ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2016 р. Справа № 917/954/16

Колегія суддів у складі: головуючого судді Бородіної Л.І., судді Здоровко Л.М., судді Шутенко І.А.,

при секретарі Міракові Г.А.,

за участю представників сторін:

від позивача не зявився;

від 1-го відповідача - ОСОБА_1 - за довіреністю №33/2 від 30.08.2016р.;

від 2-го відповідача - не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт", м.Гадяч, Полтавська область

на рішення господарського суду Полтавської області від 21.07.2016р.

у справі № 917/954/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт", м.Гадяч, Полтавська область

до 1-го відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна 2001", смт. Теофіполь, Хмельницька область

2-го відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит-Транс", м.Гадяч, Полтавська область

про стягнення 190 560,53 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 21.07.2016р. у справі №917/954/16 (суддя Іваницький О.Т.) відмовлено у задоволенні позову ТОВ "Білогір'я молокопродукт" до ТОВ "Україна 2001" і ТОВ "Фаворит-Транс" .

Рішення місцевого господарського суду з посиланням на статті 626,631,638,960, 936, 937, 942, 949, 950, 951, 953 ЦК України, статті 179,180 ГК України мотивоване недоведеністю факту передачі ТОВ "Білогір'я молокопродукт" на безоплатне зберігання ТОВ «Україна 2001» холодильної установки моделі HGM028S10G обємом 1600л, серії ТЕ240322704, компресору МТ -28, центрифуги -1 шт., насосу молочного BGM-6, рукава молочного 10 М, приймального продукту «Вагончик», їх втрати, нестачі чи пошкодження (а.с.155-163).

Товариство з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт" з рішенням господарського суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 21.07.2016р. у справі №917/954/16 та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду (а.с.168-178).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник вказує на те, що 25.04.2013р. між ним та ТОВ «Україна 2001» укладений договір відповідального зберігання №12/39, на підставі якого за актом приймання-передачі останній отримав на зберігання холодильну установку обємом 1600л, насос молочний BGM-6, вагончик для приймального пункту, рукав молочний 10м та центрифугу. При цьому зазначає, що відтиск печатки підприємства на договорі свідчить про те, що договір є укладеним, а на акті приймання-передачі - свідчить про отримання обладнання на зберігання ТОВ «Україна 2001». Крім того, зазначає, що 1-й відповідач не заперечує факту отримання обладнання та неповернення його позивачеві, ці дії призвели до позбавлення позивача можливості розпоряджатись належним йому на праві власності майном та втрати до нього інтересу. У звязку з цим, на думку позивача, йому завдані збитки у розмірі ринкової вартості майна, що становить 132152,60грн., 6572,78грн. сплачених відсотків за користування грошовими коштами та штрафу у розмірі 40835,15грн. на користь ТОВ «КМЗ-Капітал» за невиконання умов попереднього договору купівлі-продажу №13. Також вважає, що у звязку з невиконанням умов договору відповідального зберігання від 25.04.2013р. №12/39, а саме: ненадання позивачеві вільного доступу до обладнання і перевірки умов його зберігання та неповернення обладнання на вимогу позивача, у відповідності до п.п.5.1.2 та 5.1.5 договору ним правомірно заявлені до стягнення штрафні санкції у розмірі 11000грн.

Відзивом від 05.09.2016р. ТОВ «Україна 2001» заперечує проти вимог апеляційної скарги ТОВ "Білогір'я молокопродукт", вважає рішення місцевого господарського суду законним та обґрунтованим. Зокрема, зазначає, що договір на відповідальне зберігання містить наступні реквізити: «від 25.04.2013р. №12/39», тоді як у акті приймання-передачі обладнання на відповідальне зберігання, наданому позивачем як доказ отримання обладнання на зберігання, зазначено, що він є додатком до договору відповідального зберігання від 25.04.2013р. №11/39, тобто обладнання було передано за іншим договором, що свідчить про безпідставність заявлених до стягнення штрафних санкцій на підставі договору від 25.04.2013р. №12/39. Крім того, зазначає, що позивачем не доведено факту втрати, знищення чи пошкодження обладнання ТОВ «Україна 2001», а тому вимоги про стягнення збитків є безпідставним (а.с.203-209).

