Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "25" жовтня 2016 р. Справа № 906/790/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

при секретарі Антонюк Н.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - дов.№2-85 від 23.03.2016;

від відповідача: ОСОБА_2 - дов.№Zh007-сл-7868-0916 від 02.09.2016; ОСОБА_3 - дов.№Zh007-сл-7866-0916 від 02.09.2016 (брав участь у судовому засіданні 18.10.2016); ОСОБА_4 - дов. №Zh007-сл-7867-0916 від 02.09.2016;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз"

про стягнення 75028760,53грн

Відповідно до ст.77 ГПК України, в судовому засіданні 18.10.2016 оголошувалась перерва до 25.10.2016

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача 51970568,62грн заборгованості за надані в лютому - червні 2016 року послуги з балансування обсягів природного газу.

Ухвалою суду від 15.08.2016 позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №906/790/16 та призначено розгляд справи на 27.09.2016.

Представник позивача 27.09.2016 через канцелярію суду подав заяву за вих.№13326/6 від 26.09.2016 про збільшення розміру позовних вимог (а.с.109-113), у якій просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 75028760,53грн, з яких: 61997744,22грн основного боргу, 601343,61грн 3% річних, 6775060,72грн пені, 4838346,02грн 7% штрафу, 816265,96грн інфляційних.

Представники відповідача 27.09.2016 через канцелярію суду подали відзив від 27.09.2016 на позовну заяву (а.с.136-142), у якому відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. До відзиву додані додатки згідно наведеного переліку. Крім того, представники відповідача подали клопотання про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне управління Державної казначейської служби України в Житомирській області, Департамент фінансів Житомирської обласної державної адміністрації, Товариство з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут", Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (а.с.175-176).

Враховуючи необхідність ознайомлення з документами, поданими представниками сторін у судовому засіданні, відповідно до ст.77 ГПК України, суд ухвалою від 27.08.2016 оголосив перерву в судовому засіданні до 06.10.2016.

28.09.2016 від Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" надійшли пояснення щодо необхідності залучення третіх осіб (а.с.180-181).

06.10.2016 через діловодну службу суду від Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" надійшли заперечення проти клопотання про залучення третіх осіб.

Також, 06.10.2016 через діловодну службу суду від позивача надійшли письмові пояснення щодо відзиву ПАТ "Житомиргаз" від 27.09.2016 (а.с.185-190).

06.10.2016 до суду відповідачем подано зустрічний позов до Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" у справі №906/790/16, про визнання укладеними спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ.

Ухвалою від 06.10.2016 господарський суд повернув заявникові вказану зустрічну позовну заяву без розгляду на підставі п.4 ст.63 Господарського процесуального кодексу України (а.с.201-202).

13.10.2016 Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" до суду подано клопотання від 13.10.2016 про повернення судового збору в зв'язку з поверненням останньому вказаної вище зустрічної позовної заяви з доданими до неї документами.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 17.10.2016 повернуто Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" з Державного бюджету України 1378,00грн судового збору, сплаченого платіжним дорученням №20 від 23.09.2016.

Подану 27.09.2016 позивачем заяву за вих.№13325/66 від 26.09.2016 суд оцінив за змістом наступним чином: в частині збільшення заявленої суми невиконаного зобов'язання з оплати послуг з балансування обсягів природного газу до 61997744,22грн - як збільшення розміру позовних вимог; та як зміну предмету позовних вимог - в частині заявлення до стягнення з відповідача нарахованих на суму невиконаного грошового зобов'язання 3% річних в розмірі 601343,61грн, 6775060,72грн пені, 7% штрафу у розмірі 4838346,02грн та 816265,96грн. інфляційних. Враховуючи, що позивач звернувся з відповідною заявою по справі до початку розгляду господарським судом справи по суті, господарський суд прийняв до розгляду заяву позивача від 26.09.2016 №13325/6, розгляд справи здійснювався в межах визначеної вказаною заявою ціни позову на загальну суму 75028760,53грн.

