ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 року Справа № 908/2976/14

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. - головуючий (доповідач), судді Васищак І.М. і Студенець В.І.

розглянув касаційну скаргу фізична особи - підприємця ОСОБА_2, м. Запоріжжя (далі - ФОП ОСОБА_2.),

на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 16.08.2016

за скаргою ФОП ОСОБА_2 на дії Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, м. Запоріжжя (далі - Відділ ДВС),

зі справи № 908/2976/14

за позовом: Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, м. Запоріжжя (далі - Департамент);

міського комунального підприємства "Основаніє", м. Запоріжжя (далі - Підприємство),

до ФОП ОСОБА_2

про розірвання договору оренди, виселення та стягнення 287 453,12 грн.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 07.06.2016 (колегія суддів у складі: Топчій О.А. - головуючий, Колодій Н.А. і Носівець В.В.) у задоволенні скарги ФОП ОСОБА_2 на дії Відділу ДВС відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 16.08.2016 (колегія суддів у складі: Склярук О.І. - головуючий, Агапов О.Л. і Мартюхіна Н.О.): апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 задоволено частково; ухвалу господарського суду Запорізької області від 07.06.2016 скасовано частково; скаргу ФОП ОСОБА_2 на дії Відділу ДВС задоволено частково; постанову державного виконавця від 28.03.2016 про накладення штрафу на боржника у розмірі 340 грн. з виконання наказу господарського суду Запорізької області від 14.04.2015 № 908/2976/14 визнано недійсною; у задоволенні іншої частини скарги відмовлено.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України ФОП ОСОБА_2 просить скасувати оскаржувану постанову апеляційної інстанції в частині "відмови у задоволенні апеляційної скарги" та прийняти нове рішення, яким визнати дії головного державного виконавця Відділу ДВС Міхайлідіса Ю.О. під час примусового виконання наказу господарського суду Запорізької області від 14.04.2015 № 908/2976/14 незаконними. Касаційну скаргу з посиланням на положення Конституції України, Цивільного кодексу України, Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) мотивовано порушенням судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відзиви на касаційну скаргу не надходили.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

За результатами цього розгляду Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Суд першої інстанції у винесенні ухвали від 07.06.2016 виходив з таких обставин та висновків.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 19.01.2015, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23.03.2015 та постановою Вищого господарського суду України від 21.07.2015 у справі № 908/2976/14: позов задоволено частково; позов залишено без розгляду в частині стягнення 28 453, 12 грн. заборгованості з орендної плати; розірвано договір оренди нежитлового приміщення від 04.12.2012 № 5/13 (далі - Договір оренди); звільнено нежитлове приміщення площею 116, 60 кв.м у житловому будинку по АДРЕСА_1 на користь Департаменту та Підприємства шляхом виселення ФОП ОСОБА_2 із зазначеного приміщення; з ФОП ОСОБА_2 стягнуто на користь Департаменту 2 436 грн.

14.04.2015 на виконання рішення господарського суду Запорізької області від 19.01.2015 видано накази.

12.06.2015 державним виконавцем Відділу ДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № ВП 47776663 з виконання наказу № 908/2976/14.

21.12.2015 державним виконавцем Відділу ДВС винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 4 частини першої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження".

На підставі заяви стягувача 12.03.2016 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 50422013 з виконання наказу господарського суду Запорізької області від 14.04.2015 № 908/2976/14; строк добровільного виконання рішення встановлено до 18.03.2016.

ФОП ОСОБА_2 не подав доказів звільнення в добровільному порядку спірного приміщення. 28.03.2016 державним виконавцем Відділу ДВС здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_1 з метою перевірки виконання рішення суду, в результаті якої встановлено, що приміщення не звільнено.

28.03.2016р. державним виконавцем Відділу ДВС винесено постанову про накладення штрафу на боржника в сумі 340 грн.

ФОП ОСОБА_2 подано скаргу на дії Відділу ДВС, в якій скаржник просить:

- визнати дії головного державного виконавця Відділу ДВС Міхайлідіса Ю.О. під час примусового виконання наказу господарського суду Запорізької області від 14.04.2015 № 908/2976/14 незаконними;

- визнати постанову головного державного виконавця Відділу ДВС Міхайлідіса Ю.О. від 28.03.2016 про накладення штрафу на боржника у розмірі 340 грн. за невиконання наказу господарського суду Запорізької області від 14.04.2015 № 908/2976/14 недійсною.