У додаткових поясненнях до відзиву на апеляційну скаргу 1-й відповідач зазначає, що ТОВ «Білогір'я молокопродукт» не зверталось до суду з позовом до ТОВ «Україна 2001» про витребування обладнання, а тому твердження позивача про використання всіх можливих та законних способів захисту порушеного права, на думку 1-го відповідача, є необґрунтованим (а.с.232-233).

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник 1-го відповідача заперечив проти вимог апеляційної скарги та просив залишити без змін рішення господарського суду Полтавської області від 21.07.2016р. у справі №917/954/16, а апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач та 2-й відповідач належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, проте не скористалися своїм правом на участь у судовому засіданні.

Враховуючи належне повідомлення позивача та 2-го відповідача про час та місце засідання суду, а також те, що ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 20.09.2016р. явка представників сторін не була визнана обовязковою, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами без участі представників позивача та 2-го відповідача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника 1-го відповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

25.04.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Білогіря молокопродукт» (поклажодавцем) та ТОВ «Україна 2001» (зберігачем) укладений договір відповідального зберігання №12/39, пунктом 1.1 якого встановлено, що за умовами цього договору зберігач зобовязується безоплатно зберігати передане поклажодавцем на відповідальне зберігання обладнання, а саме: холодильну установку, модель HGM 028 S106, серія US 240322711, компресор МТ -28, 380вт, центрифуга 1шт., насос молочний ВGM -6, рукав молочний 10м, обєм -1600л, приймальний пункт «Вагончик» (а.с.17-19).

У пункті 1.2 цього договору встановлено, що загальна вартість обладнання, що передається на відповідальне зберігання за цим договором складає 45900грн., в тому числі ПДВ.

Пунктами 1.3, 1.4 цього договору встановлено, що протягом терміну дії договору поклажодавець має право розпоряджатися обладнанням на свій розсуд, у порядку, обумовленому цим договором. Строк зберігання починається з моменту підписання цього договору та закінчується в момент повернення обладнання поклажодавцю, але у будь-якому випадку не пізніше 31 грудня 2013року.

Відповідно до п.2.1 цього договору прийом-передача обладнання здійснюється за актом приймання-передачі обладнання на зберігання, який підписується поклажодавцем та зберігачем (додаток №1).

Згідно із п.3.2 зберігач зобовязаний: нести відповідальність за втрату або ушкодження майна поклажодавця, що знаходиться у нього, незалежно від причини ушкодження або втрати, з моменту одержання майна від поклажодавця до закінчення терміну його зберігання; прийняти всі необхідні міри для забезпечення зберігання майна в належному стані в період дії цього договору; на першу вимогу поклажодавця повернути обладнання, навіть якщо строк його зберігання не закінчився.

Зберігач зобовязаний на першу вимогу поклажодавця надати йому можливість вільного доступу до обладнання і перевірки умов зберігання (та/або використання) у будь-який зручний для поклажодавця час (п.3.5 даного договору).

У пункті 5.1 цього договору встановлено, що зберігач несе відповідальність перед поклажодавцем у випадку втрати, знищення, псування обладнання.

У разі неповернення зберігачем обкладання повлажодавцю, на першу вимогу останнього, зберігач сплачує на користь поклажодавця штраф у розмірі пяти тисяч гривень та відшкодовує понесені поклажодавцем витрати ( в т.ч., але не обмежуючись транспортні витрати, витрати по монтажу-демонтажу обладнання тощо) (п.5.1.2 договору).