Стосовно заявленого відповідачем клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб, зважаючи на те, що відповідачем належно не вмотивовано яким саме чином рішення у даній справі може вплинути на права та обов'язки зазначених ним осіб, а також, не вбачаючи на даній стадії судового процесу наявності обставин, за яких є необхідним залучення до участі у справі в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне управління Державної казначейської служби України в Житомирській області, Департамент фінансів Житомирської обласної державної адміністрації, Товариство з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут", Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі в справі третіх осіб (ухвала від 06.10.2016, а.с.204-206).

06.10.2016р. представником відповідача подано клопотання про продовження розгляду на 15 днів, у зв'язку зі стислими термінами та необхідністю надання додаткових доказів.

Враховуючи заявлене відповідачем клопотання та необхідність надання сторонами додаткових доказів по справі, суд оголосив перерву в судовому засіданні, продовживши строк розгляду спору відповідно до ст.69ГПК України, до 18.10.2016.

18.10.2016 представником відповідача подано до справи клопотання про долучення доказів, а саме, засвідчених копій платіжних доручень від 20.05.2016 та від 20.07.2016 та спільних протокольних рішень. Вказані документи додані до матеріалів справи (а.с.212-218).

У зв'язку з неможливістю вирішення спору в судовому засіданні 18.10.2016, суд оголошував перерву в судовому засіданні до 25.10.2016.

25.10.2016 представник відповідача подала до справи пояснення щодо відсутності прострочення виконання зобов'язання (вх.№12478/16) та клопотання про витребування доказів (вх.№12479/16), а саме, доказів, які підтверджують направлення рахунків вартості послуг балансування та рахунків-фактури за спірний період на електронну адресу ПАТ "Житомиргаз".

Водночас, представником позивача подано засвідчену копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення на ім'я ПАТ "Житомиргаз" та роздруківки відстеження пересилання поштових відправлень в якості доказів направлення позивачем відповідачем поштою рахунків та розрахунків вартості послуг з балансування.

За вказаних обставин, клопотання відповідача про витребування доказів (вх.№12479/16) залишено судом без задоволення.

При розгляді справи представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, з урахуванням заяви від 26.09.2016 про збільшення розміру позовних вимог та зміни предмету позову. Вказував, що послуги з балансування обсягів природного газу надаються на умовах, визначених у Кодексі газотранспортної системи. Зазначив, що спільні протокольні рішення, які підписані позивачем, але не містять підпису з боку НАК "Нафтогаз України", є не виконанням зобов'язання з оплати послуг з балансування обсягів природного газу, а лише наміром виконати таке зобов'язання, шляхом отримання коштів, які будуть перераховані з Державного бюджету України відповідно до Постанови КМУ №20 від 11.01.2005. Наразі вказані протокольні рішення так і залишились намірами, тому не тягнуть за собою ніяких правових наслідків для сторін договору. Зауважив, що позивачем та відповідачем до договору транспортування природного газу № від 17.12.2015 не вносились зміни ні відносно строків виконання відповідачем грошових зобов'язань за цим договором, ні щодо порядку здійснення розрахунків.

Представники відповідача в судовому засіданні просили відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву від 27.09.2016. Зазначили, що договір транспортування природного газу № від 17.12.2015 є неукладеним, оскільки сторонами не було досягнуто згоди з усіх істотних умов. Пояснили, що підписані позивачем спільні протокольні рішення є укладеними та свідчать про відсутність боргу перед позивачем. Також, зауважили, що позивачем не дотримано виконання п.9.4 договору транспортування природного газу № від 17.12.2015, яким передбачено направлення на електронну адресу замовника розрахунку вартості послуг балансування та рахунку-фактури. Крім того, даним пунктом договору не передбачено з якого моменту у замовника виникає обов'язок зі сплати за отриманий природний газ.

Заслухавши при розгляді справи пояснення представників сторін, дослідивши зібрані у справі матеріали, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

17.12.2015 між Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" (далі - оператор/позивач) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" (далі - замовник/відповідач) укладено договір транспортування природного газу № (а.с.45-55).

