номер провадження справи 25/26/16-29/34/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2016 Справа № 908/2106/16

м. Запоріжжя

Позивач - Суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_1, і/н-НОМЕР_2, м. Запоріжжя

Відповідач - Приватне підприємство «Граніт-Запоріжжя» (код з ЄДР-13608789) в особі ліквідатора, арбітражного керуючого Чалаплюка Сергія Вікторовича

про визнання права власності на майно

Суддя В.А. Кричмаржевський

За участю:

- позивача - ОСОБА_1 та його представника - ОСОБА_3

- представника відповідача - Чалаплюка С.В.

Установив:

Господарським судом Запорізької області ухвалою від 30.09.2016р. порушено провадження у справі № 908/2106/16 за позовом суб'єкта підприємницької діяльності - ОСОБА_1, і/н-НОМЕР_2, м.Запоріжжя, до Приватного підприємства «Граніт-Запоріжжя» в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Чалаплюка Сергія Вікторовича про визнання права власності на майно. Судове засідання призначене на 01 листопада 2016р. о 10-00 год.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив про те, що ним згідно з договорами оренди №7 від 20.09.2004р., №8 від 20.09.2004р., №3 від 05.03.2007р., №4 від 05.03.2007р., №12 від 15.09.2009р. передано відповідачеві - Приватному підприємству «Граніт-Запоріжжя» для створення повного технологічного процесу виробництва гранітної продукції в оренду обладнання і технологічний інструмент в комплексі з фундаментами, очисними спорудами та інженерними мережами, у складі:

- 1. Фундаментів, на яких розміщена пила для повздовжньої різки каменю, тип РW1 ТК 3 000 площею - 200кв.м, висотою - 5,5 м, з об'ємом монолітного залізобетону - 36куб.м., загальною вартістю - 144,0тис.грн., розташованих в приміщенні складу «Д» промбази ПП «Граніт-Запоріжжя» за адресою: м.Запоріжжя вул.Краснова, 17;

- 2. Очисних споруд для технологічного водопостачання пили О 3,0м., площею - 62 кв.м, глибиною - 3,0м, об'ємом залізобетону: збірного - 29,0куб.м., монолітного - 16,0куб.м., загальною вартістю-162,0тис.грн., що примикають до складу «Д» промбази.

- 3. Кабельної траси електропостачання пили О 3,0м від РУ-0,4кв. будівлі «В» до складу «Д» протяжністю 75,0 пог.м, кабель АВВГ 3х50+1х25, вартістю - 7,5 тис.грн.

- 4. Фундаментів, на яких розміщений шліфувальний автомат для обробки каменю тип АS-01, площею 100,0кв.м, висотою 1,6м, з об'ємом монолітного залізобетону 12,6 куб.м, загальною вартістю - 36,0 тис.грн., які знаходяться в цеху «Г '» промбази.

- 5. Фундаментів, на яких розміщений автомат для профільної обробки граней гранітних виробів тип В 1 РК 2000 площею 100,0кв.м, глибиною 0,65м, з об'ємом монолітного залізобетону 6,0куб.м, загальною вартістю 16,0тис.грн., які знаходяться в цеху в «Г '» промбази.

- 6. Операторської площею 18 кв.м вартістю 12,3 тис. грн., яка знаходиться в приміщенні складу «Д» промбази, в якій розташований пульт управління пилою О 3,0м для повздовжньої різки каменю.

Позивач стверджує, що ці об'єкти належать йому, побудовані за його рахунок, загальна вартість будівель, споруд, інженерних споруд складає - 377 800грн., згідно з вищезгаданими договорами оренди ці об'єкти являються невід'ємною частиною технологічного комплексу, переходять у його розпорядження разом з виробничими площами, на яких вони знаходяться, оскільки вони побудовані саме ним в 2004-2009р.р. на земельній ділянці площею - 0,8га у Леваневському промвузлі, яка відведена Запорізькому виробничо-будівельному підприємству «Агропромсервіс», в подальшому - Приватне підприємство «Граніт-Запоріжжя» за юридичною адресою: вул.Краснова,17, м.Запоріжжя, згідно з рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради народних депутатів від 22 березня 1990р. № 103/16.

Просить суд визнати право власності на вищеперелічене майно.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов, просять його задовольнити.