Відповідно до п.5.1.5 цього договору встановлено, що за порушення вимог п.3.5 цього договору зберігач сплачує на користь поклажодавця штраф у розмірі однієї тисячі гривень та відшкодовує понесені поклажодавцем витрати.

Згідно із пунктами 8.1, 8.2 цього договору він набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2013р. Договір продовжує свою дію, якщо жодна із сторін не повідомить іншу сторону про бажання припинити дію договору. Сторони мають право розірвати цей договір, попередивши іншу сторону письмово за 15 днів до припинення дії договору.

25.04.2013р. між тими ж сторонами укладений додаток №1 до договору відповідального зберігання від 25.04.2013р. №11/39 - акт прийому-передачі обладнання на відповідальне зберігання, пунктом, 1 якого встановлено, що відповідно до умов договору відповідального зберігання від 25.04.2013р. №11/39 поклажодавець передав, а зберігач прийняв на відповідальне зберігання обладнання, а саме: холодильну установку, модель HGM 028 S106, серія US 240322711, компресор МТ -28, 380вт, центрифугу - 1шт., насос молочний ВGM -6 1 шт., рукав молочний - 10м, обєм -1600л, приймальний пункт «Вагончик» (а.с.20).

У пунктах 2, 4 цього додатку зазначено, що загальна вартість обладнання, що передається на відповідальне зберігання згідно договору відповідального зберігання від 25.04.2013р. №11/39 становить 45900грн., в тому числі ПДВ. Цей акт набуває чинності з дати підписання його сторонами та є невідємною частиною договору від 25.04.2013р. №11/39.

25.04.2013р. між ТОВ «Фаворит-транс» (поручителем) та ТОВ «Білогіря молокопродукт» (кредитором) укладений договір поруки, пунктом 1.1 якого встановлено, що поручитель зобовязується на умовах даного договору відповідати за виконання зобовязань ТОВ «Україна 2001» перед ТОВ «Білогіря молокопродукт», що виникли з договору відповідального зберігання від 25.04.2013р. №12/39 (а.с.36).

Відповідно до п.2.1 даного договору зобовязання боржника відшкодувати кредитору збитки, завдані будь-якими діями боржника, що спричинили неповернення обладнання його власнику, в тому числі, але не виключно втратою, знищенням або псуванням обладнання, переданого на відповідальне зберігання, у розмірі повної вартості такого обладнання або в частині нанесеної шкоди. А також сплатити в повному обсязі на користь кредитора штрафні санкції та додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим субєктом, вартість додаткових робіт, відсотки тощо), понесені останнім, відповідно до умов основного договору.

Згідно із п. 3.2 даного договору поручитель відповідає перед кредитором за п.2.1 даного договору у вигляді обовязку з виконання зобовязання боржником за основним договором на суму, що дорівнює 1500грн.

06.08.2015р. між ТОВ «Білогір'я молокопродукт» (продавцем) та ТОВ «КМЗ-КАПІТАЛ» (покупцем) укладений попередній договір про укладення договору купівлі-продажу обладнання №13, пунктом 1 якого встановлено, що сторони зобовязуються у строк до 15.01.2016р. укласти один або декілька договорів купівлі-продажу обладнання, за яким продавець зобовязується передати у власність покупця обладнання, а покупець зобовязується прийняти і оплатити обладнання в порядку та на умовах, передбачених цим та основним договором (а.с.30-32).

Пунктами 2,3 цього договору встановлено, що ціна, характер та вичерпний перелік обладнання, яке продавець зобовязується передати у власність покупця, визначені додатком №1, що є невідємною частиною даного договору. Сторони домовились про такі істотні умови договору: загальна вартість обладнання 136117,18грн.; місце передачі обладнання с. Бережинці Хмельницької області; демонтаж, навантаження на транспорт та вивезення з місця передачі обладнання здійснюється силами та за рахунок коштів покупця; строк передачі обладнання - не пізніше 3-х робочих днів з дати укладення основного договору.