Згідно з п.2.1 договору, оператор надає замовнику послуги транспортування природного газу (далі - послуги) на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлену в цьому договорі вартість таких послуг.

Відповідно до п.17.1 договору, він набирає чинності з дня його укладання і діє до 31 грудня 2016 року, а умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01 грудня 2015 року.

Послуги надаються на умовах, визначених у Кодексі газотранспортної системи, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 №2493 (далі - Кодекс), з урахуванням особливостей, передбачених цим договором (п.2.2 договору).

В пункті 2.3. договору обумовлено послуги, які можуть бути надані відповідачу за цим договором, а саме:

- послуга замовленої потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи (далі - розподіл потужності);

- послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій (далі - транспортування);

- послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї (далі - балансування).

Відповідно до п.2.6. договору, замовник має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, подавати газ в точках входу та/або приймати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим договором, протягом погоджених термінів, а також оплачувати послуги на умовах, зазначених у договорі.

Оператор, в свою чергу, відповідно до п.2.7. договору має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, приймати газ в точках входу та/або передавати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим договором, протягом погоджених термінів.

Згідно з п.4.1. договору, замовник зобов'язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість наданих йому послуг; дотримуватися обмежень, встановлених цим договором та Кодексом, негайно виконувати розпорядження диспетчерської служби оператора; вчасно врегульовувати небаланси. Водночас, має право, зокрема, замовляти транспортування та одержувати з газотранспортної системи обсяги природного газу, що відповідають його підтвердженим номінаціям/реномінаціям.

Відповідно до п. 1 глави 1 Розділу VIII Кодексу одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі послуг балансування системи, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування. Договір транспортування є документом, який регулює правовідносини між оператором газотранспортної системи і окремим замовником послуг транспортування.

Згідно з п.9 глави 1 розділу XI Кодексу замовник послуг транспортування на підставі договору транспортування може замовити в оператора газотранспортної системи послуги, що є складовими послуги транспортування, зокрема, замовлення фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою. Відповідно до п.5 глави 1 Розділу І Кодексу: небаланс - різниця між обсягами природного газу, поданими замовником послуг транспортування для транспортування на точці входу, та відібраними замовником послуг транспортування з газотранспортної системи на точці виходу, що визначається за процедурою алокації; алокація - підтвердження поділу за певний розрахунковий період фактичного обсягу (об'єму) природного газу, поданого для транспортування в точку входу або відібраного з точки виходу, між замовниками послуги транспортування, у тому числі в розрізі їх контрагентів (споживачів), що здійснюється відповідно до вимог розділу XII цього Кодексу.

Відповідно до положень п.8 глави 1 розділу XII та п.5 глави 2 розділу XII Кодексу, алокація здійснюється на основі підписаних щомісячних актів приймання-передачі газу відповідно до положень пункту 2 глави 7 розділу III цього Кодексу, що містять інформацію про щомісячні обсяги природного газу, виміряні для фізичних точок входу (у тому числі у розрізі контрагентів/споживачів замовника послуги транспортування), поданого до газотранспортної системи, та на основі підписаних щомісячних актів приймання-передачі газу відповідно до положень п.2 глави 7 Розділу III цього Кодексу, що містять інформацію про щомісячні обсяги природного газу, виміряні для фізичних точок виходу (у тому числі у розрізі контрагентів/споживачів замовника послуги транспортування), взятого з газотранспортної системи.

В результаті аналізу відповідних підписаних щомісячних актів приймання-передачі газу, згідно яких замовник послуг на транспортування подав певні обсяги природного газу до газотранспортної системи та здійснив їх відбір з такої системи, формується алокація щомісячних обсягів природного газу для замовників послуг транспортування за формою оператора газотранспортної системи, розміщеною на своєму веб-сайті.

