РІШЕННЯ

"07" листопада 2016 р. Справа № 921/507/16-г/8
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Гирили І.М.

Розглянув матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Кредобанк", вул. Сахарова, 78, м. Львів, 79026; адреса для кореспонденції: вул. Січових Стрільців (Артема), буд. 52-А, оф. 147, м. Київ, 04053

до відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, АДРЕСА_1, Тернопільська область, 47012

про cтягнення заборгованості в загальній сумі 16 406 грн 74 коп.

За участі представників:

Позивача: ОСОБА_3 - уповноваженого, довіреність №8490 від 01.03.2016 р.

Відповідача: ОСОБА_2

В судовому засіданні 05.09.2016 р. повноважним представникам сторін роз'яснювались процесуальні права і обов'язки передбачені ст. ст. 20, 22, 81-1 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України).

За відсутності відповідного клопотання сторін, технічна фіксація судового процесу не здійснюється.

Суть спору:

Публічне акціонерне товариство "Кредобанк", м. Львів, надалі - позивач, звернулось до господарського суду Тернопільської області з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, с. Сапанів, Кременецький район, Тернопільська область, надалі - відповідач, про стягнення заборгованості в загальній сумі 16 406 грн 74 коп., з яких: 15 534,16 грн - не повернута сума кредиту (прострочена заборгованість) та 872,58 грн - пеня (з врахуванням прийнятої ухвалою суду від 26.09.2016 р. заяви позивача за №626/2016-2016/3 від 26.09.2016 р.).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за Договором про надання овердрафту №2001/2015 від 21.01.2015 р., зокрема в частині своєчасного повернення кредиту, внаслідок чого у позивача виникло право на звернення до суду із даним позовом.

В підтвердження наведеного до матеріалів справи долучено: Договір про надання овердрафту №2001/2015 від 21.01.2015 р., меморіальний ордер №2515304 від 11.01.2016 р., розрахунок заборгованості за Договором про надання овердрафту №2001/2015 від 21.01.2015 р., повідомлення - вимогу за вих. №о2001/2015/1 від 22.04.2016 р., виписку по особовому рахунку за період з 21.01.2015 р. по 16.06.2016 р. та за період з 21.01.2015 р. по 07.09.2016 р., а також інші документи, належним чином засвідчені копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Ухвалою суду від 23.08.2016 р. порушено провадження у даній справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 14:30 год. 05.09.2016 р. В судовому засіданні 05.09.2016 р., в порядку ч. 3 ст. 77 ГПК України, оголошувалась перерва до 14:10 год. 26.09.2016 р., з викладених у відповідному формулярі (протоколі) судового засідання підстав. Ухвалою суду від 26.09.2016 р. розгляд справи, в порядку ст. 77 ГПК України, було відкладено на 10:00 год. 12.10.2016 р., з викладених у ній підстав. В судовому засіданні 26.10.2016 р., в порядку ч. 3 ст. 77 ГПК України, оголошувалась перерва до 12:15 год. 07.11.2016 р., з викладених у відповідному формулярі (протоколі) судового засідання підстав. Строк вирішення спору було продовжено в передбаченому ч. 3 ст. 69 ГПК України порядку, про що судом винесено відповідну ухвалу від 12.10.2016 р.

Згідно відзиву на позов б/н від 26.10.2016 р., підтриманого в судовому засіданні 07.11.2016 р., відповідач факт укладення 21.01.2015 р. Договору про надання овердрафту №2001/2015 та наявності перед Банком заборгованості згідно даного договору в уточнених позивачем сумах визнав. Поряд із цим, зазначив, що у зв'язку із неможливістю погасити заборгованість по кредиту одним платежем, неодноразово звертався до останнього з проханням провести реструктуризацію даного боргу. Однак відповіді на дані звернення так і не отримав. Стверджував, що перебуває у вкрай важкому фінансовому становищі (відсутні кошти та будь-яке майно, яке б можна було реалізувати для погашення заборгованості; на утриманні перебуває малолітня дитина та матір інвалід I групи) та просив суд розстрочити погашення заборгованості регулярними платежами у розмірі не більше 800 гривень щомісячно. В підтвердження наведеного долучив до матеріалів справи: довідку Сапанівської сільської ради № 849 від 02.11.2016 р., копії свідоцтва про народження ОСОБА_5 (сина), паспорта громадянина України ОСОБА_2 (відповідача) та довідки до акта огляду МСЕК серії ТЕР № 0022134.