Відповідно до пунктів 5.2, 5.3 цього договору у разі якщо продавець порушить своє зобовязання щодо укладення основного договору та передачі покупцю всього обладнання у строк, визначений цим договором, продавець зобовязаний повернути покупцю забезпечений платіж (завдаток), сплатити штраф у розмірі такого платежу (завдатку), а також сплатити відсотки за користування грошовими коштами покупця за весь час користування починаючи з дня отримання коштів включно за ставкою 25% річних. У разі якщо продавець порушить своє зобовязання щодо укладення основного договору та передачі покупцю всього обладнання у строк, визначений цим договором, та укладе основний договір лише стосовно частини обладнання, продавець зобовязаний повернути покупцю забезпечувальний платіж (завдаток) у розмірі 25% вартості непереданого обладнання, сплатити штраф у розмірі такого платежу, а також сплатити відсотки за користування грошовими коштами покупця, в частині забезпечувального платежу (завдатку), який підлягає поверненню, за ставкою 25% річних за весь час користування починаючи з дня отримання коштів включно.

У додатку 1 до попереднього договору про укладення договору купівлі-продажу обладнання №13 визначений перелік обладнання, що підлягає продажу: холодильна установка 1600л; насос молочний ВGM -6; вагончик для приймального пункту; рукав молочний 10м; центрифуга (а.с.33).

02.09.2015р. на виконання умов попереднього договору від 06.08.2015р. №13 позивачеві перераховано 40835,15грн. (а.с.37).

01.10.2015р. ТОВ «Білогір'я молокопродукт» надіслало ТОВ «Україна 2001» вимогу, у якій позивач просив до 23.10.2015р. повернути обладнання, передане за договором відповідального зберігання від 25.04.2013р. №12/39 та актом приймання-передачі від 25.04.2013р., у звязку з прийняттям ним рішення про повернення обладнання. Крім того, зазначено, що ТОВ «Білогір'я молокопродукт» забезпечить явку своїх представників для демонтажу обладнання в період з 19.10.2015р. по 23.10.2015р., за адресою розташування обладнання: с. Бережинці Хмельницької області (а.с.21), у звязку з чим вимагало надати вільний доступ представникам ТОВ «Білогір'я молокопродукт» для проведення демонтажу обладнання. Ця вимога отримана ТОВ «Україна 2001» 16.10.2015р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.23).

Наказом директора ТОВ «Білогір'я молокопродукт» від 04.12.2015р. створено комісію у складі: юрисконсульта ОСОБА_2, інспектора-ревізора КРВ ОСОБА_3, організатора з постачання ОСОБА_4 для виїзду на місце здійснення демонтажу та повернення обладнання ТОВ «Білогір'я молокопродукт», що використовується у господарській діяльності ТОВ «Україна 2001». Встановлено здійснити виїзд у період з 07.12.2015р. по 31.12.2015р. (а.с.28).

17.12.2015р. ТОВ «Білогір'я молокопродукт» повторно звернулось до ТОВ «Україна 2001» з вимогою повернути обладнання, яке передане на підставі договору відповідального зберігання від 25.04.2013р. №12/39 та акту приймання-передачі від 25.04.2013р. у строк до 25.12.2015р. (а.с.24,25).

24.12.2015р. представниками позивача складений акт про виїзд на демонтаж обладнання за договором від 25.04.2013р. №12/39, у якому зазначено, що комісія прибула до місця розташування обладнання, що знаходиться за адресою: с. Бережинці Хмельницької області та яким користується ТОВ «Україна-2001» відповідно до договору від 25.04.2013р. №12/39. Представники вимагали надати вільний доступ на територію ТОВ «Україна-2001» для демонтажу обладнання (а.с.29).