Відповідно до п.п.1-2 глави 3 Розділу XIV Кодексу оператор газотранспортної системи визначає місячний небаланс для кожного місяця як різницю між обсягом природного газу, який замовник послуг транспортування передав у точках входу і отримав з газотранспортної системи у точках виходу (у тому числі щодо власних споживачів) за цей газовий місяць. Місячний небаланс розраховується оператором газотранспортної системи до 10-го числа наступного місяця на підставі фактичних даних, одержаних у процесі алокації, яку здійснює оператор газотранспортної системи, а також алокацій, одержаних від операторів суміжних газотранспортних систем, операторів газорозподільних систем, операторів газосховищ, газовидобувних підприємств або прямих споживачів.

Згідно з п.п.1-4 глави 1 Розділу XIV Кодексу замовник послуг транспортування є відповідальним за виникнення небалансу, у тому числі щодо споживачів, з якими укладені договори постачання, та зобов'язується застосувати всі доступні заходи для його уникнення.

При розрахунку небалансу замовників послуг транспортування оператор газотранспортної системи враховує всі обсяги газу у розрізі кожного замовника послуг транспортування, переданого до газотранспортної системи та відібраного з газотранспортної системи, у тому числі у розрізі його контрагентів (споживачів). Перевищення обсягів відібраного природного газу з газотранспортної системи над обсягами переданого природного газу є негативним небалансом, а перевищення обсягів переданого природного газу над обсягами відібраного природного газу - позитивним небалансом. Оператор газотранспортної системи надсилає замовнику послуг транспортування відомості для визначення статусу небалансу замовника послуг транспортування. Відомості про статус небалансу надаються замовнику послуг транспортування за допомогою інформаційної системи.

Відповідно до п.7 глави 3 Розділу XIV Кодексу місячний небаланс, який виник у замовника послуг транспортування та не був врегульований в строк до 12-го числа наступного місяця, врегульовується оператором газотранспортної системи за рахунок таких заходів: 1) при позитивному місячному небалансі - оператор надсилає оператору газосховища інформацію про замовника послуг транспортування, що має позитивний небаланс, та обсяг небалансу, а оператор газосховища проводить закачування природного газу (у тому числі шляхом заміщення) в обсязі небалансу та оформлення його в односторонньому порядку. У випадку відсутності у замовника послуг транспортування діючого договору зберігання природного газу замовник послуг транспортування зобов'язаний в строк до 14-го числа наступного місяця укласти з оператором газосховища договір зберігання; 2) при негативному місячному небалансі - за рахунок надання послуг балансування.

Згідно з п.п.1-4 глави 4 Розділу XIV Кодексу розрахунок вартості послуг балансування (ПБ), що були надані замовнику послуг транспортування за місяць, проводиться оператором газотранспортної системи після закінчення газового місяця на підставі даних про місячний небаланс замовника послуг транспортування відповідно до договору транспортування природного газу. Базова ціна газу (БЦГ) - ціна, яка формується протягом розрахункового періоду оператором газотранспортної системи на основі витрат на закупівлю природного газу, транспортування та його зберігання. Оператор газотранспортної системи визначає БЦГ щомісяця в строк до 10-го числа місяця та розміщує відповідну інформацію на своєму веб-сайті. Підставою для проведення розрахунку послуг з балансування є дані, визначені у звіті про надані послуги з транспортування. Оператор газотранспортної системи до 14-го числа наступного місяця надає замовнику послуг транспортування звіт про надані послуги та рахунок на оплату. Замовник послуг транспортування повинен здійснити оплату у строк, що не перевищує 5 банківських днів.

В розділі IX "Визначення вартості послуг балансування та порядок розрахунків за ними" договору обумовлено, у т.ч. наступне:

- в п.9.1 договору: у разі виникнення у відповідача негативного місячного небалансу та неврегулювання ним негативного місячного небалансу відповідно до Кодексу в строк до дванадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу за послуги балансування. Негативний місячний небаланс відповідача визначається відповідно до Кодексу;

- в п.9.4 договору: позивач до чотирнадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, надає відповідачу на його електронну адресу розрахунок вартості послуг балансування та рахунок-фактуру. Відповідач зобов'язаний здійснити оплату у строк, що не перевищує п'яти банківських днів.

