РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2016Справа №910/15490/16

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Хімлаборреактив"
доДержавної екологічної інспекції України
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачаУправління Державної казначейської служби України у Печерському районі м.Києва
простягнення 195549,49 грн.
Суддя Смирнова Ю.М.

Представники:

від позивачаСмагіна Г.Ю. - представник
від відповідачане з'явився
від третьої особиПостащук А.Р. - представник

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Хімлаборреактив" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Державної екологічної інспекції України заборгованості за договором №47/5020 від 26.11.2013 в загальному розмірі 195549,49 грн., з яких: 99990,00 грн. заборгованості за поставлений товар, 87801,36 грн. інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 7758,13 грн.

Спір у даній справі виник у зв'язку із неналежним, як стверджує позивач, виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору в частині здійснення розрахунків за поставлений товар.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.08.2016 за вказаним позовом порушено провадження у справі №910/15490/16 та призначено розгляд справи на 15.09.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.09.2016 за клопотанням відповідача судом залучено до участі у справі Управління Державної казначейської служби України у Печерському районі м. Києва третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, а у зв'язку з неявкою в судове засідання відповідача, ненаданням ним в повному обсязі витребуваних судом документів, а також необхідністю витребування нових доказів, розгляд справи відкладено на 19.10.2016.

В судовому засіданні 19.10.2016 представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судові засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Про проведення судових засідань відповідач був повідомлений належним чином.

12.09.2016 до канцелярії Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти заявлених позовних вимог заперечив посилаючись на те, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов'язання за договором №47/5020 від 26.11.2013, який був зареєстрований і взятий на облік органами казначейства. Однак, фактично фінансування оплати товару за цим договором проведено не було, що на думку відповідача, свідчить про відсутність його вини у не проведенні оплати товару за укладеним між сторонами договором та є підставою для звільнення відповідача від відповідальності. Також, відповідач зазначив про те, що з 2014 року ним постійно вживаються заходи щодо вирішення питання оплати товару, отриманого відповідачем за договором №47/5020 від 26.11.2013.

Крім цього, відповідач заперечив проти стягнення на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних, у зв'язку з тим, що договором № 47/5020 від 26.11.2013 такі нарахування не передбачені та зазначив про те, що у доданому до позову розрахунку позивачем не зазначено джерело інформації, з якого було взято відомості про показники індексу інфляції, а також не надано розрахунок сукупного показника індексу інфляції, що унеможливлює проведення перевірки правильності проведеного розрахунку.

Представник третьої особи в судове засідання 19.10.2016 з'явився. В своїх поясненнях по суті спору третя особа зазначила про те, що відсутність бюджетного фінансування не виправдовує бездіяльність відповідача і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання. Крім цього, на думку третьої особи, кожна юридична особа відповідно до ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.11.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Хімлаборреактив" (далі - виконавець, позивач) та Державною екологічною інспекцією України (далі - замовник, відповідач) був укладений договір №47/5020 (далі - договір) відповідно до умов якого виконавець зобов'язується у 2013 році поставити замовнику товари, зазначені в специфікації товару, яка є невід'ємною частиною цього договору (додаток №1) та відповідають пропозиції конкурсних торгів на закупівлю "Прилади для контролювання інших фізичних характеристик (26.51.5)", а замовник - прийняти і оплатити такі товари (п.1.1), найменування товару - "Прилади для контролювання інших фізичних характеристик (26.51.5)": Аналізатор вмісту нафтопродуктів у воді АН-2, комплектація - 2, кількість товару - 2 (дві) одиниці (п.1.2), сума цього договору складає 99990,00 грн. (п.3.1), розрахунки за цим договором здійснюються замовником за фактично поставлений товар, після підписання сторонами акту приймання - передачі товару та надання виконавцем рахунку на оплату товару протягом 15 (п'ятнадцяти) банківських днів з дня та в межах фактично отриманого фінансування, але не пізніше останнього робочого (операційного) дня 2013 року (п.4.1), замовник зобов'язаний зокрема своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений товар (п.6.1), виконавець зокрема має право: своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за поставлені товари (п.4.1 цього договору) (п.6.4), у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та цим договором (п.7.1), цей договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2013 року (п.10.1).

На виконання умов договору виконавець поставив, а замовник прийняв товар на загальну суму 99990,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №ХМ001000 від 13.12.2013 та актом здачі-приймання товарів від 13.12.2013.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає про те, що в порушення умов договору відповідач не оплатив за поставлений позивачем товар, у зв'язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем склала 99990,00 грн.