25.04.2016р. ТОВ «КМЗ-КАПІТАЛ» надіслало на адресу ТОВ «Білогір'я молокопродукт» претензію з вимогою у триденний строк з дня її отримання сплатити на користь ТОВ «КМЗ-КАПІТАЛ» забезпечувальний платіж у розмірі 40835,15грн.; плату за користування чужими коштами у розмірі 6572,78грн. та штраф у розмірі 40835,15грн. При цьому, зазначено, що ТОВ «Білогір'я молокопродукт» взяті на себе зобовязання за попереднім договором щодо укладення основного договору до 20.04.2016р. включно та передачі визначеного додатком №1 обладнання у власність ТОВ «КМЗ-Капітал», станом на 21.04.2016р. не виконало, а також зазначено, що дії ТОВ «Білогір'я молокопродукт» свідчать про ухилення від підписання основного договору (а.с.38-40).

13.05.2016р. платіжними дорученням № 27118, № 27131, №27105 ТОВ «Білогір'я молокопродукт» перерахувало ТОВ «КМЗ-Капітал» 40835,15грн., 6572,78грн., 40835,15 грн., відповідно (а.с.41-43).

10.05.2016р. ТОВ «Білогір'я молокопродукт» звернулось до ТОВ «Фаворит-транс» з вимогою сплатити у триденний строк, з дня отримання цієї вимоги, вартість забезпеченого зобовязання щодо відшкодування збитків, завданих неповерненням обладнання, та штрафних санкцій, у розмірі 1500грн. по кожному договору поруки, як це передбачено п.3.2 та п.4.1 договорів, всього на суму 19500грн., зокрема, за договором поруки від 25.04.2013р. (а.с.46-48).

08.06.2016р. ТОВ «Білогір'я молокопродукт» звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до ТОВ «Україна 2001» та ТОВ «Фаворит-транс» про стягнення з ТОВ «Білогір'я молокопродукт» збитків у розмірі 132152,60грн. згідно договору відповідального зберігання, штрафу у розмірі 9500грн., згідно п.5.1.2 договору, 47407,93грн. реальних збитків, а також з ТОВ «Фаворит-транс» - 1500грн. штрафу згідно з п.5.1.5 та 5.1.2 договору відповідального зберігання. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що в порушення умов договору відповідального зберігання від 25.04.2013р. №12/39 ТОВ «Україна 2001» не повернуло позивачеві обладнання на його письмові та усні вимоги (а.с.4-10).

Рішенням господарського суду Полтавської області від 21.07.2016р. у даній справі в задоволенні позову відмовлено з підстав, викладених вище (а.с.155-163).

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання, придбання або збереження майна суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав, а також внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

У статті 11 Цивільного кодексу України зазначено, що цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

У відповідності до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Правовідносини між власником майна та субєктом зберігання регулюються нормами глави 66 ЦК України.

Відповідно до статті 955 ЦК України положення параграфа 1 цієї глави застосовуються до окремих видів зберігання, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про окремі види зберігання або законом.

Відповідно до частини 1 статті 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

25.04.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Білогіря молокопродукт» (поклажодавцем) та ТОВ «Україна 2001» (зберігачем) укладений договір відповідального зберігання №12/39, що підтверджено представниками сторін в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 35 ГПК України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

У п.2.5-1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. N18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що визнання обставин може здійснюватися учасниками судового процесу: в письмовій формі шляхом зазначення про таке визнання у позовній заяві, відзиві на позовну заяву, поданих суду заяві, клопотанні, листі тощо; в усній формі під час надання суду усних заяв, клопотань і пояснень; у такому разі про визнання обставин зазначається у протоколі судового засідання. За необхідності суд може зажадати від учасника судового процесу подання відповідної заяви, клопотання, пояснення в письмовій формі. Про визнання обставин може свідчити й зміст поданих суду письмових документів: претензій та відповідей на них, листів та інших письмових звернень учасників судового процесу один до одного (наприклад, лист, надісланий у відповідь на претензію, в якому зазначається про повне або часткове визнання заявленої до стягнення заборгованості). Обставини, визнані учасниками судового процесу і відображені в судових рішеннях, є преюдиціальними в розумінні частини третьої статті 35 ГПК.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник 1-го відповідача підтвердив укладення між ТОВ «Україна 2011» на позивачем договору відповідального зберігання від 25.04.2013р. №12/39, а отже дана обставина не підлягає додатковому встановленню та є преюдиціальною.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За таких обставин призюмується правомірність договору відповідального зберігання від 25.04.2013р. №12/39.

