КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" листопада 2016 р. Справа№ 910/14083/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

ОСОБА_1

за участю представників:

від позивача ОСОБА_2, представник за довіреністю № б/н від 18.07.2016р.; ОСОБА_3, директор;

від відповідача ОСОБА_4, представник за довіреністю № 128 від 31.08.2016,

розглянувши апеляційну скаргу державного підприємства "Український фармацевтичний інститут якості" від імені та в інтересах якого діє філія "Державний навчальний центр з Належної Виробничої/Дистрибюторської "Практики" на рішення господарського суду міста Києва від 29.08.2016 у справі №910/14083/16 (суддя Лиськов М.О.) за позовом державного підприємства "Український фармацевтичний інститут якості" від імені та в інтересах якого діє філія "Державний навчальний центр з Належної Виробничої/Дистрибюторської "Практики" до публічного акціонерного товариства комерційний банк "ЄВРОБАНК" про стягнення 1 203 186, 08 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Український фармацевтичний інститут якості" від імені та в інтересах якого діє філія "Державний навчальний центр з Належної Виробничої/Дистрибюторської "Практики" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з публічного акціонерного товариства комерційний банк "ЄВРОБАНК" 1 203 186, 08 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 29.08.2016 у справі №910/14083/16 у задоволенні позову відмовлено.

При ухваленні зазначеного рішення суд дійшов висновку про те, що оскільки на час звернення з даним позовом виконання банком операції з перерахування коштів обмежувалося положеннями п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, наведена обставина виключає можливість задоволення позовних вимог.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 29.08.2016 у справі №910/14083/16 скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що введення тимчасової адміністрації не є підставою для невиконання платіжних доручень позивача.

В ході здійснення апеляційного провадження позивачем подано до суду клопотання про залучення до участі у даній справі, як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві.

В обґрунтування вказаного клопотання позивач посилається на те, що у звязку з невиконанням відповідачем двох спірних платіжних доручень у нього виникла заборгованість перед Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві.

Колегія суддів, розглянувши подане клопотання, дійшла висновку про його відхилення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі.

Отже, вказаною нормою передбачено підставу для залучення до участі у справі третіх осіб без самостійних вимог вплив рішення з господарського спору на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін.

У даному випадку, наведена підстава для залучення до участі у справі як третьої особи - Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві відсутня, оскільки наявність заборгованості у позивача перед вказаною особою жодним чином не свідчить про те, що рішення у даній справі впливає на права або обов'язки цієї особи.

За наведених обставин, клопотання позивача підлягає залишенню без задоволення.

Представники апелянта позивача у справі в судовому засіданні 07.11.2016 надали пояснення, якими підтримали апеляційну скаргу.

Представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення, якими просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між публічним акціонерним товариством комерційним банком "ЄВРОБАНК" (банк) та філією "Державний навчальний центр з Належної Виробничої/Дистрибюторської "Практики" державного підприємства "Український фармацевтичний інститут якості" (клієнт) 16.03.2012 було укладено Договір №2600.6.05771./ЄВРО КБ, відповідно до п. 2 якого банк відкриває клієнту поточний рахунок № 0001 та надає можливість у порядку та на умовах, визначених в Договорі та Правилах отримувати визначені послуги щодо своїх рахунків та здійснювати за цими рахунками операції.

Позивачем були надані відповідачу для виконання наступні платіжні доручення: від 15.06.2016 №74 на суму 20 600 грн.; від 16.06.2016 № 75 на суму 318 000 грн.; від 16.06.2016 №76 на суму 56 000 грн.; від 16.06.2016 №77 на суму 64 000 грн.; від 16.06.2016 №78 на суму 64 000 грн.; від 16.06.2016 №79 на суму 58 000 грн.; від 16.06.2016 №80 на суму 76 000 грн.; від 16.06.2016 №81 на суму 86 000 грн.; від 16.06.2016 №82 на суму 134 000 грн.; від 16.06.2016 №83 на суму 80 000 грн.; від 16.06.2016 №84 на суму 112 000 грн.

Враховуючи невиконання відповідачем платіжних доручень позивач звернувся з даним позовом до суду.

Судом першої інстанції у задоволенні позову було відмовлено з підстав наявності обмежень, встановлених Законом України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням позивач звернувся до апеляційного суду зі скаргою, у якій зазначає про те, що на зобовязання банку, обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, не поширюється.

Колегія суддів з наведеними доводами позивача не погоджується, з наступних підстав.

Відповідно до п. 7.1.2. ст. 7 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні поточний рахунок рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Згідно частин 1 та 3 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунку банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Статтею 1074 Цивільного кодексу України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути повязані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1089 Цивільного кодексу України за платіжним дорученням банк зобовязується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

На підставі рішення Правління Національного банку України від 17 червня 2016 року № 73-рш "Про віднесення публічного акціонерного товариства комерційний банк "ЄВРОБАНК" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 червня 2016 року № 1041 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ КБ "ЄВРОБАНК" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

Згідно із даним рішенням розпочато процедуру виведення публічного акціонерного товариства комерційний банк "ЄВРОБАНК" з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 17 червня 2016 року до 16 липня 2016 року включно.

