КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2016 р. Справа№ 927/677/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Калатай Н.Ф.

ОСОБА_1

при секретарі Матюхін І.В.

за участю представників сторін:

від прокуратури ОСОБА_2

від позивача не зявились.

від відповідача: ОСОБА_3

від третьої особи не зявились.

розглянувши

апеляційну скаргу Чернігівського районного дочірнього

агролісогосподарського спеціалізованого підприємства

"Чернігіврайагролісгосп"

на рішення

Господарського суду Чернігівської області

від 21.09.2016 року

у справі № 927/677/16 (суддя Бобров Ю.М.)

за позовом Заступника прокурора Чернігівської області

в інтересах

держави в особі Пакульської сільської ради Чернігівського району

Чернігівської області

до Чернігівського районного дочірнього

агролісогосподарського спеціалізованого підприємства

"Чернігіврайагролісгосп"

третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державна екологічна інспекція у Чернігівській області

про відшкодування 50441,99 грн. шкоди.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 21.09.2016 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з Чернігівського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства Чернігіврайагролісгосп (вул. Шевченка, 119, смт. Михайло-Коцюбинське, Чернігівський район, Чернігівська область, 15552, р/р не відомий) 50441,99 грн шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, шляхом перерахування одержувачам: 15132,59 грн. до спеціального фонду Державного бюджет України; 10088,40 грн. до спеціального фонду Чернігівського обласного бюджету; 25221,00 грн. до фонду охорони навколишнього природного середовища Пакульської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області (вул. Жовтнева, 40, с. Пакуль, Чернігівський район, Чернігівська область).

Стягнуто з Чернігівського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства Чернігіврайагролісгосп (вул. Шевченка, 119, смт. Михайло-Коцюбинське, Чернігівський район, Чернігівська область, 15552, р/р не відомий) на користь Прокуратури Чернігівської області (вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000, р/р 6008 державна казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, код 02910114) 1378,00 грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 21.09.2016 року, відповідач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.09.2016 року по справі № 927/677/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.10.2016 р. апеляційну скаргу прийнято до розгляду, порушено апеляційне провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Баранець О.М.; судді: Калатай Н.Ф., Ткаченко Б.О.

В судове засідання 08.11.2016 року представники позивача та третьої особи в судове засідання не зявилися.

Представником позивача подано клопотання про розгляд справи без його участі..

Колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд справи без участі представників позивача та третьої особи, враховуючи що останні належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалав даної справи, заступником прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Пакульської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області подано позов до Чернігівського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства Чернігіврайагролісгосп" (ДП Чернігіврайагролісгосп) про відшкодування шкоди в сумі 50441,99 грн.

У позовній заяві заступником прокурора вказано третю особу - Державну екологічну інспекцію у Чернігівській області. В ухвалі про порушення провадження у справі від 22 липня 2016 судом було вирішено питання щодо надання третій особі процесуального статусу : залучено Державну екологічну інспекцію у Чернігівській області до участі у справі як третю особу на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги заступник прокурора, посилався, зокрема, на те, що до Чернігівського РВ УМВС України в Чернігівській області надійшло повідомлення ДП Чернігіврайагролісгосп про незаконну порубку невідомими особами лісових насаджень в кв. 224 виділах 5, 6. За даним фактом до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення з попередньою кваліфікацією за ст. 246 КК України.

Про виявлене правопорушення посадовими особами ДП Чернігіврайагролісгосп складена польова перелікова відомість самовільно зрубаних дерев, згідно якої при обході виявлено незаконну рубку 14 дерев в кв. 224 вид. 5, 6 на території ДП Чернігіврайагролісгосп.

Державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Чернігівської області здійснено розрахунок розміру шкоди заподіяної навколишньому природному середовище внаслідок незаконного знесення дерев в кв. 224 вид. 5, 6 в адміністративних межах Пакульської сільської ради Чернігівського району, відповідно до Такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев та чагарників до ступеня припинення росту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2008 № 665.

Згідно цього розрахунку загальна сума заподіяної шкоди становить 50441,99 грн.

Протоколом огляду місця події та під час досудового розслідування кримінального провадження встановлено незаконну порубку дерев, проте особи лісопорушники встановлені не були.

Вищевказане кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, про що повідомлено ДП Чернігіврайагролісгосп.

Заступник прокурора вважає, що, внаслідок неналежного виконання працівниками ДП Чернігіврайагролісгосп обовязків по захисту, охороні лісових насаджень від незаконних рубок, навколишньому природному середовищу завдано шкоду на суму 50441,99 грн.