Пунктом 1.1 цього договору, встановлено, що зберігач зобовязується безоплатно зберігати передане поклажодавцем на відповідальне зберігання обладнання, а саме: холодильну установку, модель HGM 028S106, серія US240322711, компресор МТ -28, 380вт, центрифугу 1шт., насос молочний ВGM-6, рукав молочний 10м, обєм -1600л, приймальний пункт «Вагончик» (а.с.17-19).

Відповідно до п.2.1 цього договору прийом-передача обладнання здійснюється за актом приймання-передачі обладнання на зберігання, який підписується поклажодавцем та зберігачем (додаток №1).

У акті, на який посилається ТОВ «Білогір'я молокопродукт», як на доказ передачі обладнання за договором відповідального зберігання від 25.04.2013р. №12/39 зазначено, що він є додатком до договору відповідального зберігання №11/39. Також у пунктах 1,2,4 цього акту містяться посилання саме на договір відповідального зберігання від 25.04.2013р. №11/39, а не на договір №12/39.

Крім того, у даному акті не зазначено найменування субєкта господарювання (зберігача), від імені якого складений документ, посади, прізвища та ініціалів відповідальної за здійснення господарської операції особи від зберігача - ТОВ «Україна 2001».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Враховуючи вимоги чинного законодавства та положення п.2.1 договору відповідального зберігання від 25.04.2013р. №12/39, за умовами якого приймання-передача обладнання здійснюється за актом приймання-передачі обладнання на зберігання, який підписується поклажодавцем та зберігачем, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що наданий позивачем акт приймання-передачі обладнання на відповідальне зберігання від 25.04.2013р., у якому зазначено, що він є додатком до договору зберігання №11/39 та який підписаний особою, яку не можна ідентифікувати, не є належним та допустимим доказом отримання обладнання на зберігання відповідальною особою відповідача на підставі договору від 25.04.2013р. №12/39.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи будь-яких інших доказів, які б свідчили про отримання ТОВ «Україна 2001» на зберігання обладнання, визначеного в п.1.1 договору від 25.04.2013р. №12/39, на підставі цього договору, у ТОВ «Україна 2001» не виникло будь-яких зобовязань за цим договором, у тому числі сплати штрафних санкцій.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з 1-го відповідача штрафних санкцій у розмірі 11000грн. на підставі п.п.5.1.2, 5.1.5 договору від 25.04.2013р. №12/39, та, відповідно, стягнення грошових коштів з поручителя ТОВ «Фаворит-транс» за договором поруки від 25.04.2013р., який за цим договором відповідає за зобовязаннями 1-го відповідача, що виникли з договору відповідального зберігання від 25.04.2013р. №12/39.

Згідно із частинами 1,2 статті 938 ЦК України зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Частиною 1 статті 948 ЦК України встановлено, що поклажодавець зобов'язаний забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання.

Статтею 949 ЦК України встановлено, що зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.

01.10.2015р. ТОВ «Білогір'я молокопродукт» надіслало ТОВ «Україна 2001» вимогу, у якій просило до 23.10.2015р. повернути обладнання, передане за договором відповідального зберігання від 25.04.2013р. №12/39 та актом приймання-передачі від 25.04.2013р., у звязку з прийняттям ним рішення про повернення обладнання. Також зазначило, що ТОВ «Білогір'я молокопродукт» забезпечить явку своїх представників для демонтажу обладнання в період з 19.10.2015р. по 23.10.2015р., за адресою розташування обладнання: с. Бережинці Хмельницької області (а.с.21).