Згодом, Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 7 липня 2016 р. № 1183 відповідно до якого продовжено строки тимчасової адміністрації у ПАТ КБ "ЄВРОБАНК" з 17 липня 2016 року до 16 серпня 2016 року включно.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 16 серпня 2016 року № 215-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційний банк "ЄВРОБАНК" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 16 серпня 2016 року №1523 "Про початок процедури ліквідації ПАТ КБ "ЄВРОБАНК" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації публічного акціонерного товариства комерційний банк "ЄВРОБАНК" з 17 серпня 2016 року до 16 серпня 2018 року включно.

Пунктом 16 ч. 1 ст. 2 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону ліквідація банку це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються спеціальними нормами Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

На підставі положень ЦК України, Законів України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб та Про банки і банківську діяльність між сторонами склалися зобовязальні правовідносини на підставі договору банківського рахунка, які носять майново-грошовий характер, а відтак, у даному випадку позивач виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами на якого поширюється обмеження, встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб (в редакції чинній на момент виникнення спору) під час тимчасової адміністрації не здійснюється, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Таким чином, у спірних правовідносинах позивач виступає кредитором, а відповідач боржником.

Тому, оскільки позивач звернувся до відповідача з даною позовною вимогою у період запровадження у банку тимчасової адміністрації, виконання банком операції з перерахування коштів обмежувалося положеннями п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб в редакції чинній на час виникнення спору.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд України, зокрема, в постановах від 25.03.2015 у справі № 3-24гс15, від 27.05.2015 у справі 3-217гс15 та від 01.04.2015 у справі №3-25гс15.

При цьому, слід зазначити, що звернення позивача до відповідача за виконанням платіжних доручень ще до введення у банку тимчасової адміністрації не може бути підставою для задоволення позову, оскільки його обґрунтованість перевіряється саме на момент подання позову.

Враховуючи те, що на час звернення з даним позовом виконання зазначеної операції банком обмежувалося положеннями п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, наведена обставина виключає можливість задоволення позовних вимог.

Аналогічної позиції дотримується також і Вищий господарський суд України у постанові від 03.11.2015 у справі № 910/8394/15-г.

Крім цього, на момент прийняття оскаржуваного рішення у ПАТ комерційний банк "ЄВРОБАНК" розпочато процедуру ліквідації.

Розділом VIII Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб врегульовані наслідки запровадження початку процедури ліквідації банків.

Так, відповідно до ч. 5 статті 45 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб (в редакції чинній на момент виникнення спору) протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку.

Таким чином, ст. 45 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб врегульовано порядок звернення кредиторів зі своїми вимогами до банку, у разі його ліквідації.

Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження, зокрема, складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів; здійснює відчуження активів і зобов'язань банку в разі, якщо це було передбачено планом врегулювання, або в інших випадках за рішенням виконавчої дирекції Фонду (ч. 1 ст. 48 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб в редакції чинній на час виникнення спору).

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб (в редакції чинній на момент виникнення спору) Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи:1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду (ч. 2 ст. 49 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб в редакції чинній на момент виникнення спору).

Згідно ч. 6 вказаної статті Фонд не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, крім задоволення вимог кредиторів за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури, якщо таке задоволення вимог погоджено виконавчою дирекцією Фонду.

Відповідно до ч. 8 зазначеної статті вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.

Кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у черговості, визначеній у ч. 1 ст. 52 цього Закону.

Таким чином, законом встановлено спеціальний порядок здійснення ліквідації банку та проведення розрахунків з його кредиторами, що унеможливлює задоволення вимог кредиторів такого банку поза межами ліквідаційної процедури та визначеної черговості.

Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 47 Закону України Про банки і банківську діяльність банк має право здійснювати банківську діяльність шляхом надання банківських послуг виключно на підставі банківської ліцензії.

Отже, враховуючи те, що рішенням Правління Національного банку України від 16 серпня 2016 року № 215-рш у ПАТ комерційний банк "ЄВРОБАНК" відкликано банківську ліцензію, відповідач не має повноважень на здійснення банківської діяльності, зокрема, на обслуговування рахунків позивача та здійснення відповідно перерахування коштів.

Наведені обставини, унеможливлюють задоволення позовних вимог.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу державного підприємства "Український фармацевтичний інститут якості" від імені та в інтересах якого діє філія "Державний навчальний центр з Належної Виробничої/Дистрибюторської "Практики" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 29.08.2016 у справі №910/14083/16 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Матеріали справи №910/14083/16 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

ОСОБА_1