ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" листопада 2016 р. Справа № 914/1319/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Давид Л.Л.

суддів Гриців В.М.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Оштук Н.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного

товариства Акціонерної страхової компанії Скарбниця за вих. №702

від 31.08.2016р. (вх. № апеляційного суду 01-05/4359/16

від 06.09.2016р.)

на рішення господарського суду Львівської області від 05.07.2016 р.

у справі №914/1319/16 (суддя Юркевич М.В.)

за позовом ОСОБА_2 акціонерного товариства Страхова компанія ПЗУ

Україна, м. Київ

до відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства акціонерної страхової

компанії Скарбниця, м. Львів

про стягнення 67 313,63 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не зявились

від відповідача: не зявились

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 05.07.2016 року у справі №914/1319/16 позовні вимоги ОСОБА_2 акціонерного товариства Страхова компанія ПЗУ Україна задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 акціонерного товариства Акціонерна страхова компанія Скарбниця на користь ОСОБА_2 акціонерного товариства Страхова компанія ПЗУ Україна 66 313,63 грн. страхового відшкодування в порядку регресу та 1 357,52 грн. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Дане рішення мотивоване тим, що у Відповідача, як страховика цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу, винного у ДТП, виник обовязок з відшкодування Позивачеві, як страховику цивільно-правової відповідальності потерпілої у ДТП особи, суми виплаченого страхового відшкодування за виключенням франшизи.

Відповідач Приватне акціонерне товариство Акціонерної страхової компанії Скарбниця, не погодившись з винесеним рішенням, подало апеляційну скаргу за вих. №702 від 31.08.2016р. (вх. № апеляційного суду 01-05/4359/16 від 06.09.2016р.), в якій просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 05.07.2016р. у справі № 914/1319/16 і прийняти нове рішення.

Свої доводи скаржник аргументує, зокрема тим, що при прийнятті рішення місцевий господарський суд всупереч вимогам ст. 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників надземних транспортних засобів» не врахував тієї обставини, що в ремонтній калькуляції, як доказ підтвердження вартості ремонту, немає жодної згадки про те, що ця сума визначена із урахуванням зносу.

Також апелянт вважає, що судом не враховано, що Позивач, відшкодовуючи витрати на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна безпосередньо на рахунок Страхувальника не зменшив суму страхового відшкодування на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

Разом з тим, апелянт покликається на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що при задоволенні позову було перевищено ліміт відповідальності ОСОБА_2 акціонерного товариства акціонерної страхової компанії Скарбниця, як це передбачено ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників надземних транспортних засобів». Сукупність зазначених обставин апелянт вважає достатньою підставою для скасування рішення місцевого господарського суду та прийняття нового рішення.

18.10.2016р. в канцелярію суду від представника Відповідача (скаржника у справі) поступили письмові пояснення по справі № 914/1319/16 № 2 від 17.10.2016р. (вх. № апеляційного суду 01-04/7548/16 від 18.10.2016р.), в яких останній покликаючись на доводи, викладені у апеляційній скарзі зазначає, що розмір страхового відшкодування повинен бути 33 069,00 грн., а саме: 40 882,80 грн. (вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу, матеріальний збиток) 6 813,80 грн. (розмір ПДВ у вартості відновлювального ремонту) 1 000,00 грн. (розмір франшизи встановленої Полісом АС/3798096).

