ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2016 р. Справа № 911/2723/16

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю РУШ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 6073,83 грн.

секретар судового засідання (ст. секретар): Діхтярук Є.А.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2, довір. б/н від 01.01.2016 р.

від відповідача: не зявився

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю РУШ (далі - позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі відповідач) про стягнення 6073,83 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору суборенди № 72-09/12/Е303/2013 від 19.12.2013 р. щодо повного та своєчасного проведення сплати орендних платежів, у звязку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 3194,37 грн. заборгованості з урахуванням індексу інфляції, 1134,51 грн. 30% річних, 1744,95 грн. пені та судові витрати покласти на відповідача.

Розгляд справи відкладався.

Представник позивача у судовому засіданні 19.10.2016 р. позовні вимоги підтримувала в повному обсязі.

Відповідач у судові засідання 14.09.2016 р. та 19.10.2016 р. представника не направив, хоча про дату та час розгляду справи був повідомлений належно. Відзиву на позов відповідач до суду не подав.

Згідно із абз. 3 пп. 3.9.1 п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з пп. 3.9.2 п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України в разі, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 19.10.2016 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

19.12.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «РУШ» (далі ТОВ «РУШ», суборендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1, суборендар) було укладено договір суборенди приміщення № 72-09/12/Е303/2013, відповідно до п. 1.1 якого суборендодавець зобовязується передати, а суборендар зобовязується прийняти в строкове платне користування частину нежитлового приміщення загальною площею 20,0 кв. м, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7.

Відповідно до п. 2.1 договору при передачі приміщення складається акт приймання-передачі, який підписується повноважними представниками сторін.

У пункті 3.1 договору сторони узгодили, що суборендна плата за місяць за всю площу приміщення складає 3 500,00 грн. (три тисячі пятсот грн. 00 копійок), у тому числі ПДВ 20%. Починаючи з 01.04.2014 р., суборендна плата за місяць за всю площу приміщення складає 4000,00 грн., у тому числі ПДВ 20%. Суборендна плата включає вартість комунальних послуг, які споживаються суборендарем в приміщенні.

Згідно з п. 3.2 договору суборендар зобовязаний сплачувати суборендну плату щомісяця авансом в безготівковому порядку на поточний рахунок суборендодавця до 25-го числа поточного місяця за наступний. Суборендна плата сплачується суборендарем без надання рахунку, на підставі даного договору, при цьому у платіжному дорученні на сплату суборендної плати суборендар зобовязаний вказувати номер договору та період, за який здійснюється оплата.

Відповідно до умов п. 4.1.1 та п. 4.1.7 договору суборендар зобовязався своєчасно та в повному обсязі сплачувати суборендодавцю суборендну плату відповідно до умов розділу 3 договору, та прийняти/повернути приміщення в порядку та в строки, встановлені договором.

Згідно з п. 6.1 договору строк його дії встановлений до 31.10.2016 р. включно, а в частині виконання зобовязань - до повного їх виконання, і його перебіг починається з моменту підписання договору сторонами або їх повноважними представниками.

25.12.2013 р. між позивачем та відповідачем було підписано акт приймання-передачі нежитлового приміщення до договору суборенди приміщення № 72-09/12/Е303/2013 від 19.12.2013 р.

01.11.2014 р. між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду до договору суборенди приміщення № 72-09/12/Е303/2013 від 19.12.2013 р., відповідно до якої сторони домовились викласти пункт 3.1 договору в наступній редакції: «суборендна плата з 01 листопада 2014 року по 30 листопада 2014 року за місяць за всю площу приміщення складає 3000,00 грн., в тому числі ПДВ 20%.; суборендна плата з 01 грудня 2014 року по 31 грудня 2014 року за місяць за всю площу приміщення складає 3500,00 грн., в тому числі ПДВ 20%.; суборендна плата з 01 січня 2015 року по 30 квітня 2015 року за місяць за всю площу приміщення складає 4000,00 грн., в тому числі ПДВ 20%. Починаючи з 01 травня 2015 року суборендна плата за місяць за всю площу приміщення складає 1933,33 грн., в тому числі ПДВ 20%. Субонендна плата включає в себе вартість комунальних послуг, які споживаються суборендарем в приміщенні».