При цьому, згідно п.11.4 договору послуги балансування оформлюються одностороннім актом за підписом позивача на весь обсяг негативного місячного небалансу, неврегульованого відповідачем відповідно до Кодексу та розділу IX цього договору.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, на виконання умов договору позивач встановив наявність у відповідача негативного місячного небалансу в лютому 2016 року в обсязі 2999,998 тис.куб.м газу (з урахуванням коригуючих актів від 31.03.2016), в березні 2016 року в обсязі 3208,00 тис.куб.м, в квітні 2016 року в обсязі 1464,998 тис.куб.м, в травні 2016 року в обсязі 909,998 тис.куб.м, в червні 2016 року в обсязі 680,498 тис.куб.м, в липні 2016 року в обсязі 711,999 тис.куб.м. та в серпні 2016 року в обсязі 17,256 тис.куб.м.

Наявність негативного балансу газу у відповідача в лютому-березні 2016 року підтверджується тим, що згідно номінацій відповідача на лютий та березень 2016 року ПАТ "Житомиргаз" передбачало отримати природний газ на власні потреби у лютому лише в обсязі 0,5 тис.куб.м та у березні в обсязі 0,5 тис.куб.м. Відповідач до номінацій на лютий 2016 року та березень 2016 року не включав обсяги природного газу на виробничо-технологічні витрати, як і не були виділені на вказані потреби відповідача обсяги природного газу й жодним постачальником природного газу. А на квітень-червень відповідачем взагалі не надавались номінації на отримання природного газу. Натомість, у звітах ПАТ "Житомиргаз" про фактичні обсяги розподілу природного газу по постачальниках за лютий-червень 2016 року вказано про використання ПАТ "Житомиргаз" протягом лютого-червня 2016 року 9335,492 тис.куб.м. природного газу на виробничо-технологічні витрати, при тому, що в графах "підтверджений обсяг номінацій" на вказану потребу відповідача обсяги природного газу виділені не були.

Наявність негативного небалансу газу у відповідача в липні-серпні 2016 року підтверджується наступним. Відповідач до номінації на липень-серпень 2016 року не включав обсяги природного ВТВ та нормовані втрати газорозподільного підприємства, які в свою чергу не були виділені на вказані потреби відповідача жодним постачальником природного газу. Натомість, у звітах відповідача про фактичні обсяги розподілу природного газу по постачальниках за липень та серпень 2016 року було вказано про використання відповідачем в липні 2016 року 711,999 тис.куб.м., а в серпні 2016 року 717,256 тис.куб.м. природного газу на ВТВ та нормовані втрати газорозподільного підприємства, при тому, що в графі "підтверджений обсяг номінацій" на вказану потребу відповідача обсяги природного газу виділені не були.

У зв'язку з неврегулюванням відповідачем негативного місячного небалансу в лютому-серпні 2016 року у строк та в порядку, визначеними умовами договору та Кодексом, позивач надав відповідачу послуги балансування на загальну суму 61997744,22 грн, про що позивачем було складено односторонні акти про надання послуг балансування обсягів природного газу та відповідними листами повідомив відповідачу про надані послуги (акти, розрахунки вартості послуг балансування та докази направлення поштою містяться в матеріалах справи, при тому, що за умовами договору вказані документи позивач мав надати на електронну адресу відповідача).

Вартість послуг з балансування обсягів природного газу відповідачу вираховувалась позивачем у відповідності до положень п.9.2 договору, якою передбачено, що вартість послуг балансування за газовий місяць визначається на підставі даних про негативний місячний небаланс замовника - відповідача за формулою: балансування = БЦГ х К х QБГ, де БЦГ - базова ціна газу, QБГ - обсяг негативного місячного небалансу замовника послуг транспортування, К - коефіцієнт компенсації, що дорівнює 1,2. При розмірі небалансу до 5% від обсягу природного газу, відібраного з газотранспортної системи, застосовується коефіцієнт, що дорівнює 1.