А тому, просить апеляційну скаргу задоволити, скасувати рішення господарського суду Львівської області від 05.07.2016р. по справі № 914/1319/16 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги у розмірі 33 069,00 грн. задоволити, а в задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 08.09.2016р. заяву ПАТ Акціонерна страхова компанія Скарбниця за вих. №703 від 31.08.2016р. (вх. № апеляційного суду 01-05/4370/16 від 06.09.2016 р.) про поновлення строку на подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Львівської області від 05.07.2016 р. у справі №914/1319/16 задоволено. Поновлено строк ПАТ Акціонерна страхова компанія Скарбниця на подання апеляційної скарги за вих. №702 від 31.08.2016р.(вх. № апеляційного суду 01-05/4359/16 від 06.09.16р.) на рішення господарського суду Львівської області від 05.07.2016 р. у справі №914/1319/16.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 08.09.2016р. прийнято апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства Акціонерної страхової компанії Скарбниця за вих. №702 від 31.08.2016р. (вх. № апеляційного суду 01-05/4359/16 від 06.09.16р.) на рішення господарського суду Львівської області від 05.07.2016 р. у справі №914/1319/16 та призначено до розгляду в судове засідання на 20.09.2016р. в складі колегії: головуючого судді Давид Л.Л., суддів Гриців В.М. та Кордюк Г.Т.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 20.09.2016р. розгляд апеляційної скарги ПАТ Акціонерна страхова компанія Скарбниця за вих. №702 від 31.08.2016р. (вх. № апеляційного суду 01-05/4359/16 від 06.09.16 р.) на рішення господарського суду Львівської області від 05.07.2016 р. у справі №914/1319/16 відкладено на 18.10.2016р. в складі колегії: головуючого судді Давид Л.Л., суддів Гриців В.М. та Кордюк Г.Т.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 18.10.2016р. розгляд апеляційної скарги ПАТ Акціонерна страхова компанія Скарбниця за вих. №702 від 31.08.2016р. (вх. № апеляційного суду 01-05/4359/16 від 06.09.16 р.) на рішення господарського суду Львівської області від 05.07.2016 р. у справі №914/1319/16 відкладено на 01.11.2016р. в складі колегії: головуючого судді Давид Л.Л., суддів Гриців В.М. та Кордюк Г.Т.

Позивач та Відповідач явки уповноважених представників у судове засідання не забезпечили, хоча своєчасно та належним чином були повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 159, 160, 161).

Позивач Приватне акціонерне товариство Страхова компанія ПЗУ Україна, наданим ст. 96 ГПК України правом не скористався, відзиву на апеляційну скаргу не подав.

19.09.2016р. в канцелярію суду від представника Позивача поступило клопотання, б/н та б/д (вх. № апеляційного суду 01-04/6800/16 від 19.09.2016р.) про розгляд справи без участі представника ОСОБА_2 акціонерного товариства Страхова компанія ПЗУ Україна.

Відповідно до ст. ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи вимоги вищевказаної норми та подане суду клопотання про розгляд справи без участі представника ОСОБА_2 акціонерного товариства Страхова компанія ПЗУ Україна (вх. № апеляційного суду 01-04/6800/16 від 19.09.2016р.), судова колегія вважає, що Позивач належним чином був повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги.

Крім цього, ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 18.10.2016р. участь представників сторін в судове засідання обовязковою не визнано.

З огляду на те, що учасники судового процесу належним чином були повідомлені про час, місце розгляду апеляційної скарги, а в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного та обґрунтованого рішення, судова колегія дійшла до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представників Позивача та Відповідача.

Станом на 01.11.2016р. додаткових доказів та клопотань про відкладення розгляду справи не поступало, а відтак судова колегія ухвалила розглядати справу по наявних у ній матеріалах.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою, оцінивши зібрані у справі докази, враховуючи пояснення представника Відповідача у попередньому судовому засіданні, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відповідність рішення місцевого господарського суду нормам чинного законодавства, матеріалам та обставинам справи, виходячи з наступного.

03.08.2013р. на автодорозі М-12 Стрий Тернопіль Кіровоград Знамянка (через Вінницю) близько 06:20 год. сталася дорожньо-транспортна пригода, відбулося зіткнення автомобіля марки «OPEL VIVARO», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 (належить ОСОБА_3) та автомобіля марки «SCANIA R380LA», реєстраційний номер НОМЕР_2, з напівпричепом KRONE під керуванням ОСОБА_4 (належить ТОВ «Глобал юніверсал лоджистік лімітед») (відомості № 9241091 про дорожньо-транспортну пригоду, а.с. 60-61).

Постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09.09.2013 року у справі № 456/4676/13-п (а.с. 62) ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 350,00 гривень в дохід держави.