Скаргу мотивовано тим, що під час оренди приміщення площею 116,60 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 вказане приміщення було реконструйовано та об'єднано з іншим приміщенням, тобто приміщення з площею 116,60 кв.м не існує, а також у скарзі зазначається про фактичне виконання рішення суду, про що заявою від 01.07.2015 було повідомлено державного виконавця Відділу ДВС.

ФОП ОСОБА_2 подано заяву про витребування копії кримінального провадження та інформації щодо стану розслідування кримінального провадження, відкритого за заявою ОСОБА_2 щодо скоєння головним державним виконавцем кримінального правопорушення передбаченого статтею 364 Кримінального кодексу України, а також скаржник просив витребувати з Відділу ДВС матеріали виконавчого провадження.

Судом першої інстанції дану заяву залишено без задоволення, оскільки заявником не наведено підстав неможливості самостійно надати вказані докази та не обґрунтовано, яким чином витребувані докази можуть вплинути на розгляд скарги. Крім того, доказом підтвердження протиправності та незаконності дій державного виконавця може бути лише вирок суду, в якому встановлені відповідні факти, а не наявність кримінального провадження стосовно дій державного виконавця Міхайлідіса Ю.О. Також заявником не зазначено, яким чином документи, які містяться у виконавчому провадженні № 50422013 щодо примусового виконання наказу господарського суду Запорізької області від 14.04.2015 № 908/2976/14, можуть підтверджувати протиправність та незаконність дій державного виконавця.

Судом першої інстанції встановлено, що за Договором оренди ФОП ОСОБА_2 орендував нежитлове приміщення загальною площею 116, 60 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 та після розірвання вказаного договору мав повернути вказане приміщення за актом-приймання передачі, як це передбачено Цивільним кодексом України та пунктом 2.4 Договору оренди. Матеріали справи не містять акта приймання-передачі орендованого приміщення. Посилання скаржника на те, що він не займає вказане приміщення, не може свідчити про повернення даного приміщення.

Крім того, матеріали скарги містять акт державного виконавця від 13.04.2016, акт опису та арешту майна від 13.04.2016, акт державного виконавця від 13.05.2016 про примусове виконання виконавчого документа від 14.04.2015 № 908/2976/14, постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв'язку з виконанням рішення від 16.05.2016, що свідчить про те, що мало місце примусове виконання рішення після дати добровільного виконання рішення суду (18.03.2016).

Дії Відділу ДВС щодо винесення постанови про накладання штрафу на боржника за невиконання останнім рішення суду в добровільному порядку відповідають вимогам Закону України "Про виконавче провадження", а тому постанова державного виконавця від 28.05.2016 про накладання штрафу на боржника у розмірі 340 грн. є законною.

Скарга ФОП ОСОБА_2 на дії Відділу ДВС не підлягає задоволенню.

Судом апеляційної інстанції додатково з'ясовано та зазначено таке.

Скарга на дії Відділу ДВС обґрунтована тим, що на початку липня 2015 року ФОП ОСОБА_2 була отримана постанова про відкриття виконавчого провадження. 08.07.2015 ФОП ОСОБА_2 повідомив державного виконавця про фактичне виконання рішення суду, надавши відповідну заяву. Проте скаржник зазначає, що 28.03.2016 до нього прийшов державний виконавець з вимогою про виселення з приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на підставі наказу господарського суду Запорізької області від 14.04.2015 № 908/2976/14.

Неправомірність дій державного виконавця Відділу ДВС, на думку ФОП ОСОБА_2, полягає у безпідставності проведення 13.04.2016 виконавчих дій щодо складання акта опису майна, оскільки на підставі договору дарування від 14.05.2014 власником на праві спільної часткової власності 7/25 часток нежитлового приміщення 39, літ. А-3, загальною площею 161,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, є його донька ОСОБА_3; ОСОБА_2 не є власником.

Листом від 06.04.2016 державний виконавець Відділу ДВС повідомив ФОП ОСОБА_2 та Підприємство про те, що виконавчі дії з виселення боржника відбудуться 11.04.2016 о 09 год. 30 хв. за адресою: АДРЕСА_1.

