КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" листопада 2016 р. Справа№ 910/10127/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коршун Н.М.

суддів: Зеленіна В.О.

ОСОБА_1

за участю представників:

Від позивача: ОСОБА_2 - представник за довіреністю.

Від відповідача: ОСОБА_3 - представник за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Виробничого кооперативу КОНТАКТ -90

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.08.2016 року

у справі № 910/10127/16 (суддя Балац С.В.)

за позовом Виробничого кооперативу КОНТАКТ -90

до Комунального підприємства КИЇВПАСТРАНС

про зобовязання повернути майно

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року Виробничий кооператив "КОНТАКТ-90" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства КИЇВПАСТРАНС про зобов'язання повернути майно на суму 1 062 176,75 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобовязання за договором № 01/06-1 від 11.01.2006 року щодо оплати поставленого товару, у звязку з чим за ініціативою позивача товар був переданий відповідачу на відповідальне зберігання. Однак, на письмову вимогу позивача відповідачем не здійснено повернення товару, тому останній звернувся до господарського суду з вимогами про зобовязання відповідача повернути товар, як безпідставно набуте майно.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.08.2016 року у справі № 910/10127/16 у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт, крім підстав зазначених у позовні заяві, посилається на ті самі підстави, що й позовній заяві з урахуванням заяви про зміну предмета позову.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.01.2006 року між Виробничим кооперативом "КОНТАКТ-90" (продавець) та Комунальним підприємством "КИЇВПАСТРАНС" (покупцем) укладено договір 01/06-1, за умовами якого позивач зобовязується, згідно із заявками відповідача, забезпечити систематичну поставку у власність відповідача електротехнічної продукції, матеріалів, запчастин та іншої продукції необхідної для забезпечення експлуатаційної діяльності відповідача (далі - товар), а відповідач зобовязується прийняти товар та сплатити за нього грошові кошти не умовах Договору.

Відповідно до п. 2.3 договору документом, який встановлює факт поставки товару по даному договору, сторони будуть вважати товарно-транспортні накладні вантажовідправника або накладні продавця.

Згідно з п. 2.5 Договору продавець та покупець щорічно складають акт звірки фактично поставленого товару на підставі документів, вказаних у п. 2.3 даного Договору.

Пунктом 4.1 Договору сторони узгодили, що розрахунки за кожну конкретну партію товару покупець здійснює на протязі тридцяти днів з дня відвантаження товару вантажовідправником.

У п. 4.4 Договору передбачено, що у разі, якщо покупець з будь-яких причин не здійснив повний розрахунок в строки, встановлені у п. 4.1 Договору, то сторони будуть вважати весь обєм фактично переданого позивачем товару, як проданий на умовах товарного кредиту.

В подальшому між сторонами спору укладено, додаткову угоду від 10.02.2012 року № 6 до Договору, відповідно до якої сторони виклали, зокрема, п. 2.5 та 4.1 Договору в наступній редакції:

"2.5 У разі несплати за поставлений товар, у встановлений Договором строк (п.п. 4.1 Договору), відповідач повертає право власності на поставлений товар позивачу, шляхом передачі відповідних накладних та інших товарно-супровідних документів. У цьому випадку весь повернутий позивачу товар може знаходитися, за ініціативою позивача, на складі відповідача в очікуванні оплати в режимі відповідального зберігання, але не більше трьох місяців".

"4.1 Розрахунки за кожну конкретну партію товару відповідач здійснює на протязі пяти днів з дня відвантаження товару вантажовідправником або поставки товару позивачем".

Як передбачено ст. 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Дана норма кореспондується з положеннями ст. 526 ЦК України.

В силу ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Дослідивши укладений між сторонами договір, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказаний договір є змішаним, оскільки у правочині містяться елементи різних договорів, а саме: 1) договору поставки; 2) договору зберігання.