19.07.2013 року ОСОБА_2 акціонерним товариством акціонерної страхової компанії Скарбниця (Страховик) та ОСОБА_3 (Страхувальник) оформлено Поліс №АС/3798096 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 117), відповідно до якого страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоровю становить 100 000,00 грн., за шкоду заподіяну майну 50 000,00 грн. та розмір франшизи 1 000,00 грн.

Відповідно до умов Полісу №АС/3798096 забезпечений транспортний засіб OPEL VIVARO L1Н1, рік випуску 2007, тип В2, номерний знак НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_3. Строк дії Полісу з 19.07.2013р. до 10.07.2014р.

30.04.2013р. ОСОБА_2 акціонерним товариством Страхова компанія ПЗУ Україна (Страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Глобал юніверсал лоджистік лімітед» (Страхувальник) укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серія АМ № 059476 (а.с. 49), відповідно до якого страхова сума 300 000,00 грн.

Згідно умов Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів серія АМ № 059476 (додаток № 1 до Договору) застрахований транспортний засіб, зокрема, SCANIA R380LA, реєстраційний номер НОМЕР_2, номер кузова НОМЕР_4, рік випуску 2005. Строк дії Договору з 01.05.2013р. по 30.04.2014р.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Глобал юніверсал лоджистік лімітед» (наказ від 21.09.2012р., а.с. 54 та наказ № 51/1 від 17.06.2013р., а.с. 55), яка є власником автомобіля SCANIA R380LA, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.08.2013р. складено Звіт № 1361 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля SCANIA R380LA, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, 2004 р.в., внаслідок пошкодження у ДТП, по стану на 08 серпня 2013 року (а.с. 68) та висновок експертного дослідження № 23 (а.с. 69-80).

Так, відповідно до наведеного, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, SCANIA R380LA, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, внаслідок ДТП складає 96 162,33 грн., що також підтверджується ремонтною калькуляцією від 26.08.2013р. (а.с. 83).

З матеріалів справи вбачається, що ТзОВ Глобал юніверсал лоджистік лімітед звернулося до ПрАТ СК ПЗУ Україна із заявою про настання страхового випадку по договору страхування (а.с. 63-67)

За наслідками розгляду ПрАТ СК ПЗУ Україна заяви потерпілої сторони, страхова компанія прокваліфікувала її як страховий випадок та на підставі страхового Акту №UA001/L03/03 від 18.09.2013р. (а.с. 99), розрахунку страхового відшкодування до страхового Акту №UA001/L03/03 (а.с. 100), звіту №1361 від 22.08.2013р. (а.с. 68) та висновку експертного дослідження № 23 від 22.08.2013р. (а.с. 69-80) виплатила страхове відшкодування в розмірі 67 313,63 грн., що підтверджується платіжним дорученням №16189 від 20.09.2013р. (а.с. 101).

Проте, як зазначає Позивач, з моменту виплати ним страхового відшкодування потерпілій стороні, у ПрАТ СК ПЗУ Україна виникло право вимоги до відповідача щодо відшкодування спричиненого збитку в сумі 67 313,63 грн. в порядку регресу. У звязку з тим, ПрАТ СК ПЗУ Україна скерувало на адресу ПрАТ СК Скарбниця регресну вимогу №6625-31 від 11.10.2013р. (а.с. 103), однак останнім регресну вимогу задоволено не було.

Як вбачається з матеріалів та обставин справи, Приватне акціонерне товариство Страхова компанія ПЗУ Україна звернулося до господарського суду Львівської області із позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства акціонерної страхової компанії Скарбниця про стягнення з відповідача в порядку регресу страхового відшкодування в сумі 67 313,63 грн.

При перегляді рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду керувалась наступним:

Згідно з ст. 1 Закону України "Про страхування" страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. У ст. 4 цього Закону зазначено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону, і повязані з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування).

Метою страхування при укладенні договору майнового страхування є погашення за рахунок страховика ризику майнової відповідальності перед іншими особами чи ризику виникнення інших збитків у результаті страхового випадку.