Представник відповідача - ліквідатор Чалаплюк С.В. заперечив проти позову, вважає, що доказів того, що нерухоме майно, яке нібито побудував позивач, і на яке він претендує, суду не надано, позивач обрав невірний спосіб захисту порушеного права, а тому у позові повинно бути відмовлено у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши діюче законодавство, заслухавши пояснення учасників судового засідання, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

У даний час у провадженні господарського суду Запорізької області знаходиться справа № 908/3501/13- 908/1541/14 про банкрутство відповідача - Приватного підприємства «Граніт-Запоріжжя», код з ЄДР-13608789, постановою суду від 03.02.2016р. це підприємство визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Чалаплюка Сергія Вікторовича, і/н - НОМЕР_1 (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого №945 від 28.05.2013р.), який в судовому засіданні представляє відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 331 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Частиною 2 статті 331 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Таким чином, законодавець вказує про те, що в окремих випадках, до завершення будівництва, прийняття нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації, право власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва не виникає.

У зв'язку з цим до виникнення права власності на це майно таке право існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Отже, законом не передбачено можливості визнання права власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку.

Аналіз статті 331 ЦК України у системному зв'язку зі статтями 177, 178, 179, 182 Цивільного кодексу України, частиною 3 статті 3 Закону України Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" дає підстави дійти висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно, як об'єкт цивільних прав, виникає з моменту його державної реєстрації (постанова Верховного Суду України у справі № 6-159цс15 від 27.05.2015р.).

Статтею 1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно-це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Стаття 18 Закону України «Про основи містобудування» реалізація містобудівної документації полягає у впровадженні рішень відповідних органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування при плануванні відповідних територій, комплексній забудові та реконструкції населених пунктів, проектуванні та будівництві об'єктів житлово-цивільного і виробничого призначення, систем транспортного та інженерного забезпечення, впорядкуванні і благоустрої територій.

Початок будівельних робіт дозволяється лише після реєстрації відповідної декларації у органі державного архітектурно-будівельного контролю. Закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку об'єктів забороняється.

Згідно з пунктами 11, 12, 13 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011р. № 461 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2015р. № 750) датою прийняття в експлуатацію об'єкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката, експлуатація об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачене законодавством) в експлуатацію, забороняється, зареєстрована декларація або сертифікат є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об'єкт необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий об'єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього.

Дані щодо зареєстрованих декларацій, внесених змін до них, повернення на доопрацювання для усунення виявлених недоліків та скасування їх реєстрації, а також виданих сертифікатів та відмов у їх видачі вносяться Держархбудінспекцією до реєстру на підставі інформації, поданої органами державного архітектурно-будівельного контролю, протягом одного робочого дня з дня її надходження.

Реєстрація декларації або видача сертифіката чи їх дублікатів здійснюється шляхом внесення даних до реєстру з дотриманням вимог Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" та "Про адміністративні послуги".

Тобто, державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об'єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено, та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.

Але позивачем на надано доказів введення спірних об'єктів нерухомого майна в експлуатацію у встановленому порядку і набуття цим майном статусу об'єкта нерухомого майна як об'єкта цивільного права.

Визнання ж права власності на об'єкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку цивільним законодавством не передбачено.

Досліджуючи надані позивачем документи, суд дійшов висновку, що позивачем не надано жодних доказів придбання ним будівельних та інших матеріалів та обладнання, або інших документів, які підтверджують право власності на них, за якими можливо було б встановити відповідні факти.

Позивачем не надано жодного доказу того, що вищевказане майно належить саме йому.

Надані позивачем договори оренди обладнання, які укладені ним з відповідачем в 2004, 2007 та 2009 роках, і які нібито підтверджують його право власності на вищевказане нерухоме майно, суд не вважає їх належними та допустимими доказами в розумінні статті 34 ГПК України, оскільки право власності на нерухоме майно підтверджується в порядку, зазначеному вище.

Також як на докази, які підтверджують право на вищеперелічене майно, позивач посилається на креслення фундаментів, очисних споруд, схеми кабельної траси, копії яких долучені до матеріалів справи, і які нібито побудував позивач, але суд звертає увагу на те, що жодних доказів, що підтверджують будівництво цих споруд саме позивачем, суду не надано.

Відповідно до статей 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, підстави для задоволення позову суд не вбачає, а тому у позові відмовляє.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтями 49, 83-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

Вирішив:

У позові відмовити.

Суддя В.А. Кричмаржевський

Рішення оформлене згідно зі статтею 85 ГПК України та підписане 04.11.2016р.