ДП Чернігіврайагролісгосп, як постійний лісокористувач, не забезпечив охорону збереження лісового фонду на підвідомчій йому території, допустив самовільну рубку лісу, чим спричинено матеріальну шкоду лісовому фонду України, що перебуває під охороною держави, а тому відповідач має нести матеріальну відповідальність у повному обсязі.

Заступник прокурора Чернігівської області просить стягнути з Чернігівського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства "Чернігіврайагролісгосп" 50441,99 грн. шкоди, завданої навколишньому природному середовищу, шляхом їх перерахування одержувачам: 15132,59 грн до спеціального фонду Державного бюджету України; 10088,40 грн. до спеціального фонду Чернігівського обласного бюджету; 25221,00 грн. на користь фонду охорони навколишнього природного середовища Пакульської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області.

Також заступник прокурора просив стягнути з відповідача на користь прокуратури Чернігівської області 1378,00 грн. у рахунок повернення сплаченого судового збору.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно Статуту Чернігівського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства Чернігіврайагролісгосп (далі ДП Чернігіврайагролісгосп) предметом діяльності підприємства є, зокрема, охорона і захист лісів від самовільних рубок, охорона навколишнього природного середовища (п.п. 2.2.1 Статуту).

Підприємство несе відповідальність за своїми зобовязаннями в межах належного йому майна згідно з чинним законодавством (п.п.3.3 Статуту).

Підприємство є лісокористувачем (п.п.3.5 Статуту).

Підприємство виконує норми і вимоги щодо охорони навколишнього природного середовища (п.п.6.3 Статуту).

На підставі розпорядження Чернігівської районної державної адміністрації від 01.11.2005 року № 530 ДП Чернігіврайагролісгосп 06.02.2006 року видано Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 1250.1919 га., розташованою на території Пакульської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, для ведення лісового господарства.

Отже, відповідач є постійним лісокористувачем (ч. 4 ст. 17 Лісового кодексу України).

Як свідчать матеріали справи, 20.03.2015 року лісником ДП Чернігіврайагролісгосп ОСОБА_4 в КВ № 224 в. 5, 6 № 32 майстерської дільниці № 6 на території Пакульської сільської ради була виявлена самовільна рубка 14 дерев сосни звичайної сироростучої.

Посадовими особами ДП Чернігіврайагролісгосп майстром лісу ОСОБА_5 та лісником ОСОБА_4 складена польова перелікова відомість самовільної рубки дерев.

Про виявлення незаконної рубки дерев майстер лісу ОСОБА_5 20.03.2015 року повідомив чергову частину Чернігівського РВ УМВС України у Чернігівській області.

20.03.2015 року слідчим СВ Чернігівського РВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_6 складено протокол огляду місця події.

21.03.2015 року за даним фактом слідчим Деньгубом І.А. внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000219, за ознаками кримінального порушення, передбаченого ст. 246 КК України.

Директор ДП Чернігіврайагролісгосп звернувся до начальника Чернігівського РВ УМВС України в Чернігівській області з листом від 25.03.2015 №70, в якому просив розслідувати факт самовільної рубки дерев.

26.03.2015 року слідчим СВ Чернігівського РВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_6, за результатами досудового розслідування, винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000219, у звязку з відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.246 КК України, а саме відсутністю заподіяної істотної шкоди.

18 травня 2015 року старшим прокурором прокуратури молодшим радником юстиції ОСОБА_7 скасовано постанову про закриття кримінального провадження від 26.03.2015 р.

11 квітня 2016 року слідчим Чернігівського РВП Чернігівського ВП ГУНП в Чернігівській області ст. лейтенантом поліції ОСОБА_8 кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000219 від 21.03.2015 року, закрите у звязку з відсутність складу кримінального правопорушення.

Відповідно до розрахунку розміру шкоди, заподіяної лісу незаконним вирубуванням 14 ростучих дерев сосни в кв.224 вид. 5, 6 ДП Чернігіврайагролісгосп на території Пакульської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, виконаного 30.12.2015 року старшим державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Чернігівської області ОСОБА_9 по таксах для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 року № 665 (додаток № 1), загальна сума заподіяної шкоди складає 50441,99 грн.

Згідно посадової інструкції лісника ОСОБА_4, затвердженої наказом директора ДП Чернігіврайагролісгосп від 28.08.2014 року № 82-А (а.с.22), лісник входить до складу лісової охорони. До його службових обовязків входить, зокрема, охорона лісів в закріпленому обході з вживанням заходів щодо запобігання і припинення незаконних порубок.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 19 Лісового кодексу України постійні лісокористувачі зобовязані, зокрема, забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку.