Відповідно до положень п.9.3 договору базова ціна газу визначається оператором - позивачем відповідно до Кодексу. Оператор визначає базову ціну газу щомісяця в строк до 10-го числа місяця, наступного га газовим місяцем, та розміщує її на своєму веб-сайті.

Згідно інформації позивача, на лютий 2016 року базова ціна газу становила 7486,80грн за 1000 куб.м. з ПДВ; на березень 2016 року - 6311,00грн за 1000 куб.м. без ПДВ; на квітень 2016 року - 6311,00грн за 1000 куб.м. без ПДВ; на травень 2016 року - 5588,00грн за 1000 куб.м. без ПДВ; на червень 2016 року - 5660,00грн за 1000 куб.м. без ПДВ; за липень 2016 року - 5604,00грн за 1000 куб.м. без ПДВ; за серпень 2016 року - 6087,00грн за 1000куб.м. без ПДВ.

Слід зазначити, що факт наявності негативних місячних небалансів в лютому, березні, квітні, травні, червні, липні та серпні 2016 року та надання позивачем послуг балансування на загальну суму 61997744,22грн відповідачем при розгляді справи не оспорювався.

Згідно зі ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п.1, 4 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини; інші юридичні факти.

Згідно ч.1 ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Однак, при цьому, суд приймає до уваги наступне.

Незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються нормами адміністративного, зокрема, бюджетного, законодавства. Застосування та чинність цих норм не залежить від того чи передбачили сторони в договорі відповідні умови чи ні. При визначенні обсягу грошових зобов'язань, до яких слід застосовувати норми адміністративного (бюджетного) законодавства, необхідно виходити з величини компенсації, яку буде перераховано відповідачу за рахунок державного бюджету. Право на отримання та розмір такої компенсації відповідачу підтверджується головним управлінням Державної казначейської служби у Житомирській області та Департаментом фінансів Житомирської обласної державної адміністрації. Правовідносини, що регулюються нормами адміністративного законодавства, виникають саме з моменту надання відповідних пільг та субсидій і саме з цього моменту виникає формальне право на отримання бюджетного відшкодування. Оформлення документів, в тому числі, протоколів про організацію взаєморозрахунків є лише процедурою реалізації цього права, дотримання якої є передумовою безпосереднього виділення коштів та фактичних розрахунків за рахунок бюджетних коштів. При визначенні обсягу грошових зобов'язань між сторонами, що будуть виконуватись за рахунок виділених з державного бюджету коштів, необхідно враховувати офіційні дані органів соціального захисту, а не ту обставину чи розпочалось процедурне оформлення самих розрахунків.

Між позивачем (сторона 5), відповідачем (сторона 4), Головним управлінням Державної казначейської служби України в Житомирській області (сторона 1), Департаментом фінансів Житомирської обласної державної адміністрації (сторона 2), Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз Збут" (сторона 3), НАК "Нафтогаз України" (сторона остання) були укладені спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України, предметом яких була організація проведення сторонами взаєморозрахунку, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" на суми 48800000,00грн (а.с.155-157), 4890400,00грн (а.с.158-160), в т.ч. за договором транспортування природного газу від 17.12.2015 №.

За умовами вищевказаних спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків передбачалося надання державою коштів на погашення заборгованості, а також змінювалися строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли в т.ч. за договором транспортування природного газу від 17.12.2015 №.

Розділом 2 спільних протокольних рішень визначено порядок проведення розрахунків.

Відповідно до розділу 4 спільних протокольних рішень, сторони, що підписали спільні протокольні рішення, несуть відповідальність за недотримання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 та Порядку проведення розрахунків і невиконання своїх зобов'язань за цими спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог чинного законодавства.

За змістом пункту 3 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язались перерахувати кошти наступній стороні не пізніше наступного дня після зарахування коштів на їх рахунок; забезпечити проведення розрахунків відповідно до цих спільних протокольних рішень та з урахуванням укладених договорів на розрахункове-касове обслуговування, якими може передбачатися, що у разі несвоєчасного надання учасниками розрахунків платіжних документів перерахувати кошти за схемою, передбаченою спільними протокольними рішеннями.