В судове засідання 07.11.2016 р. повноважний представник позивача прибув, позовні вимоги, з урахуванням прийнятої судом заяви про зменшення розміру позовних вимог №626/2016-2016/3 від 26.09.2016 р., підтримав в повному обсязі. Щодо задоволення судом клопотання відповідача та розстрочення виконання рішення суду у даній справі заперечив, посилаючись на те, що відповідачем не долучено до матеріалів справи жодних доказів, які б свідчили про неможливість у майбутньому виконати рішення суду в повному обсязі, зокрема, доказів на підтвердження важкого матеріального становища.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в судових засіданнях доводи та пояснення повноважного представника позивача та відповідача, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд встановив:

21 січня 2015 р. між Публічним акціонерним товариством "Кредобанк" (Банк/позивач), з однієї сторони, та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (Позичальник/відповідач), з іншої сторони, укладено договір про надання овердрафту за №2001/2015 (надалі - Договір), за умовами якого Банк зобов'язався надати Позичальнику Овердрафт, тобто надати у його власність грошові кошти у національній валюті для оплати наданих ним розрахункових документів в разі недостатності коштів на його поточному рахунку в межах встановленого максимального ліміту заборгованості в розмірі та на умовах, обумовлених цим договором, а Позичальник зобов'язався повернути його і сплатити проценти та комісії за користування ним (п. 1 Договору).

Пунктом 2.1 Договору встановлено, що максимальний ліміт заборгованості по Овердрафту максимальна сума, в межах якої Позичальник може здійснювати платежі протягом одного операційного дня зі свого поточного рахунку понад фактичний залишок коштів на ньому) становить 20 000,00 грн і встановлюється на поточний рахунок Позичальника НОМЕР_2 у відділенні вул. Дружби, 3 ПАТ "Кредобанк" у м. Тернополі.

Згідно п. 2.2 Договору, річна процентна ставка встановлюється в залежності від строку безперевного дебетового сальдо по поточному рахунку Позичальника (строку використання овердрафту), а саме: 28,0% річних.

Відповідно до п. 4.1 Договору, Позичальник зобов'язаний повернути Банку Овердрафт у повному обсязі в порядку та терміни, передбачені цим Договором та/або додатками до нього.

П. 2.4 Договору сторони визначили, що датою остаточного повернення овердрафту є "20" січня 2016 р.

П. 3.2 Договору передбачено, що проценти з користування овердрафтом нараховуються щоденно на суму заборгованості по овердрафту за методом "факт/360" (фактична кількість днів у місяці, але умовно 360 днів у році), за ставкою, вказаною у п. 2.2 Договору, з урахуванням строку користування овердрафтом, з моменту надання овердрафту: до терміну, вказаного в п. 2.4 Договору; до дати звернення Банку із заявою до суду з вимогою про дострокове повернення суми овердрафту та сплати процентів, комісій та інших належних до сплати за цим договором платежів.

Відповідно до п. 3.3 Договору, позичальник сплачує проценти/комісії при поступленні коштів на його поточний рахунок, але не пізніше останнього робочого дня місяця, за який нараховані ці проценти/комісії.

Згідно п. 4.7 Договору, Банк у випадках, передбачених п.2.10 цього Договору, вправі вимагати дострокового повернення овердрафту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за цим договором, про що письмово повідомляє позичальника.

Відповідно до п. 10.1 р. 10 Договору, останній набуває чинності з дня підписання його обома сторонами та діє до повного виконання ними своїх зобов'язань.

Згідно п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Матеріали справи свідчать про те, що за своєю правовою природою між сторонами у справі виникли зобов'язання за кредитним договором, згідно якого, в силу ст. 1054 ЦК України банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ст. ст. 11, 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами та однією з підстав виникнення зобов'язань.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (Позика) цієї глави (Кредит), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. (ч. 2 ст. 1054 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Кредити надаються банком під відсоток, ставка якого, як правило, не може бути нижчою від відсоткової ставки за кредитами, які бере сам банк, і відсоткової ставки, що виплачуються ним по депозитах. Надання безвідсоткових кредитів забороняється, крім випадків, передбачених законом (ч. 3 ст. 346 ГК України).

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до положень ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В судовому засіданні встановлено, що свої зобов'язання за Договором Банк виконав в повному обсязі, встановивши 26.01.2015 р. на поточному рахунку відповідача за НОМЕР_2 кредитний ліміт в сумі 20 000 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи банківською випискою з рахунку позичальника за період з 21.01.2015 р. по 16.06.2016 р.

