РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2016 р. Справа № 902/507/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гудак А.В.

судді Маціщук А.В. ,

судді Олексюк Г.Є.

при секретарі судового засідання Драчук В.М.

за участю представників сторін:

позивача не з`явився

відповідача - не з`явився

третьої особи не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача - Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" на рішення господарського суду Вінницької області від 25.08.16 р. у справі № 902/507/16 (суддя Матвійчук В.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" (вул. Іванова, буд. 10, м.Харків, 61166)

до Вінницької міської ради (вул. Соборна, буд.59, м.Вінниця, 21050)

третя особа на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю Інтердім-Буд (вул. 600-річчя, буд. 17-Г, м. Вінниця, 21021)

про розірвання договору земельного сервітуту

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 25.08.2016 у справі № 902/507/16 (суддя Матвійчук В.В.) в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк до Вінницької міської ради, третя особа на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю Інтердім-Буд про розірвання договору земельного сервітуту відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий господарський суд керувався положеннями ст. 406 ЦК України, ст. 102 ЗК України та прийшов до висновку, що позивачем не надано суду доказів припинення встановлених рішеннями Вінницької міської ради та договором про встановлення земельного сервітуту підстав його встановлення.

На думку суду першої інстанції, відчуження нежитлового приміщення за договором купівлі-продажу від 11.06.2015 року не припиняє підстави встановлення земельного сервітуту, визначені вищевказаними Договором та рішенням Вінницької міської ради.

Крім того, вважає що вимога позивача про розірвання договору земельного сервітуту не відповідає визначеним законом способам захисту порушеного права.

Не погодившись з постановленим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій вказує, що висновки суду першої інстанції є такими, що не відповідають обставинам справи, з огляду на таке.

Зокрема, апелянт відзначив, що рішення є незаконним та підлягає скасуванню, так як судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, що призвело до прийняття неправильного рішення. Постановою Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.05.2011, №6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" зазначено, що види права земельного сервітуту визначає ст. 99 Земельного Кодексу України, положення якої є такими, що встановлюють підстави, за наявності яких можливе звернення з вимогою про встановлення сервітуту.

Перелік видів прав земельного сервітуту, встановлений у ст. 99 ЗК України, не носить вичерпний характер, оскільки пункт - з) - вказаної статті передбачає можливість існування інших земельних сервітутів, а отже і підстав їх встановлення.

В даному випадку підставою для встановлення земельного сервітуту на частку прибудинкової території за адресою проспект Коцюбинського, №5 у місті Вінниця, було придбання банком у власність квартир № 2,5, які банк мав реконструювати в нежитлове приміщення та використовувати для комерційного призначення, розмістивши відділення банку.

Відповідно до ст.402 ЦК України та ст.100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Інтердім-Буд» не зверталося до Вінницької міської ради щодо укладання угоди до договору про встановлення земельного сервітуту, а 24.12.2015 року продало вказане нежитлове приміщення ТОВ «Астра-15».

Факт відчуження Позивачем нежитлових приміщень за адресою: проспект Коцюбинського. № 5 у місті Вінниця, підтверджений судом, свідчить про припинення існування підстав встановлення земельного сервітуту, адже Позивач з моменту передачі приміщення на підставі договору купівлі-продажу іншій особі, перестав використовувати вказане приміщення за комерційним призначенням та відповідно перестав користуватися часткою прибудинкової територією, яка була обєктом земельного сервітуту за Договором сервітуту від 29 квітня 2005 року.

Враховуючи, що сервітут на частку прибудинкової території за адресою: проспект Коцюбинського, № 5 у місті Вінниця був встановлений саме договором, на правовідносини сторін розповсюджуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють питання укладення, зміни, розірвання та припинення договорів.

Апелянт вважає, що в даному випадку земельний сервітут встановлений договором, до відповідних правовідносин застосовуються правила щодо зміни та розірвання договорів, встановлені ст.ст 651-653 ЦК України.

Відповідно до ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Позивач зазначає, що Договором про встановлення земельного сервітуту передбачалось право позивача звернутися до відповідача з вимогою про розірвання договору за наявності підстав, визначених у п. 14.3. розділу ХIV даного договору. Таким чином, висновок суду щодо обрання позивачем неправильного способу захисту порушеного права є хибним та ґрунтується на не застосуванні положень ст.ст 16, 651-653 ЦК України.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 23.09.2016 апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження, розгляд скарги призначено на 02.11.2016.