Спільні протокольні рішення, що стосуються предмету позову по даній справі, а саме погашення заборгованості за надані послуги за договором транспортування природного газу від 17.12.2015 №, були підписані стороною 1, стороною 2, стороною 3, стороною 4, стороною 5 та направлені листом для підписання та остаточного виконання стороні останній - НАК "Нафтогаз України".

Факт непідписання НАК "Нафтогаз України" зазначених спільних протокольних рішень до уваги судом не береться, оскільки ці рішення підписані сторонами даного спору та більшістю інших організацій (сторін).

Укладаючи спільні протокольні рішення, сторони керувалися спеціальними нормативно-правовими актами, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 року, якою затверджено Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості, Міністерства фінансів України 03.08.2015 року №493/688, яким затверджено Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію.

Відповідно до п.п. 1.1 - 1.3 Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання електроенергію, цей Порядок визначає взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, департаментами фінансів обласних державних адміністрацій, Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідні департаменти фінансів), Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", ДП "Енергоринок" та іншими учасниками розрахунків за природний газ, теплопостачання та електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 (далі - Порядок).

Відповідно до абз.4 п.7 вказаного Порядку, в редакції станом на дату звернення з позовом у справі до суду, для проведення розрахунків відповідно до цього Порядку всі учасники відкривають рахунки в органах Казначейства, крім енергопостачальних компаній, державного підприємства "Енергоринок", які проводять розрахунки за спожиту електроенергію через поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті в уповноваженому банку. Розрахунки проводяться за згодою учасників на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків.

Разом з тим, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.10.2016 №705 "Про внесення змін до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій, компенсацій", у пункті 7 в абзаці 4 слова "за згодою учасників" виключено, а також, доповнено пункт абзацами такого змісту: "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", ПАТ "Укртрансгаз", державне підприємство "Енергоринок", виробники електроенергії та вугледобувні підприємства підписують з учасниками розрахунків спільні протокольні рішення протягом пяти робочих днів. До розрахунків включаються нараховані суми пільг лише в межах обсягів фактичного використання (споживання) ресурсів (товарів, послуг) відповідно до довідки, що надається постачальниками ресурсів (товарів, послуг). Учасник розрахунку має право відмовитися від підписання спільного протокольного рішення виключно за умови відсутності боргу перед учасником за товари/послуги, який планується погасити відповідно до цього Порядку.

Зазначене також вказує на те, що непідписання НАК "Нафтогаз України" пов'язаних зі справою спільних протокольних рішень не є підставою не приймати вказані документи в якості належних і допустимих доказів по справі. Тим більше, вказані спільні протокольні рішення підписані обома сторонами спору у даній справі. Так, спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду державного бюджету є частиною законодавства, оскільки укладені на виконання постанови КМ України, а тому є обов'язковими для виконання всіма сторонами.

Підписання сторонами спільного протокольного рішення і виконання їх положень, а також положень постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 року, наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 року №493/688 свідчить, що сторони фактично погодились, що часткова оплата наданих послуг за договором транспортування природного газу № від 17.12.2015 підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі спільних протокольних рішень. Тим самим сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за послуги з транспортування газу, надані відповідно до договору № від 17.12.2015. Тобто, враховуючи спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, сторони узгодили порядок проведення розрахунків, змінивши строки виконання боржником зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі договору № від 17.12.2015.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Вищого господарського суду України по справам: №908/2215/15-г від 15.12.2015, №922/364/15 від 15.10.2015, а також у постановах Верховного Суду України: №5011-35/1272-2012-42/527-2012 від 09.09.2014, №5011-1/1043-2012-42/528-2012 від 09.09.2014, №917/2519/14 від 23.09.2015 та №927/1733/14 від 11.11.2015.