Згідно з п. 5 ст. 64 (Основні вимоги щодо ведення лісового господарства) Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов'язані здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 86 та ст. 90 Лісового кодексу України організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб. Забезпечення охорони і захисту лісів покладається на органи виконавчої влади з питань лісового господарства та органи місцевого самоврядування, власників лісів і постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу.

В свою чергу, згідно з п. 5 ч. 2 ст. 105 Лісового кодексу України відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні строків лісовідновлення та інших вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.

Відповідно до ст. 107 цього Кодексу підприємства, установи, організації і громадяни зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Таким чином, виходячи з системного аналізу змісту положень п. 1 ч. 2 ст. 19, п. 5 ст. 64, ч.ч. 1, 5 ст. 86, п. 5 ч. 2 ст. 105 та ст. 107 Лісового кодексу України відповідач, як постійний лісокористувач, має нести відповідальність за порушення вимог щодо ведення лісового господарства, зокрема, за незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок на підвідомчій відповідачу території.

Згідно зі ст. 68 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища від 25.06.1991 року № 1264-XII підприємства, установи, організації та громадяни зобовязані відшкодувати шкоду, заподіяну внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законом.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду внаслідок цивільного правопорушення визначені ст. 1166 Цивільного кодексу України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Необхідною підставою для настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є наявність складу правопорушення, що складається з протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; настання шкідливого результату такої поведінки (шкоди); причинного звязку між протиправною поведінкою і шкодою; вини особи, яка заподіяла шкоду. Відсутність хоча б одного з цих елементів складу правопорушення виключає відповідальність особи за завдану майнову шкоду.

За змістом ст. 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків.

При вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, заподіяної порушенням вимог лісового законодавства, слід виходити з того, що обовязки із забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які й повинні нести відповідальність за невиконання та неналежне виконання обовязків, зокрема, за незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних порубок дерев.

Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів, а також постійні лісокористувачі, вина яких полягає у допущенні та не перешкоджанні їх працівниками незаконному вирубуванню лісових насаджень внаслідок неналежного виконання ними своїх службових обовязків. Протиправна бездіяльності таких осіб полягає у незабезпеченні працівниками постійних лісокористувачів охорони і захисту лісів, внаслідок чого відбувається вирубування дерев невстановленими особами.

У відповідності до ст. 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Щодо повноважень прокурора при здійсненні представницької діяльності, то згідно з п. 2 ст. 121 Конституції України (діючої на час подачі позову) на прокуратуру України покладається обов'язок представництва інтересів, зокрема, держави в суді у випадках, визначених законом.

Поняття «інтереси держави» з огляду на процесуальний аспект та особливості такого виду представництва держави органами прокуратури свого часу аналізував Конституційний Суд України (рішення від 08.04.1999 № З-рп/99 в справі № 1-1/99), зазначивши, зокрема, про те, що:

- державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо (абз. 2 п. З рішення);

- інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств (абз. З п. 4 рішення);

- із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (абз. 4 п. 4 рішення).

Зазначені висновки Конституційного Суду України не втратили своєї актуальності й на час пред'явлення позову, оскільки була чинна норма п. 2 ст. 121 Конституції України в такій редакції.

Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року установлює певні рамки для відповідного представництва, але в ст. 23 зберігає правові підстави для використання прокурором процесуального інструменту представництва в суді законних інтересів держави.

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності українського народу від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Вказане положення міститься також у ст. 324 ЦК України.

Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції та повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами (ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» повноваження органів місцевого самоврядування у сфері земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища виділено в окрему статтю.

Зокрема, відповідно до підпункту 1 пункту «б» ч. 1 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад віднесено здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів.

Територіальним громадам сіл, селищ, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема на землю, природні ресурси (ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Згідно із розпорядженням Чернігівської райдержадміністрації від 01.11.2005 року № 530 земельна ділянка, на території якої здійснено самовільну порубку дерев невстановленими особами, надана у постійне користування для ведення лісового господарства ДП «Чернігіврайагролісгосп», що підтверджується державним актом на право постійного користування землею. Вказана обставина жодними доказами не спростована.

Відповідно до ст. 11 Лісового кодексу України право комунальної власності на ліси набувається при розмежуванні в установленому законом порядку земель державної і комунальної власності, а також шляхом передачі земельних ділянок з державної власності у комунальну та з інших підстав, не заборонених законом.