31.10.2016 на адресу суду від Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» надійшло клопотання про припинення провадження по справі у якому позивач просить припинити провадження у справі №902/507/16 на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України, ст. 103 ГПК України.

Обґрунтовуючи своє клопотання ПАТ " УкрСиббанк " зазначає, що 17.10.2016 між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Вінницькою міською радою укладено та підписано Договір про припинення договору про встановлення земельного сервітуту від 29 квітня 2005 року (зареєстрований у ВМУЗ Держкомзему України 03.06.2005 за №29) на частку площею 0,0096 га прибудинкової території багатоквартирного будинку по просп. Коцюбинського, 5 м.Вінниця.

Колегія суддів залишає без задоволення клопотання позивача про припинення провадження у справі на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України у звязку з укладанням договору про припинення встановлення земельного сервітуту від 17 жовтня 2016 року виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 101 ГПК України та абз.5 п. 9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 №7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" зі змінами, апеляційний господарський суд не зв`язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі на момент його прийняття - 25.08.2016. Однак, договір про припинення договору про встановлення земельного сервітуту укладений між сторонами 17.10.2016, тобто після прийняття судового рішення у даній справі.

Представники позивача, відповідача та третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору в судове засідання 02.11.2016 не з'явилися, про місце, час і дату судового засідання повідомлялися належним чином, причини неявки не повідомили.

Відповідно до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Окрім того, ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 23.09.2016 явка представників сторін обов`язковою не визнавалась.

Відповідно до статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Враховуючи приписи ст. 101 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, ст. 102 ГПК України про строки розгляду апеляційної скарги та той факт, що неявка в засідання суду представника відповідача, належним чином та відповідно до законодавства повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого рішення, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача та за наявними в матеріалах справи доказами.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскарженого рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.04.2005 року між Вінницькою міською радою та Акціонерним комерційним інноваційним банком УкрСиббанк укладено договір про встановлення земельного сервітуту ( надалі по тексту - договір).

Даним договором передбачено, що Власник на підставі рішення Вінницької міської ради від 04.03.2005р. № 1080 надає згоду Особі на встановлення земельного сервітуту на частку площею 0,0096 га прибудинкової території багатоквартирного будинку по проспекту Коцюбинського, 5.

В багатоквартирному будинку на прибудинковій території розташована квартири № 2,5, що підлягає реконструкції в нежитлове приміщення (під відділення АКІБ УкрСиббанк) та буде використовуватись Особою для комерційного призначення (п. 2.1. договору)

Сервітутне землекористування встановлюється на 3 роки з моменту прийняття рішення радою. (п. 3.1. договору)

Договір набуває чинності з дня його державної реєстрації та діє до 04.03.2008р. (п. 3.2. договору)

За сервітутне землекористування оплата вноситься у грошовій формі у гривнях (п. 4.1. договору).

Пунктом 5.1. договору, передбачено, що сервітутне землекористування встановлюється для забезпечення права Особи, реконструкції в нежитлове приміщення (під відділення банку) та подальша експлуатація та обслуговування.

Згідно з п. 5.2. договору, основне цільове призначення земельної ділянки прибудинкової території (землі житлової та громадської забудови), функціональне призначення сервітуту для комерційного використання.

Умови збереження стану прибудинкової території: не допускати забур'янення прибудинкової території, яка прилягає до приміщення; використовувати земельний сервітут за цільовим призначенням; забезпечувати право інженерних служб міста на використання прибудинкової території, що прилягає до приміщення студії для прокладання транзитних мереж, мереж до суміжних ділянок та ремонту інженерних мереж; реконструкцію, на прибудинковій території проводити за умови отримання відповідного дозволу (п. 5.3. договору).

Зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. Сторони погоджуються з тим, що дострокове розірвання цього договору має здійснюватись за умови письмового попередження Особою іншої сторони за 2 місяці. Будь-які зміни або доповнення до цього договору здійснюються у письмовій формі та підписуються належним чином уповноваженими представниками сторін. Сторони попереджаються, що у випадку, коли будь-яке з положень цього договору втратило юридичну силу, вони невідкладно розпочнуть переговори на засадах взаємної доброзичливості для того, щоб змінити це положення таким чином, щоб у зміненому вигляді воно стало чинним і законним та у максимально можливому обсязі відбивало початкові наміри сторін щодо суті зазначеного положення. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв'язується у судовому порядку (п. 14.1. договору).

Дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; поєднання в одній особі суб'єкта права земельного сервітуту, в інтересах якої він встановлений, та Власника земельної ділянки; відмови Особи в інтересах якої встановлений земельний сервітут; рішення суду про скасування земельного сервітуту; невикористання земельного сервітуту протягом трьох років; за згодою сторін, про що складається додаткова угода; смерті (ліквідації, реорганізації) Особи, на користь якої встановлено сервітут або визнання її недієздатної чи обмежено дієздатною; невнесення плати у разі її встановлення за користування прибудинковою територією; в разі систематичного невиконання санітарної очистки прибудинкової території, яка прилягає до об'єкту нерухомого майна Особи та прибудинкової території щодо якої Особі необхідно здійснити благоустрій, невиконання обов'язків та встановлених обмежень (п. 14.2. договору).

Перехід права власності на об'єкт нерухомого майна, який належить на праві власності (користування) Особі до іншої особи є підставою для зміни умов або розірвання договору (п. 14.3. договору).

Даний земельний сервітут не може бути предметом купівлі-продажу, застави та не може передаватись будь-яким іншим способом Особою, в інтересах якої він встановлений (п. 17.1. договору).

Будь які зміни і доповнення до договору вносяться у письмовій формі за згодою сторін і є невід'ємною частиною договору. Зміни і доповнення до договору підлягають державній реєстрації (п. 17.2. договору).

Договір зареєстровано у ВМУЗР Держкомзему України, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 03.06.2005 року за № 29.

10.02.2008 року між Вінницькою міською радою та Акціонерним комерційним інноваційним банком УкрСиббанк укладено угоду про зміну і доповнення договору земельного сервітуту. В п. 1 даної угоди зазначено, що у звязку із прийняттям рішення Вінницької міської ради від 29.02.2008 року №1820 сторони прийшли до згоди продовжити дію договору земельного сервітуту від 03.06.2005 року №29 терміном на 10 років. (а.с.18)

11.06.2015 року між ПАТ УкрСиббанк (за договором Продавець) та ТОВ Інтердім-Буд (за договором Покупець) укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, за яким Продавець зобовязався в строки та на умовах, вказаних в цьому договорі передати у власність Покупцю нежитлове приміщення № 2, що розміщене у буд. № 5 на проспекті Коцюбинського в м. Вінниця, загальною площею 72 кв.м., а Покупець зобовязався прийняти власність зазначене приміщення і сплатити ціну відповідно до умов, що визначені в цьому договорі. (а.с. 29,30)

За актом прийому-передачі нежитлового приміщення від 11.06.2015 року ПАТ УкрСиббанк передало, а ТОВ Інтердім-Буд прийняло обумовлене договором приміщення. (а.с. 31)

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 11.06.2015 року проведено державну реєстрацію права власності ТОВ Інтердім-Буд на зазначене нежитлове приміщення за номером запису 9994171 (а.с. 31 на звороті).

10.08.2015 року ПАТ УкрСиббанк звернулося до Вінницької міської ради із заявою в якій просило розірвати Договір про встановлення земельного сервітуту від 29.04.2005 року у зв'язку переходом право власності на об'єкт нерухомого майна за адресою проспект Коцюбинського, 5 у м. Вінниці.

За результатом розгляду даної заяви Вінницька міська рада було прийняте рішення Про укладання, поновлення договорів земельного сервітуту від 25.09.2015 року № 2297 Вказаним рішенням було вирішено:

- внести зміни до договору встановлення земельного сервітуту від 03.06.2005 року №29, укладеного на частку прибудинкової території площею 0,0096 га багатоквартирного житлового будинку на просп.Коцюбинського,5 для комерційного використання, в частині заміни сторони у договорі з ПАТ Укрсиббанк на ТОВ Інтердім-Буд в зв'язку з відчуженням нерухомого майна (Договір купівлі-продажу від 11.06.2015 року №1575, посв.приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_1Д.).

- укласти відповідну угоду до договору про встановлення земельного сервітуту щодо заміни сторони у договорі. (а.с. 34,35)

Як встановлено судом першої інстанції, ТОВ Інтердім-Буд не зверталося до Вінницької міської ради щодо укладання угоди до договору про встановлення земельного сервітуту та відповідних документів для підготовки укладання вищезазначеної угоди до Вінницької міської ради не подавало.