Узагальнюючи викладене, суд зазначає, що вчинення дій сторонами направлених на підписання спільних протокольних рішень, а також дій спрямованих на можливість їх виконання, положень постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005, наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 року №493/688 свідчить про те, що сторони фактично погодились, що оплата наданих послуг з транспортування газу, а отже і балансування за договором № від 17.12.2015, підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі кожного спільного протокольного рішення. Отже, сторони тим самим змінюють порядок і строк проведення розрахунків за послуги з транспортування газу (у тому числі балансування), надані відповідно до договору № від 17.12.2015 року.

Як роз'яснено у пункті 1.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України. Днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення. Оскільки згаданою статтею 530 ЦК України не визначена форма пред'явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо. При цьому якщо боржник (відповідач) заперечує одержання ним такої вимоги, кредитор (позивач) зобов'язаний подати господарському суду докази її надіслання боржникові. Останній, зі свого боку, не позбавлений права подати докази неодержання ним вимоги кредитора (наприклад, довідку підприємства зв'язку про ненадходження на адресу боржника відповідного рекомендованого поштового відправлення). Ухилення боржника від одержання на підприємстві зв'язку листа, що містив вимогу (відмова від його прийняття, нез'явлення на зазначене підприємство після одержання його повідомлення про надходження рекомендованого або цінного листа) не дає підстав вважати вимогу непред'явленою. Подання ж кредитором позовної заяви, адресованої господарському суду (а не боржнику) і надіслання останньому як відповідачеві копії такої заяви є складовими судової процедури, а не цивільних правовідносин, і відповідні дії не можуть розглядатися як вимога у розумінні зазначеної норми ЦК України.

Таким чином, враховуючи наявність домовленості щодо зміни порядку і строків проведення розрахунків і те, що відповідний строк не настав, суд вважає, що підстави для стягнення коштів по даній справі відсутні, а звернення з позовом є передчасним.

Позивач, посилаючись на п.13.5 договору заявив вимогу про стягнення з відповідача 6775060,72грн пені, а також відповідно до ст.625 ЦК України вимогу про стягнення 601343,61грн 3% річних та 816265,96грн інфляційних.

Господарський суд вважає зазначені вимоги такими, що заявлені безпідставно та таким, що не підлягають задоволенню, оскільки підписавши спільні протокольні рішення сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за послуги транспортування природного газу (як і за послуги з балансування обсягів природного газу) за договором транспортування природного газу № від 17.12.2015, тому наслідки порушення грошового зобов'язання, як передбачені договором, так і ч.2 ст.625 ЦК України не застосовуються, а також у зв'язку з тим, що відповідач є гарантованим постачальником природного газу і сплачує кошти позивачу за певним алгоритмом та зобов'язаний дотримуватися вимог законодавства, в тому числі і постанови КМ України.

Даний висновок суду базується на позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 10.02.2016 у справі № 3-1267гс15.

Крім того, позивачем на підставі ч.2 ст.231 ГК України заявлено до стягнення 4838346,02 грн. 7% штрафу.

Згідно ч.1 ст.230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.2 ст.231 ГК України, у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

- за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

- за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Аналіз наведеної норми матеріального права дає підстави для висновку, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, санкції у вигляді штрафу, передбаченого абз.3 ч.2 ст.231 ГК України, можливо за сукупності таких умов:

- якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом;

- якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки;

- якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про безпідставне застосування до даних правовідносин, що стосуються саме грошових зобов'язань, положень абз.3 ч.2 ст.231 ГК України.

Господарський суд вважає, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, санкцій, передбачених абз.3 ч.2 ст.231 ГК України, можливе, якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Зазначена правова позиція суду ґрунтується на висновку Верховного Суду України викладеному, зокрема, у постанові від 04.02.2014 у справі № 903/610/13.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі ст.34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Зважаючи на встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, оцінивши подані докази, господарський суд дійшов висновку про безпідставність заявлених позовних вимог, а тому, у задоволенні позову суд відмовляє.

Відповідно до приписів ст.49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 31.10.16

Суддя Шніт А.В.

віддрукувати:

1 - в справу

2- позивачу (рек. з пов.)