Також відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 69 Бюджетного кодексу України до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів - 50 відсотків, обласних бюджетів 20 відсотків.

Таким чином, враховуючи, що земельна ділянка, на території якої здійснено самовільну порубку дерев, знаходиться в адміністративних межах Пакульської сільської ради Чернігівського району та на її користь будуть здійснюватися стягнення, вказаний орган місцевого самоврядування є належним позивачем у справі.

Факт незаконної порубки дерев на підвідомчій відповідачеві території, внаслідок чого лісу завдано шкоду в сумі 50441,99 грн., підтверджено складеними за наслідками перевірки матеріалами про лісопорушення та розрахунком розміру шкоди, заподіяної лісу порушенням природоохоронного законодавства внаслідок незаконного вирубання дерев, здійсненими державним інспектором Державної екологічної інспекції у Чернігівській області відповідно до п.п. 4.2., 6.11 Положення, затвердженого наказом Держекоінспекції України від 12.12.2011 року № 136, відповідно до Такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев та чагарників до ступеня припинення росту, затверджених постановою Уряду від 23.07.2008 року № 665.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Чернігівським РВ УМВС України в Чернігівській області за зверненням ДП «Чернігіврайагролісгосп» проводилося досудове розслідування за фактом незаконної порубки лісових насаджень в кв. 224 виділах 5, 6 невідомими особами за ст. 246 КК України. Водночас особи, які вчинили кримінальне правопорушення, не встановлені. За результатами досудового розслідування зазначене кримінальне провадження закрито.

Водночас, закриття кримінального провадження не є підставою для звільнення особи від матеріальної відповідальності, завданої державі внаслідок незаконної порубки дерев на території лісництва.

Також, відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що посадових осіб ДП «Чернігіврайагролісгосп» ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності не притягнуто. Однак, у даному випадку питання стоїть про цивільно-правову відповідальність відповідача, правові підстави настання якої встановлено у ст. 1166 ЦК України. При цьому для настання у особи цивільно- правової відповідальності факту притягнення її до адміністративної чи кримінальної відповідальності не вимагається.

Крім того, відповідач зазначає, що у матеріалах справи не міститься доказів з приводу проведення Державною екологічною інспекцією у Чернігівській області перевірки за фактом незаконної порубки дерев. Однак факт не проведення екологічною інспекцією ніяким чином не спростовує вину відповідача. При цьому, законодавством не передбачено обов'язкового проведення такої перевірки, підстави для проведення планових і позапланових перевірок екологічною інспекцією визначені у Порядку організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, затвердженому наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.09.2008 року №464.

Таким чином матеріалами справи повністю доведено вину відповідача щодо неналежної охорони лісу, внаслідок чого скоєно незаконну порубку лісу.

Вина та протиправна поведінка ДП «Чернігіврайагролісгосп» полягає у тому, що всупереч вимог законодавства воно не виконало обов'язок щодо охорони і збереження лісового фонду, внаслідок чого відбулась незаконна рубка дерев, чим спричинено шкоду, розрахунок розміру якої здійснено компетентною особою відповідно до постанови Уряду від 23.07.2008 № 665, у зв'язку з чим всі елементи цивільного правопорушення у даному випадку наявні та підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, прокурором надано належні докази, які підтверджують викладені у позовній заяві обставини, доводять наявність складу цивільного правопорушення.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

При стягненні шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища необхідно враховувати приписи Закону України Про охорону навколишнього природного середовища.

Згідно з ч. 1 ст. 47 цього Закону для фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища утворюються Державний, Автономної Республіки Крим та місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища.

Автономної Республіки Крим та місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища утворюються у складі бюджету Автономної Республіки Крим та відповідного місцевого бюджету за місцем заподіяння екологічної шкоди за рахунок, зокрема, частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, згідно з чинним законодавством (п.б ч.2 ст.47 цього Закону).

Згідно з п. г ч. 4 ст. 47 цього Закону Державний фонд охорони навколишнього природного середовища утворюється також, зокрема,за рахунок частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, згідно з чинним законодавством.

Згідно з п. 7 ч. 3 ст. 29 Бюджетного кодексу України джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів (з урахуванням особливостей, визначених пунктом 1 частини другої статті 67-1 цього Кодексу) є, зокрема, 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності. А згідно з п. 4 ч. 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать, зокрема, 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів, бюджетів обєднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.09.2016 року у справі № 927/677/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Справу № 927/677/16 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

3. Копію постанови направити сторонам, третій особі та прокуратурі.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді Н.Ф. Калатай

ОСОБА_1