У ст. 979 ЦК України та ст. 16 Закону України "Про страхування" визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (аналогічні положення містяться також у ст. 979 ЦК України).

Страхування майнової відповідальності особи є одним із можливих різновидів страхування, передбачених ст. 980 ЦК України, а також Законом України "Про страхування". Страхування відповідальності може бути видом як обов'язкового страхування (страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів), так і добровільного страхування (страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту).

Відповідно до ст. 1194 ЦК України передбачено що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

З огляду на викладене, страхове відшкодування - це сума, виплата якої здійснюється страховиком в межах страхової суми (максимально можливого розміру виплати по страхуванню), та страхувальник (відповідальна особа) несе зобовязання по відшкодуванню різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою лише у разі, якщо фактичний розмір шкоди перевищує максимально можливий розмір страхової виплати (ліміт відповідальності страховика).

Частинами 1-2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Страховим випадком, у відповідності до ч. 2 ст. 8 Закону України "Про страхування", є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Положеннями ст. 988 ЦК України встановлено, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором (аналогічні положення містяться і у п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування").

Згідно з ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Наведена стаття, яка дублює положення ст. 27 Закону "Про страхування" та надає страховикові право звернутися з вимогою до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки.

Згідно із ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015р. у справі № 3-50гс15, Законами України "Про страхування" та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу. Реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є безпосередньо платіжне доручення.

В силу приписів статті 25 Закону України "Про страхування", здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку внаслідок якого настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Статтею 9 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

З матеріалів справи вбачається та встановлено місцевим господарським судом, що Позивачем здійснено виплату страхового відшкодування страхувальнику (ТзОВ Глобал юніверсал лоджистік лімітед) в сумі 67 313,63 грн., що підтверджується платіжним дорученням №16189 від 20.09.2013р. (а.с. 101).

Як вже зазначалося вище, 19.07.2013 року ОСОБА_2 акціонерним товариством акціонерної страхової компанії Скарбниця (Страховик) та ОСОБА_3 (Страхувальник) оформлено Поліс №АС/3798096 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 117), відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом є OPEL VIVARO L1Н1, рік випуску 2007, тип В2, номерний знак НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_3.

З огляду на це, у Відповідача, як страховика цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу, за кермом якого перебувала винна у ДТП особа (ОСОБА_3О.), виник обов'язок з відшкодування позивачеві, як страховику цивільно-правової відповідальності потерпілої у ДТП особи, в порядку регресу суми виплаченого страхового відшкодування за мінусом встановленої договором франшизи.

У відповідності до ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком.

Крім того, застосування франшизи передбачено у ст. 12 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", відповідно до якої розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Разом з тим, з огляду на обставини справи, внаслідок ДТП, що сталося цивільно-правова відповідальність особи (ОСОБА_3О.) була застрахована, шкоду було заподіяно майну, а тому згідно з вимогами абз. 2 п. 12.1 ст. 12 та п. 37.5 ст. 37 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" компенсувати Відповідачу суму франшизи у повному обсязі має Страхувальник ОСОБА_3

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що суму страхового відшкодування, яка підлягає до стягнення слід визначати із виключенням франшизи у розмірі 1 000,00 грн.

Перевіркою доводів апеляційної скарги зясовано, що апелянт покликається на те, що при прийнятті рішення місцевий господарський суд всупереч вимогам ст. 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників надземних транспортних засобів» не врахував тієї обставини, що в ремонтній калькуляції, як доказ підтвердження вартості ремонту, немає жодної згадки про те, що ця сума визначена із урахуванням зносу.

Проте, як вбачається із звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля SCANIA R380LA, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, 2004 р.в., внаслідок пошкодження у ДТП, по сану на 08 серпня 2013 року №1361 від 22.08.2013р. (а.с. 68) та висновку експертного дослідження № 23 від 22.08.2013р. (а.с. 69-80) експертом при визначені суми збитку було враховано відповідний коефіцієнту зносу транспортного засобу. А відповідна складова (визначений коефіцієнт) згідно звіту експерта становить 0,69.