Дана додаткова угода набирає чинності з дня її підписання сторонами та є невідємною частиною договору суборенди (п. 4 угоди).

15.05.2015 р. між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду до договору суборенди приміщення № 72-09/12/Е303/2013 від 19.12.2013 р., відповідно до якої сторони дійшли згоди розірвати договір достроково з 15 травня 2015 р., у звязку з чим сторонами був підписаний акт приймання-передачі (повернення) нежитлового приміщення (оригінали оглянуто судом, копії долучено до матеріалів справи).

У звязку з неповною та несвоєчасною сплатою ФОП ОСОБА_1 за договором суборенди (зі змінами п. 3.1 договору згідно додаткової угоди від 01.11.2014 р.) орендної плати, позивач і звернувся до суду з даним позовом про стягнення 3194,37 грн. заборгованості з урахуванням індексу інфляції, 1134,51 грн. 30% річних, 1744,95 грн. пені, нарахованих за період прострочення оплати.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Приписами ч. 2 п. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 36 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, просив суд стягнути з відповідача 3194,37 грн. заборгованості з урахуванням індексу інфляції, у тому числі - 2935,48 грн. основного боргу та 258,89 грн. інфляційних втрат.

Здійснивши перевірку розрахунку сум орендної плати, заявлених орендодавцем до стягнення з суборендаря, суд дійшов висновку, що починаючи з грудня 2013 року до травня 2015 року відповідач мав здійснити оплату орендної плати та наданих послуг на суму 59725,80 грн.

Відповідачем, починаючи з грудня 2013 року, до травня 2015 року загалом було сплачено 56790,32 грн.

Таким чином, на даний час заборгованість суборендаря перед орендодавцем становить 2935,48 грн.

Відповідач у судові засідання не зявився доказів сплати за орендоване майно за договором № 72-09/12/Е303/2013 від 19.12.2013 р. суду не надав.

Отже, факт порушення відповідачем зобовязань судом встановлений та по суті відповідачем не спростований.

З урахуванням наведеного вище та встановлення судом наявності заборгованості ФОП ОСОБА_1 перед ТОВ «РУШ», позовні вимоги про стягнення 2935,48 грн. основної заборгованості підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 1744,95 грн. пені, нарахованої відповідно до п. 5.4.1 договору, за період з 01.05.2015 р. по 17.08.2016 р. на суму 2000,00 грн., з 16.05.2015 р. по 17.08.2016 р. на суму 935,48 грн.

Згідно з п. 5.4.1 договору, у випадку несвоєчасного виконання зобовязань щодо сплати платежів, передбачених договором, суборендар сплачує суборендавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в цей період, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Слід зазначити що, частиною шостою статті 232 ГК України визначено строк та порядок нарахування штрафних санкцій.

Так, згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пункту 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має зясовувати обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у звязку з порушенням грошового зобовязання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобовязання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Як вбачається із здійсненого позивачем розрахунку заявленої до стягнення з відповідача пені, останню було розраховано за період, що перевищує шість місяців.

Водночас, умовами укладеного між сторонами договору не було встановлено можливості нарахування пені за період, що перевищує зазначений у ч. 6 ст. 232 ГК України строк.

Поряд з цим, згідно з приписами ч. 1 ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобовязання (у тому числі - у формі неустойки) вчиняється у письмовій формі.

Позивачем не було взято до уваги, що додатковою угодою від 15.05.2015 р., укладеною та підписаною сторонами було достроково розірвано договір суборенди приміщення № 72-09/12/Е303/2013 від 19.12.2013 р. та не передбачено відповідальності щодо стягнення з ФОП ОСОБА_1 штрафних санкцій. Таким чином, відповідальність за неповну та несвоєчасну оплату за договором суборенди у вигляді сплати пені припинилась після укладання між сторонами додаткової угоди про дострокове розірвання договору у звязку з розірванням останього.