ФОП ОСОБА_2 (боржник) добровільно не виконав вимоги державного виконавця; у матеріалах справи відсутній акт приймання-передачі нежитлового приміщення, підписаний стягувачем (Підприємством) та боржником. У зв'язку з цим державним виконавцем винесено постанову від 28.03.2016 про накладення штрафу на боржника у сумі 340 грн.

Виконавче провадження №50422013 відкрито за наказом господарського суду Запорізької області від 14.04.2015 № 908/2976/14. Однак у вступній частині постанови від 28.03.2016 державний виконавець вказує: "При примусовому виконанні виконавчого листа № 5009/918/12 від 05.06.2012 року…"; а в резолютивній частині цієї постанови зазначає: "За порушення вимог Закону України "Про виконавче провадження", невиконання боржником рішення суду по виконанню Наказу №509/2976/14 від 14.04.2015 року…"

Таким чином, ні у вступній, ані в резолютивній частинах постанови від 28.03.2016 про накладення на боржника штрафу не міститься посилання на наказ господарського суду Запорізької області від 14.04.2015 № 908/2976/14, за яким і здійснювалося виконавче провадження ВП № 50422013. Лише в мотивувальній частині цієї постанови міститься посилання на номер виконавчого провадження ВП № 50422013.

Постанова від 28.03.2016 про накладення штрафу на боржника підлягає визнанню недійсною, оскільки невірно вказано номер та дату виконавчого документа, на підставі якого здійснюється виконавче провадження ВП №50422013; скарга на дії державного виконавця Відділу ДВС в цій частині підлягає задоволенню.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо залишення без задоволення заяви боржника про витребування доказів.

Державним виконавцем Відділу ДВС заходи з примусового виконання виконавчого провадження ВП №50422013 здійснювалися у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження", тому в цій частині скарга ФОП ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Причиною подання касаційної скарги в даній справі стала незгода скаржника з відмовою суду апеляційної інстанцій в задоволенні його скарги на дії відділу ДВС, поданої у порядку статті 1212 ГПК України, у частині визнання дій головного державного виконавця Відділу ДВС Міхайлідіса Ю.О. під час примусового виконання наказу господарського суду Запорізької області від 14.04.2015 № 908/2976/14 незаконними. В іншій частині постанова апеляційної інстанції не оскаржується жодним учасником судового процесу.

Відповідно до частини першої статті 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно з приписами Закону України "Про виконавче провадження":

- примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України (частина перша статті 2);

- державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом (частина друга статті 11).

Попередніми судовими інстанціями у розгляді згаданої скарги встановлено і скаржником не спростовано, що за умовами Договору оренди ФОП ОСОБА_2 було надано в оренду нежитлове приміщення загальною площею 116,60 кв.м та після розірвання даного договору скаржник повинен був повернути орендоване приміщення за актом-приймання передачі, однак ФОП ОСОБА_2 добровільно не виконав вимоги державного виконавця Відділу ДВС та не надав акта приймання-передачі.

Не приймається посилання скаржника на те, що приміщення загальною площею 116,60 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 відсутнє, так як воно реконструйоване та об'єднане з іншим приміщенням, оскільки за умовами Договору оренди ФОП ОСОБА_2 було надано в оренду приміщення площею 116,60 кв.м, яке у порядку, визначеному договором та чинним законодавством України, не повернуто.

Що ж до посилання скаржника на те, що порушено право власності ОСОБА_3, інтереси якої представляє ОСОБА_2, то вони не приймаються судом, оскільки всі питання, пов'язані з правом власності на спірне приміщення, повинні були бути вирішені при розгляді даної справи по суті, а державний виконавець лише відкриває виконавче провадження на підставі виданого виконавчого документа та здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення.

Посилання скаржника у касаційній скарзі на необхідність витребування доказів, які містять фактичні дані про протиправність дій головного державного виконавця Відділу ДВС, вже належним чином спростовано судами попередніх інстанцій.

Керуючись статтями 1117, 1119, 11111, 1212 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 16.08.2016 зі справи № 908/2976/14 залишити без змін, а касаційну скаргу фізична особи - підприємця ОСОБА_2 - без задоволення.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Васищак

Суддя В. Студенець