Проте, матеріали справи не містять доказів прибуття представників позивача до 1-го відповідача у період, визначений у листі від 01.10.2015р., з метою отримання обладнання.

Наказом директора ТОВ «Білогір'я молокопродукт» від 04.12.2015р. створено комісію у складі юрисконсульта ОСОБА_2, інспектора-ревізора КРВ ОСОБА_3, організатора з постачання ОСОБА_4 для виїзду на місце, здійснення демонтажу та повернення обладнання ТОВ «Білогір'я молокопродукт», що використовується у господарській діяльності ТОВ «Україна 2001» та встановлено здійснити виїзд у період з 07.12.2015р. по 31.12.2015р. (а.с.28).

17.12.2015р. ТОВ «Білогір'я молокопродукт» повторно звернулось до ТОВ «Україна 2001» з вимогою повернути обладнання, яке передане на підставі договору відповідального зберігання від 25.04.2013р. №12/39 та акту приймання-передачі від 25.04.2013р. у строк до 25.12.2015р. Крім того, зазначено, що ТОВ «Білогір'я молокопродукт» забезпечить явку своїх представників для демонтажу обладнання в період з 21.12.2015р. по 25.12.2015р., за адресою розташування обладнання: с. Бережинці Теофіпольського району Хмельницької області (а.с.24,25).

24.12.2015р. представниками позивача складений акт про виїзд на демонтаж обладнання за договором від 25.04.2013р. №12/39, у якому зазначено, що комісія прибула до місця розташування обладнання, що знаходиться за адресою: с. Бережинці, Хмельницької області та яким ТОВ «Україна-2001» користується відповідно до договору від 25.04.2013р. №12/39. Представники вимагали надати вільний доступ на територію ТОВ «Україна-2001» для демонтажу обладнання (а.с.29).

У вказаному акті не зазначено з яких підстав обладнання не було демонтоване та не повернуто ТОВ «Білогір'я молокопродукт», як і не зазначено про дії чи бездіяльність відповідача.

Також, позивачем як доказ вчинення дій по поверненню обладнання надано відеозапис, з якого вбачається, що 24.12.2015р. чоловік, посадове становище якого не встановлено, зазначає, що в даному місці, с. Бережинці, знаходиться обладнання, яке передане за договором від 25.04.2013р. №12/39, та демонтаж якого неможливий.

З наданого позивачем відеозапису не вбачається де саме (за якою адресою) знаходяться представники позивача та з яких підстав відсутні представники відповідача.

Однак, згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «Україна 2001» зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Акт приймання-передачі обладнання на відповідальне зберігання укладений у м. Гадяч Полтавської області та не містить жодних посилань на те, що обладнання зберігається за адресою: с. Бережинці Теофіпольського району Хмельницької області.

Також, позивачем не надано будь-яких інших доказів, які б свідчили, що обладнання, яке зазначено цьому акті, знаходиться на зберіганні у відповідача за адресою: с. Бережинці, Теофіпольський район.

За таких обставин, позивачем не обґрунтовано належними та допустимими доказами причин прибуття для отримання та демонтажу обладнанням в с. Бережинці Теофіпольського району, а не за місцем реєстрації відповідача, що відповідно свідчить про недоведеність порушення господарського зобовязання відповідачем.

Згідно із статтею 953 ЦК України зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Оскільки у акті прийму-передачі обладнання на відповідальне зберігання не зазначено місця передачі обладнання та місця його повернення, а позивачем не обґрунтовано підстав перебування обладнання у с. Бережинці Теофіпольського району Хмельницької області, суд апеляційної інстанції вважає недоведеними підстави прибуття позивача за обладнанням саме у с. Бережинці.