Проте відповідач, в порушення умов Договору та вимог чинного законодавства, суму отриманого кредиту у встановлений в Договорі строк - до 20.01.2016 р. (дата остаточного повернення овердрафту) позивачу не повернув, у зв'язку із чим Банком 22.01.2016 р. заборгованість відповідача по отриманому кредиту в сумі 19 784,34 грн була віднесена на прострочення (меморіальний ордер № 2515304 від 22.01.2016 р. - в матеріалах справи).

Окрім того, як стверджує позивач та вбачається з матеріалів справи, в подальшому відповідачем умови Договору щодо повернення суми отриманого кредиту виконувались неналежним чином, сума отриманих кредитних коштів була повернута лише частково - в розмірі 4 250,18 грн, у зв'язку із чим станом на день подачі позову до суду сума простроченої заборгованості за кредитом становить 15 534,16 грн, з врахуванням прийнятої ухвалою суду від 26.09.2016 р. заяви позивача за №626/2016-2016/3 від 26.09.2016 р., яку останній і просить стягнути з відповідача в судовому порядку.

Факт надання відповідачу овердрафту, його використання, винесення кредиту на прострочення, часткове погашення суми кредиту та наявності перед позивачем боргу в сумі 15 534,16 грн підтверджено долученими до матеріалів справи банківськими виписками з поточного рахунку відповідача за період з 21.01.2015р. по 16.06.2016 р. та за період з 21.01.2015 р. по 07.09.2016 р. та не заперечено відповідачем у судовому засіданні.

Слід зазначити, що уповноважена особа позивача, у зв'язку із тривалим не виконанням відповідачем своїх зобов'язань по Договору овердрафту, зверталась до останнього з повідомленням-вимогою за вих. №о2001/2015/1 від 22.04.2016 р., згідно якої просила погасити заборгованість по кредиту протягом 7 календарних днів з дати отримання цього повідомлення (вимога та докази її вручення відповідачу - в матеріалах справи). Проте відповідачем дана вимога була залишена без належного задоволення, сума заборгованості по кредиту повернута не в повному обсязі, що і зумовило позивача звернутись до суду із даним позовом.

Відповідно до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно вимог ст. ст. 32, 33 ГПК України, доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За приписами ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинним документом вважається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою правління Національного банку України № 566 від 30.12.1998р. (зі змінами та доповненнями), є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Положенням про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003р. N 254, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 8 липня 2003 р. за № 559/7880, визначено перелік первинних документів, які складаються банками залежно від виду операції, та їх обов'язкові реквізити.

Залежно від виду операції первинні документи банку (паперові та електронні) поділяють на касові, які підтверджують здійснення операцій з готівкою, та меморіальні, що використовуються для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій.

До первинних меморіальних документів, які підтверджують надання банком послуг з розрахунково-касового обслуговування, належать меморіальні ордери, платіжні доручення, платіжні вимоги-доручення, платіжні вимоги, розрахункові чеки та інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України.

Пунктом 5.1 глави 5 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Виписки з особових рахунків клієнтів, що є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

З огляду на наведене вище, додані позивачем до матеріалів справи виписки по рахунку відповідача є первинними документами, а відповідно і належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 33, 34 ГПК України, тому приймаються до уваги судом.

Як вже зазначалось вище, відповідач у відзиві на позов б/н від 26.10.2016 р. та у судовому засіданні 07.11.2016 р. заборгованість перед позивачем за Договором про надання овердрафту у заявлених, з врахуванням прийнятих судом уточнень позовних вимог, сумах, в т.ч. по сумі заборгованості по кредиту в розмірі 15 534,16 грн визнав в повному обсязі.

Статтею 22 ГПК України передбачено право відповідача визнати позов повністю або частково.

Згідно ч.5 ст. 78 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Таким чином, згідно вимог ст. ст. 33, 34 ГПК України, вимоги ПАТ "Кредобанк" щодо стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 15 534,16 грн заборгованості за кредитом є обґрунтованими, правомірними, визнаними відповідачем та такими, що підлягають до задоволення.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ст. 611 ЦК України).

Згідно з приписами ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6.1 Договору, за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань (повернення овердрафту, оплати процентів, комісій, інших платежів за цим договором) Банк має право стягнути з Позичальника пеню в розмірі, визначеному п. 2.6 цього Договору, а саме 0,03% за кожен день прострочки від простроченої/несплаченої суми, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочки, за весь час прострочки.