За приписами ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 ст. 692 ЦК України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Матеріали справи свідчать про те, що у звязку з тим, що відповідачем не здійснено оплату товару у встановлений Договором строк, 21.04.2015 року між сторонами був складений акт приймання-передачі, відповідно до якого позивач передає а відповідач приймає на відповідальне зберігання матеріальні цінності згідно додатку до цього акту (а.с. 19).

Спір у даній справі виник внаслідок того, що, на думку позивача, відповідачем не виконано зобовязання повернути товар, як безпідставно набуте майно, у звязку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Встановлено, що за змістом додаткової угоди від 10.02.2012 року № 6 до Договору предметом зберігання має бути поставлений відповідачу товар; відповідальне зберігання можливе лише у разі несплати за поставлений товар.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, встановила, що в них відсутні первинні документи, які підтверджують продаж позивачем відповідачу товару за укладеним між сторонами спору Договором, а саме передбачені п. 2.3 договору товарно-транспортні накладні, що також, не заперечується позивачем по справі.

Також, в матеріалах справи не міститься доказів того, що майно, яке просить повернути позивач, належить йому на праві власності чи з іншої підстави.

Як не має й сертифікатів якості на вказане майно.

Окрім цього, як вбачається з бухалтерської довідки відповідача, станом на 29.06.2016 року на позабалансових рахунках (відповідальне зберігання) відповідача відсутні матеріали, що зазначені у додатку до акту приймання-передачі від 21.04.2015 року.

Як пояснив представник відповідача у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, за результатами проведення інвентаризації основних засобів, що облікуються на балансі Комунального підприємства "КИЇВПАСТРАНС", було складено «Протоколи засідання інвентаризаційної комісії по результатам проведення суцільної інвентаризації усіх активів та зобовязань підприємства» від 06.11.2015 року, від 07.12.2015 року та від 11.01.2016 року, відповідно до яких майно, яке зазначено Позивачем в акті-приймання передачі від 21.04.2015 року та додатку до нього не обліковується на балансі відповідача (а.с. 55-67).

Враховуючи встановлені вище обставини, а саме те, що позивачем належним чином не доведений факт продажу відповідачу товару за Договором, судова колегія погоджується з висновокм суду першої інстанції про те, що вимоги позивача про зобовязання відповідача повернути товар, як безпідставно набуте майно, задоволенню не підлягають.

Однак, судова колегія вважає помилковим висновок місцевого господарського суду про те, що з боку відповідача акт приймання-передачі від 21.04.2015 року підписаний не уповноваженою на вчинення таких дій особою, що підтверджується наказом відповідача від 16.03.2015 року № 110-к про припинення трудового договору з ОСОБА_4, оскільки рішенням Подільського районного суду міста Києва від 18.11.2015 року по справі № 758/5925/15-ц, яке набрало законної сили 01.02.2016 року, встановлено, що ОСОБА_4 з 16.03.2015 року не залишив роботу й не зажадав розірвання трудового договору, а навпаки, як вбачається з наданих документів, останній, як виконуючий обов'язки начальника Служби енергетичного забезпечення, підписував накази по службі, давав розпорядження з виробничих питань, а також отримував письмові доручення безпосередньо від генерального директора, а також інших посадових осіб КП «Київпастранс», які у період з 17.03.2015 року приходили на його ім'я.

Як пояснив представник відповідача у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, на даний час ОСОБА_4 звільнений у звязку з виходом на пенсію, у звязку з чим відсутні правові підстави для виклику вказаної особи для надання пояснень по даній справі відповідно ст. 30 ГПК України.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст.34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Апелянтом належними та допустимими доказами не спростовані встановлені вище обставини.

Враховуючи встановлене вище, судова колегія дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом повно і всебічно зясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку, рішення місцевого господарського суду, яким у позові відмовлено, відповідає чинному законодавству та матеріалам справи; колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 99, 103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Виробничого кооперативу КОНТАКТ -90 на рішення Господарського суду міста Києва від 15.08.2016 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.08.2016 року у справі № 910/10127/16 без змін.

3. Матеріали справи № 910/10127/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Н.М. Коршун

Судді В.О. Зеленін

ОСОБА_1