Таким чином, позивачем не доведено належними і допустимими доказами, в розумінні статті 34 ГПК України, як передачу обладнання на зберігання на підставі договору від 25.04.2013р. №12/38, так і прибуття до зберігача - ТОВ «Україна 2001» за місцем його реєстрації чи за місцем знаходження обладнання, визначеного у акті прийому-передачі обладнання на відповідальне зберігання від 25.14.2013р., для його отримання.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що положеннями Цивільного кодексу України на зберігача не покладено обовязку доставки речі, переданої на зберігання поклажодавцю на його вимогу.

За таких обставин, встановивши відсутність доказів прибуття ТОВ «Білогіря молокопродукт» до ТОВ «Україна 2001» з метою отримання обладнання, визначеного у акті прийому-передачі обладнання від 25.04.2013р., колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що позивачем не вчинені всі необхідні дії для отримання обладнання, оскільки надіслання ТОВ «Білогіря молокопродукт» вимоги ТОВ «Україна 2001» свідчить лише про обовязок відповідача повернути обладнання поклажодавцю, яке здійснюється за місцем його зберігання за умови прибуття останнього для його отримання.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За приписами статті 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки, розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором, збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з статтею 224ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 ГК України встановлено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом. Законом щодо окремих видів господарських зобов'язань може бути встановлено обмежену відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язань. При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов'язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.

Відповідно до статті 951 ЦК України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість. Якщо внаслідок пошкодження речі її якість змінилася настільки, що вона не може бути використана за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цієї речі і вимагати від зберігача відшкодування її вартості.

Довідкою від 31.08.2016р. №2152 відповідач підтвердив наявність у нього обладнання, переданого за актом прийомупередачі від 25.04.2013р. та зазначив, що воно знаходиться за адресою: с. Строки Теофіпольського району Хмельницької області (а.с.213).

Відповідно до частини 5 статті 226 ГК України у разі невиконання зобов'язання про передачу їй індивідуально визначеної речі (речей, визначених родовими ознаками) управнена сторона має право вимагати відібрання цієї речі (речей) у зобов'язаної сторони або вимагати відшкодування останньою збитків.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення (реальних) збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини.

При стягненні збитків у вигляді упущеної вигоди також необхідно встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди. За відсутністю хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Позивачу слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

При цьому, слід враховувати, що збитки мають реальний характер та у разі, якщо сторона вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, вона повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем не доведено знищення або пошкодження відповідачем обладнання, визначеного у акті приймання-передачі 25.04.2013р., а відповідачем підтверджено наявність у нього цього майна, а отже позивачем не понесено збитків у вигляді втрати чи пошкодження майна.

Також позивачем не доведено наявності обставин, з якими законодавство взагалі пов'язує можливість відшкодування збитків.

Так, позивачем не доведено як протиправної поведінки відповідача, яка полягала у неповерненні обладнання, переданого за актом приймання-передачі від 25.04.2013р., так і його вини у тому, що це обладнання не було отримано позивачем, а отже відсутні визначальні складові елементи складу цивільного правопорушення такі як: факт порушення зобов'язання (протиправна дія або бездіяльність) відповідачем; причинний зв'язок між порушенням зобов'язання і збитками; вина особи, оскільки не доведено порушення нею своїх зобовязань.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення господарський суд Полтавської області забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження усіх фактичних обставин справи, через що підстави для його скасування відсутні. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді рішення, у звязку з чим апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт" слід залишити без задоволення, рішення господарського суду Полтавської області - без змін.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати за апеляційною скаргою покладаються на заявника апеляційної скарги ТОВ "Білогір'я молокопродукт".

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, ч. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Харківський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт", м.Гадяч, Полтавська область залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Полтавської області від 21.07.2016р. у справі № 917/954/16 залишити без змін.

Повний текст постанови складений та підписаний 01.11.2016р.

Головуючий суддя Бородіна Л.І.

Суддя Здоровко Л.М.

Суддя Шутенко І.А.