Дослідивши зміст спірного договору суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Отже, з наданих суду доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином та поставив відповідачу товар на загальну суму 99990,00 грн., тоді як відповідач товар прийняв, однак не оплатив.

Обґрунтовуючи свої заперечення, відповідач зокрема зазначає про те, що згідно п.4.1 договору розрахунки за цим договором здійснюються замовником за фактично поставлений товар, після підписання сторонами акту приймання - передачі товару та надання виконавцем рахунку на оплату товару протягом 15 (п'ятнадцяти) банківських днів з дня та в межах фактично отриманого фінансування, але не пізніше останнього робочого (операційного) дня 2013 року, однак фактично, фінансування оплати товару за цим договором органами казначейства проведено не було, хоча договір був зареєстрований та взятий на облік Управлінням Державної казначейської служби України у Печерському районі м.Києва 13.12.2013.

З приводу наведеного суд відзначає наступне.

На підставі укладеного договору між сторонами виникли господарські відносини, що регулюються нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Так, ст. 1 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Відповідач є юридичною особою, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням, штампи, а згідно з 1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Між тим, ані приписи Господарського кодексу України, ані норми Цивільного кодексу України не допускають привілейованого становища суб'єктів господарювання, які фінансуються за рахунок бюджету, зокрема щодо відповідальності за порушення зобов'язань.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Таким чином, відсутність бюджетного фінансування, не може розглядатись як встановлення терміну виконання обов'язку замовника з оплати отриманого товару, з огляду на те, що поняття "термін" передбачає вказівку на подію, яка має неминуче настати, тоді як умова про надходження бюджетного фінансування такої вказівки не містить.

Частина 2 ст. 218 Господарського кодексу України прямо передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Аналогічна правова позиція стосовно того, що відсутність бюджетного фінансування не виправдовує бездіяльність і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання викладена в постанові Верховного Суду України №11/446 від 15.05.2012.

Також, на те, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є виправданням бездіяльності вказав Європейський суд з прав людини у рішеннях у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" (від 18.10.2005) та у справі "Бакалов проти України" (від 30.11.2004).

За приписами ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Таким чином, вищенаведеним у повній мірі спростовуються доводи відповідача.

Враховуючи те, що наявні у справі матеріали свідчать про обґрунтованість вимог позивача, відповідач не довів суду належними і допустимими доказами належного виконання ним своїх зобов'язань, позовні вимоги підлягають задоволенню, у зв'язку з чим стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 99990,00 грн. основного боргу.

За прострочення виконання грошового зобов'язання позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 7758,13 грн. та 87801,36 грн. інфляційних втрат.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений договором строк свого обов'язку по перерахуванню коштів за отриманий товар не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України). Відповідно, є підстави для застосування по відношенню до відповідача встановленої законом відповідальності.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений договором строк свого обов'язку по перерахуванню коштів за виконані позивачем роботи не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України). Відповідно, є підстави для застосування по відношенню до відповідача встановленої законом відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові №48/23 від 18.10.2011 та Верховний Суд України у постанові №3-12г10 від 08.11.2010.

З наданих позивачем розрахунків слідує, що останній проводить нарахування 3% річних та інфляційних втрат за період 01.01.2014 по 01.08.2016, з яким суд погоджується, у зв'язку з чим стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 3% річних у розмірі 7758,13 грн. та 87801,36 грн. інфляційних втрат за розрахунками позивача, які перевірені судом.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору, у зв'язку із задоволенням позову, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державної екологічної інспекції України (01042, м.Київ, провулок Новопечерський, будинок 3, корпус 2, ідентифікаційний код 37508533) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімлаборреактив" (03006, м.Київ, вул. Червоноармійська, будинок 57/3, ідентифікаційний код 23522853) заборгованість у розмірі 99990 (дев'яносто дев'ять тисяч дев'ятсот дев'яносто) грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 7758 (сім тисяч сімсот п'ятдесят вісім) грн. 13 коп., 87801 (вісімдесят сім тисяч вісімсот одна) грн. 36 коп. інфляційних втрат та судовий збір у розмірі 2933 (дві тисячі дев'ятсот тридцять три) грн. 24 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 31.10.2016

Суддя Ю.М.Смирнова