень 2016) за прострочення поставки товару по Спеціфикації №2;

по Договору поставки №194/26 від 03.11.2009 - пеня складає 1213 963,85грн.

Зазначені нарахування здійснені відповідно до умов Договору та чинного законодавства, а відтак такі вимоги підлягають задоволенню та стягненню на користь позивача.

Частиною 6 ст. 84 ГПК України передбачено, що в резолютивній частині рішення вказується про розподіл господарських витрат між сторонами, про повернення судового збору з бюджету.

Згідно статті 49 ГПК України та Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI, господарський суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 74037,23 грн. судового збору.

Керуючись ст. 49, ст. 75, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Київ-Градобуд-БМП1» (01042, вул. Патріса Лумумби, 4/6, к.А, р/р 2 в ПАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_1», м.Київ, МФО 380805, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРРА-ІНКОГНІТО» (50000, вул. Новоросійська, 14/1 кім.2, м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область) р/р 2320 в АТ «Укрексімбанк», ф-я м.Кривий Ріг, МФО 305589, код ЄДРПОУ 36607,96 грн. основної заборгованості, 1 522638,61грн. пені, 156091грн. 3% річних, 1370446,44грн. інфляційних, а всього 4 935 815,01грн., а також 74037,23грн. судового збору.

3.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 03 листопада 2016 року.

Суддя В.О. Демидов