З урахуванням викладеного, розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача, з урахуванням приписів ч. 6 ст. 232 ГК України, згідно з арифметичним розрахунком, який зроблений судом щодо кожного факту виникнення заборгованості та відповідно до встановленого позивачем початку прострочення виконання відповідачем грошового зобовязання, становить 49,32 грн.:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
2000,0001.05.2015 - 15.05.20151530.0000 %0.164 %*49,32
Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача пені підлягає частковому задоволенню.

Окрім того, позовна заява містить вимоги щодо стягнення з відповідача 30 % річних та інфляційних втрат згідно договору про суборенду приміщення.

Пунктом 5.4.2 договору № 72-09/12/Е303/2013 від 19.12.2013 р. передбачено, що у разі прострочення виконання грошового зобовязання за цим договором, відповідно до ст. 625 ЦК України, суборендар повинен сплатити суборендодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 30% річних від суми боргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Заявлена до стягнення сума відсотків визначена позивачем, виходячи з встановленої п. 5.4.2 договору ставки у 30%, становить 1134,51 грн., нарахованих за період з 01.05.2015 р. по 17.08.2016 р. на суму 2000,00 грн., з 16.05.2015 р. по 17.08.2016 р. на суму 935,48 грн.

Між тим, як зазначалося вище, укладений між сторонами договір суборенди припинив свою дію внаслідок його розірвання за згодою сторін 15.05.2016 р., у звязку з чим підстави для стягнення з відповідача відсотків річних в розмірі 30% після цієї дати є відсутніми.

Згідно з виконаним судом арифметичним розрахунком, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 30% річних в розмірі 24,66 грн. за період з 01.05.2015 р. по 15.05.2015 р. на суму 2000,00 грн., 3% річних в розмірі 110,99 грн. за період з 16.05.2015 р. по 17.08.2016 р. на суму 2000,00 грн. та за період з 16.05.2015 р. по 17.08.2016 р. на суму 935,48 грн.:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
2000,0001.05.2015 15.05.20151530%24,66
2000,0016.05.2015 17.08.20164603%75,62
93516.05.2015 17.08.20164603%35,37
Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача відсотків річних підлягає частковому задоволенню на загальну суму 135,65 грн.

З долученого до матеріалів справи розрахунку інфляційних втрат вбачається, що позивачем було визначено розмір інфляційних втрат у сумі 258,89 грн. за період з 01.05.2015 р. по 17.08.2016 р. на суму 2000,00 грн., з 16.05.2015 р. по 17.08.2016 р. на суму 935,48 грн.

Згідно з виконаним судом арифметичним розрахунком, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати розмірі 249,31 грн.:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період№Інфляційне збільшення суми боргуІСума боргу з врахуванням індексу інфляціїі
01.05.2015 р. - 17.08.2016 р.2000,001.092184,852184,85
16.05.2015 р. -17.08.2016 р.935,481,06964,46999,94
За таких обставин суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «РУШ».

Витрати зі сплати судового збору відповідно до статті 49 ГПК України покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Симоненка, 2, корпус А, кв. 30, код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю РУШ (49055, м. Дніпропетровськ, пр-т Кірова, 104 А, код 32007740) 2935 (дві тисячі девятсот тридцять пять) грн. 48 коп. основного боргу, 49 (сорок девять) грн. 32 коп. пені, 135 (сто тридцять пять) грн. 65 коп. відсотків річних, 249 (двісті сорок девять) грн. 31 коп. інфляційних втрат, 764 (сімсот шістдесят чотири) грн. 51 коп. судового збору.

3. У решті позовних вимог відмовити.

Повне рішення підписане 24.10.2016 р.

Суддя В.М. Бабкіна