При цьому, між ТОВ Інтердім-Буд (за договором Продавець) 24.12.2015 року та ТОВ Астра-15 (за договором Покупець) укладено договір купівлі-продажу за яким Продавець у порядку та на умовах, визначених цим договором передає у власність, а Покупець приймає, належне Продавцю нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, проспект Коцюбинського, 5, приміщення 2 (а.с. 79,80)

За актом прийому-передачі нежитлового приміщення від 24.12.2015 року ТОВ Інтердім-Буд передало, а ТОВ Астра-15 прийняло обумовлене договором приміщення. (а.с. 81)

Аналізуючи зазначені обставини справи, суд вважає за необхідне застосувати такі положення чинного законодавства.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 395 ЦК України речовими правами на чуже майно є право користування (сервітут).

За своїм змістом сервітут є правом на чужу річ і його сутність полягає у обмеженому користуванні чужою річчю у межах та спосіб, встановлених законами чи договором між сервітуарієм та власником речі або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Частиною 1 ст. 402 ЦК України визначено, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Згідно ч. 1-5 ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не підлягає відчуженню. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном.

Згідно ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають: речові права, похідні від права власності - право користування (сервітут).

У відповідності до ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі:

1) поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом;

2) відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут;

3) спливу строку, на який було встановлено сервітут;

4) припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту;

5) невикористання сервітуту протягом трьох років підряд;

6) смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут.

Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Власник земельної ділянки має право вимагати припинення сервітуту, якщо він перешкоджає використанню цієї земельної ділянки за її цільовим призначенням. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 100 Земельного кодексу України передбачено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 102 Земельного кодексу України, дія земельного сервітуту підлягає припиненню у випадках: а) поєднання в одній особі суб'єкта права земельного сервітуту, в інтересах якого він встановлений, та власника земельної ділянки; б) відмови особи, в інтересах якої встановлено земельний сервітут; в) рішення суду про скасування земельного сервітуту; г) закінчення терміну, на який було встановлено земельний сервітут; ґ) невикористання земельного сервітуту протягом трьох років; д) порушення власником сервітуту умов користування сервітутом. На вимогу власника земельної ділянки, щодо якої встановлено земельний сервітут, дія цього сервітуту може бути припинена в судовому порядку у випадках: а) припинення підстав його встановлення; б) коли встановлення земельного сервітуту унеможливлює використання земельної ділянки, щодо якої встановлено земельний сервітут, за її цільовим призначенням.

Частиною 1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарським судам підвідомчі, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав.

В позовній заяві позивач просить розірвати договір про встановлення земельного сервітуту від 29 квітня 2005 року на частку площею 0,0096 га, яка знаходиться за адресою: м.Вінниця, просп. Коцюбинського, 5, приміщення 2, зареєстрованого у ВМУЗР Держкомзему України 03.06.2005 року під номером 29, який укладений між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Вінницькою міською радою.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав є припинення правовідношення. Згідно з абзацами 2 і 11 ч. 2 ст. 20 ГК України способами захисту прав суб'єктів господарювання є визнання наявності або відсутності прав та припинення господарських правовідносин. Тобто, припинення правовідношення, пов'язані з необхідністю припинити існуюче правовідношення у зв'язку з, наприклад, порушенням його однією із сторін (ст. 651, 652 ЦК - для договірних зобов'язань). Зокрема, ця вимога може проявлятися у позові про розірвання договору у зв'язку з невиконанням або неналежним його виконанням другою стороною (статті 708, 726, 755, 782, 783 ЦК та ін.).

Окрім того, відповідно до частини 5 п.22-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", редакція від 19.02.2010 року визначено, що при розгляді спору щодо припинення дії сервітуту , тощо.

Пунктом 2.31 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" розяснено, що поняття, зміст та підстави встановлення і припинення земельного сервітуту визначені главою 32 ЦК України (статті 401 - 406), главою 16 ЗК України (статті 98 - 102).

Таким чином, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції щодо позивачем не вірно обрано спосіб захисту порушеного права.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Згідно зі статтею 34 вказаного Кодексу обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи те, що позивачем обрано невірний спосіб захисту прав суб`єктів господарювання, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано, у відповідності до норм чинного законодавства, відмовив у позові.

Керуючись ст.ст.99,101,102-105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Вінницької області від 25 серпня 2016 р. у справі № 902/507/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача - Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

3. Справу № 902/507/16 повернути до господарського суду Рівненської області.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Маціщук А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.