На підставі наведених вище положень Договору, зважаючи на наявність простроченої заборгованості по кредиту, враховуючи здійснену відповідачем часткову сплату кредиту, позивачем за період з 11.02.2016 р. по 11.08.2016 р. нараховано та заявлено до стягнення пеню в загальній сумі 872,58 грн (з врахуванням прийнятої ухвалою суду від 26.09.2016 р. заяви позивача за №626/2016-2016/3 від 26.09.2016 р.).

Поряд із цим, відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Ч. 2 ст. 343 ГК України, ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" визначено, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В силу приписів ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов'язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України.

В п. 2.5 згаданої постанови Пленум ВГСУ звертає увагу на те, що приписом п. 6 ст. 232 ГК України передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

В п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013, зазначено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Оскільки, умовами укладеного Кредитного договору сторони передбачили, що кінцевим терміном повернення кредиту є 20.01.2016 р., суд прийшов до висновку, що позивач наділений правом нараховувати пеню на заборгованість, яка мала місце станом на 21.01.2016 р., в період з 21.01.2016 р. по 21.07.2016 р. Нарахування пені за межами вказаного періоду (з 22.07.2016 р. по 11.08.2016 р.) є безпідставним.

Згідно проведеного судом за період з 11.02.2016 р. по 21.07.2016 р. перерахунку пені, правомірним є нарахування останньої в загальній сумі 774,72 грн.

Таким чином, зважаючи на те, що в силу приписів чинного законодавства, самостійно визначаючи суму пені у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, суд позбавлений права вийти за межі визначеного позивачем періоду, а також встановлений судом факт нарахування останньої всупереч приписам ст. 232 ГК України, правомірними та такими, що підлягають до задоволення є вимоги про стягнення з відповідача пені в загальній сумі 774,72 грн, нарахованій за період з 11.02.2016 р. по 21.07.2016 р. Пеня в сумі 97,86 грн нарахована позивачем безпідставно, а позов в даній частині є таким, що задоволенню не підлягає (проведений судом перерахунок - в матеріалах справи).

Щодо заявленого відповідачем та підтриманого ним в судовому засіданні 07.11.2016 р. клопотання про розстрочення виконання рішення у даній справі, суд відзначає наступне:

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Пунктом 7.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" встановлено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, в основу судового акту про надання, зокрема, розстрочки виконання рішення суду, має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють чи роблять неможливим його виконання.

З відзиву на позов б/н від 26.10.2016 р. та усних пояснень відповідача в судовому засіданні 07.11.2016 р. вбачається, що підставою для розстрочки виконання судового рішення останній вважає його вкрай важке фінансове становище, зокрема: відсутність коштів та будь-якого майна, яке б можна було реалізувати для погашення заборгованості; перебування на утриманні малолітньої дитини та матері інваліда I групи.

Господарський процесуальний кодекс України не містить переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Водночас, особа, яка звертається до суду із заявою про відстрочку виконання рішення зобов'язана в порядку ст. 33 ГПК України довести обставини та обґрунтувати ті причини, що, на її думку, унеможливлюють чи утруднюють виконання рішення суду.

За даних обставин, заслухавши доводи та пояснення повноважних представників сторін, оцінивши наявні у справі докази, зважаючи на те, що наведені відповідачем підстави для надання розстрочки виконання судового рішення не підтверджені належними та допустимими доказами, інших доказів останнім не надано, як і не обґрунтовано неможливості їх надання, суд прийшов до висновку, що підстави для надання розстрочки виконання судового рішення на час його прийняття відсутні, а клопотання відповідача є таким, що задоволенню не підлягає.

Разом з тим, суд вважає за доцільне зазначити, що сторони в процесі виконання рішення господарського суду не позбавлені права звернутись до суду в порядку ст. 121 ГПК України із відповідною заявою, підтвердженою відповідними доказами.

Відповідно до ст. ст. 44 - 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 369 грн 78 коп. відшкодовуються позивачу за рахунок відповідача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 32-34, 43, 44, 49, 69, 78, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд ,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, АДРЕСА_1, Тернопільська область, 47012 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Кредобанк", вул. Сахарова, 78, м. Львів, 79026 (ідентифікаційний код 09807862) 15 534 грн 16 коп. - заборгованості за кредитом, 774 грн 72 коп. - пені за несвоєчасне повернення суми кредиту та 1 369 грн 78 коп. в повернення витрат по сплаті судового збору.

3. В задоволенні решти частини позову відмовити.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили в десятиденний строк з дня його прийняття (підписання рішення).

5. Наказ видати стягувачеві після набрання судовим рішенням законної сили.

6. Сторони вправі подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили протягом десяти днів з дня його прийняття (підписання), через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 10.11.2016 р.

Суддя І.М. Гирила