Таким чином, доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Поряд з цим, перевіряючи покликання скаржника на те, що судом не враховано того, що Позивач, відшкодовуючи витрати на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна безпосередньо на рахунок Страхувальника не зменшив суму страхового відшкодування на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість, судова колегія вважає такі необгрунтованими з огляду на наступне.

У відповідності до п. 36.2 ст. 36 ЗУ Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому, доплата у розмірі, що не перевищує суми податку здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які підтверджують оплату вже проведеного ремонту пошкодженого транспортного засобу, де передбачалося б нарахування відповідного ПДВ.

Крім цього, як вбачається із розрахунку страхового відшкодування до страхового Акту №UA001/L03/03 (а.с. 100) та платіжного доручення №16189 від 20.09.2013р. про виплату страхового відшкодування ТОВ «ГЛОБАЛ ЮНІВЕРСАЛ ЛОДЖИСТІК ЛІМІТЕД» (а.с. 101) нарахування ПДВ позивачем не здійснювалося, про що зазначено у призначенні платежу зазначеного платіжного доручення.

Щодо посилання скаржника на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою те, що при задоволенні позову було перевищено ліміт відповідальності ОСОБА_2 акціонерного товариства акціонерної страхової компанії Скарбниця, як це передбачено ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників надземних транспортних засобів» колегія суддів зазначає наступне.

Згідно Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» Страховик відповідає за матеріальний збиток, нанесений застрахованим транспортним засобом.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Договором страхування на індивідуальних умовах можуть бути визначені ліміти, вищі, ніж зазначені у цьому Законі ліміти.

Договором страхування на індивідуальних умовах можуть бути визначені ліміти вищі, ніж зазначені у Законі України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Додатково, з метою збільшення страхової суми, може бути укладений договір добровільного страхування відповідальності автовласника.

Поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів забезпечує матеріальний захист учасників дорожнього руху. В разі настання дорожньо-транспортної пригоди із використанням транспортного засобу, відшкодовуються збитки, заподіяні життю, здоров'ю та майну третіх осіб.

Разом з тим, спростовуючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, ПрАТ СК ПЗУ Україна на підставі страхового Акту №UA001/L03/03 від 18.09.2013р. (а.с. 99), розрахунку страхового відшкодування до страхового Акту №UA001/L03/03 (а.с. 100), звіту №1361 від 22.08.2013р. (а.с. 68) та висновку експертного дослідження № 23 від 22.08.2013р. (а.с. 69-80) виплатила страхове відшкодування в розмірі 67 313,63 грн., що підтверджується платіжним дорученням №16189 від 20.09.2013р. (а.с. 101).

Враховуючи викладене, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_2 акціонерного товариства акціонерної страхової компанії Скарбницяна користь ОСОБА_2 акціонерного товариства Страхова компанія ПЗУ Україна страхового відшкодування в сумі 66 313,63 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що скаржником у справі не доведено обставини на які він покликається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності до вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що доводами апеляційної скарги правомірності висновків суду першої інстанції не спростовано, обставини, які відповідно до статті 104 ГПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції, в порядку статтей 33, 34 ГПК України, апелянтом не доведено, а оскаржуване судове рішення прийняте у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, фактичними обставинами та матеріалами справи, апеляційний господарський суд підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого господарського суду не вбачає.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, витрати по сплаті судового збору за перегляд рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, у відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України відносяться на Скаржника.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України,

Львівський апеляційний господарський суд, - ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства Акціонерної страхової компанії Скарбниця за вих. №702 від 31.08.2016р. (вх. № апеляційного суду 01-05/4359/16 від 06.09.2016р.) залишити без задоволення, рішення господарського суду Львівської області від 05.07.2016р. у справі №914/1319/16 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

3. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 07.11.2016 р.

Головуючий суддя Давид Л.Л.

Судді Гриців В.М.

ОСОБА_1