ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

"28" вересня 2016 р.Справа № 922/3144/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

без виклику представників сторін

розглянувши заву (вх. №32041 від 28.09.2016) про забезпечення позову по справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгрозапчастина" м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство ОСОБА_2", с. Картамиш
про стягнення 3 053 358, 32 грн.
ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Украгрозапчастина» (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з ТОВ «СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ОСОБА_3 ГОСПОДАР» (відповідача) суми заборгованості у розмірі 3053358,32 грн.

В обґрунтування своїх вимог вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки №259 від 17.10.2013 щодо повної та своєчасної оплати отриманої продукції.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22 вересня 2016 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її розгляд у судовому засіданні на 25 жовтня 2016 року.

28 вересня 2016 року, через канцелярію суду, надійшла заява позивача (вх. №32041 від 28.09.2016) про забезпечення позову, в якій останній просить суд вжити заходів по забезпеченню позову та накласти арешт на грошові кошти, що знаходяться на банківських рахунках відповідача, та майно, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю «СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ОСОБА_3 ГОСПОДАР».

Позивач обґрунтовує свою заяву тим, що йому стало відомо про намір відповідача розпродати активи та ліквідувати підприємство через значні борги до моменту вирішення справи господарським судом.

Намір продати майно підтверджує рекламним повідомленням про продаж відповідачем його активів, копію якого надав в матеріали справи. Відповідно до вказаного повідомлення здійснюються дії по виводу активів відповідача, що в подальшому, як зазначає позивач, унеможливить виконання рішення суду по цій справі.

Дослідивши подані позивачем матеріали, враховуючи обставини спору, проаналізувавши доводи заяви про забезпечення позову, керуючись вимогами статей 66, 67 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 66 ГПК України, господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Відповідно до статті 67 ГПК України, позов забезпечується, зокрема, накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Як визначено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 р. N 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" (з подальшими змінами та доповненнями), питання про забезпечення позову може вирішуватися господарським судом як без проведення окремого судового засідання, так і в засіданні з викликом представників сторін, інших учасників судового процесу із заслуховуванням їх думки.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 66 Закону України Про виконавче провадження, у разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів у обсязі, достатньому для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (крім майна, вилученого з обороту або обмежуваного в обороті) незалежно від того, хто фактично використовує це майно.

Таким чином, у разі відсутності коштів, достатніх для погашення боргу при виконанні рішення суду звертається стягнення на майно боржника.

Найдоцільніше вирішувати питання забезпечення позову на стадії попередньої підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК) (п.3 Постанови від 26.12.2011р. N16 Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову).

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011р., застосування заходів до забезпечення позову є гарантією реального виконання рішення суду.

В даному випадку, як вбачається з обставин, викладених в позовній заяві та заяві про забезпечення позову, предметом спору по справі №922/3144/16 є майнова вимога позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України, субєкти господарювання, інші учасники відносин у сфері господарювання мають здійснювати свою діяльність у межах встановленого господарського правопорядку, додержуючись визначених законодавством вимог.

Суд враховує, що Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції" № 475/97- ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до конвенції.

Згідно із ст.1 Першого протоколу Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Виходячи зі змісту пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини "Стретч проти Сполученого Королівства" від 24 червня 2003 року, майном у значенні ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором.

У вищевказаному рекламному повідомлені (обяві), витяг якого було надано позивачем, зазначено про продаж свинарника, будівлі продуктового складу, будівлі для заправки сільськогосподарських машин. Тобто, можна дійти висновку, що відповідач наразі здійснює відчуження свого майна на користь інших осіб.

При цьому, суд зазначає, що при розгляді заяв про забезпечення позову не вирішується питання про законність або обґрунтованість позовних вимог по суті. До предмету дослідження на цій стадії входить лише питання про те чи може існуючий стан організації правовідносин ускладнити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову може бути забезпечена шляхом заборони вчиняти відносно предмету іпотеки певні дії.

Господарський суд за змістом ст.43 ГПК України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обовязковим.

Суд вбачає наявність зв'язку між зазначеними заходами забезпечення позову і предметом спору, співмірність заходів із заявленими позивачем вимогами. Вважає, що вжиття наведених заходів забезпечення позову сприятиме запобіганню порушення прав позивача на час вирішення спору в суді, а в разі задоволення позову - унеможливить порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

З іншої сторони суд враховує, що зазначений вид та спосіб забезпечення позову не є суттєвими обмеженнями для відповідача та інших учасників судового процесу, оскільки не має наслідком повного припинення їх господарської діяльності, жодним чином не заважає веденню ними власної звичайної господарської діяльності, не призводить до погіршення стану належного відповідачу майна чи зниження його вартості, не унеможливлює користування відповідними цивільними правами.

За таких обставин, суд вважає за необхідне задовольнити заяву позивача про вжиття заходів до забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 65, 66, 67, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Задовольнити заяву ТОВ "Украгрозапчастина" (вх. №32041 від 28.09.2016) про забезпечення позову.

До вирішення спору по суті, накласти арешт на майно, в тому числі грошові кошти, наявні на банківських рахунках, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «ОСОБА_3 господар» (64144, Харківська область, Первомайський район, с. Картамаш, вул. Октябрьська, 39, ) в межах позовних вимог - 3 053 358, 32 грн. (три мільйони п'ятдесят три тисячі триста п'ятдесят вісім грн. 32 коп.).

Стягувачем за цією ухвалою є Товариство з обмеженою відповідальністю "Украгрозапчастина" (61124, м. Харків, вул. Матросова, 1-а, ).

Боржником за цією ухвалою є Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «ОСОБА_3 господар» (64144, Харківська область, Первомайський район, с. Картамаш, вул. Октябрьська, 39, ).

Дана ухвала, відповідно до норм Закону України "Про виконавче провадження" є виконавчим документом, який набирає чинності з моменту його прийняття, тобто з 28.09.2016 року, та може бути предявлена до виконання протягом року, тобто до 29.09.2017 року.

Суддя ОСОБА_1