ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"08" листопада 2016 р.Справа № 924/886/16

Господарський суд Хмельницької області у складі:

суддя Виноградова В.В., розглянувши матеріали справи

за позовом публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз",

м. Хмельницький

до комунального підприємства "Міськтепловоденергія", м. Кам'янець-Подільський

про стягнення 1047484,73 грн., яких 913568,88 грн. пені, 62146,32 грн. інфляційних втрат, 71769,53 грн. 3% річних

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - за довіреністю №651/18 від 09.02.2016 р.;

від відповідача: ОСОБА_2 - за довіреністю №01-10/1-1 від 04.01.2016 р.

Рішення приймається 08.11.2016 р., оскільки в судовому засіданні 05.10.2016 р., 18.10.2016 р., 27.10.2016 р., 07.11.2016 р. оголошувались перерви.

Відповідно до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

встановив: позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 1087471,49 грн., з яких 900981,01 грн. пені, 116119,54 грн. інфляційних втрат, 70370,94 грн. 3% річних нарахованих за невчасне здійснення оплати за послуги з розподілу природного газу, надані на підставі типового договору розподілу природного газу №094210GC53EP016 (заява приєднання від 31.12.2015р.). В обґрунтування позовних вимог посилається на умови договору розподілу природного газу, положення ст. ст. 525, 526, 549-551, 610, 625 ЦК України, ст. ст. 193, 230, 231 ГК України.

Позивачем в судовому засіданні 18.10.2016 р. подано письмову заяву (від 17.10.2016 р.) про зменшення позовних вимог, яка прийнята судом. Просить стягнути з відповідача 1047484,73 грн., яких 913568,88 грн. пені, 62146,32 грн. інфляційних втрат, 71769,53 грн. 3% річних.

У письмових поясненнях від 27.10.2016 р. з приводу посилань відповідача на Постанову КМУ №217 від 18.06.2014р. "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу" як на підставу звільнення від відповідальності за порушення здійснення розрахунків, звертаючи увагу на п. 6.4 договору, зазначає, що будь-яких застережень щодо зміни порядку розрахунків по договору розподілу природного газу між сторонами постанова КМУ України №217 від 18.06.2014 р. не містить, а лише визначає механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки. При цьому акцентує увагу на положеннях ст. ст. 525, 526, 629 ЦК України щодо обов'язковості виконання умов договору та ст. 229 ГК України, ст. 625 ЦК України щодо того, що неможливість виконання грошового зобов'язання не звільняє боржника від відповідальності.

Відповідач у відзиві на позов та повноважний представник в судовому засіданні проти позовних вимог заперечує, просить в позові відмовити, вважаючи його необґрунтованим. Зокрема, посилаючись на положення ст. 218 ГК України, ст. ст. 614, 625 ЦК України, ст. 19-1 Закону України "Про теплопостачання", постанову КМУ №217 від 18.06.2014 р. "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу", звертає увагу на те, що постановою КМУ №217 встановлено інший порядок оплати послуг з розподілу природного газу, ніж той, що встановлений в договорі, що позбавляє відповідача права самостійно розпоряджатися грошовими коштами по відношенню до позивача, а відтак свідчать про відсутність вини відповідача за порушення договірних зобов'язань.

Вважає, що стягнення з відповідача пені, 3% річних, інфляційних втрат за зобов'язанням, в порушенні якого відсутня вина відповідача, є позбавленням власності і потрібно застосовувати принцип пропорційності, закріплений ст. 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Відповідачем подано клопотання про зменшення розміру пені, в якому, керуючись положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч. 1 ст. 223 ГК України, ч. 3 ст. 83 ГПК України, просить зменшити належну до стягнення з відповідача пеню до 10%. В обґрунтування цього клопотання посилається на скрутне фінансове становище підприємства, яке є надавачем послуг з централізованого опалення, холодного та гарячого водопостачання і водовідведення населенню, бюджетним організаціям та установам, іншим споживачам. Зазначений стан пояснює наявністю значної дебіторської заборгованості споживачів, а саме: 13750313 грн. (станом на 30.08.2016р.), зокрема, населення - 11208461,83 грн., невідшкодуванням різниці в тарифах на послуги централізованого опалення, водопостачання та водовідведення (станом на 01.09.2016 р. недоотримано 37216191 грн.). Посилається на те, що внаслідок прийняття Постанови КМУ № 217 від 18.06.2014 р. "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу" підприємство позбавлено можливості самостійно розпоряджатися грошовими коштами, які надходять в якості оплати за надані послуги з постачання теплової енергії. Просить врахувати, що борг відповідача перед позивачем за надані послуги сплачено. В підтвердження надав довідку про наявну заборгованість та оборотно-сальдову відомість по рахунку 631 щодо заборгованості контрагентів, розрахунок заборгованості щодо невідшкодованих тарифів, аудиторські висновки про фінансову звітність за 2014 р., 2015 р.

Також відповідачем подано клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи, на розгляд якої запропоновано поставити такі питання: 1) Визначити основні економічні показники (ліквідності, платоспроможності та прибутковості) господарсько-фінансової діяльності КП "Міськтепловоденергія" за період, починаючи з вересня 2015 року по час проведення судової експертизи? 2) Які саме з вказаних показників вплинули на результати господарсько-фінансової діяльності КП "Міськтепловоденергія" та яким чином? 3) Визначити структуру збитків КП "Міськтепловоденергія" та причини, що впливають на їх виникнення? 4) Чи може КП "Міськтепловоденергія", не припиняючи господарської діяльності, уникнути причин, на підставі яких виникають збитки, та яким чином? 5) Визначити наявність у КП "Міськтепловоденергія" оборотних коштів для виконання зобов'язань перед усіма наявними на час проведення експертизи кредиторами. 6) Чи існувала або існує у КП "Міськтепловоденергія" будь-яка можливість без зовнішнього фінансування (кредитування) розрахуватися з позивачем по справі по сумі заявлених нарахувань на суму боргу за період, починаючи з січня 2016 року по час проведення судової експертизи, у разі якщо першочергові платежі, які відповідач повинен робити з отриманих грошей є: виплата заробітної плати, оплата податків і зборів, у тому числі до Пенсійного фонду, - а тільки потім розрахунки з позивачем? Це клопотання мотивує необхідністю обґрунтувати заяву про зменшення пені, визначити дійсний фінансовий стан боржника та виконання ним договірних зобов'язань.

Позивач у письмових поясненнях від 17.10.2016 р. щодо клопотання відповідача про зменшення пені зазначає, що відповідачем не наведено винятковості обставин, які б надавали відповідачу право на зменшення розміру штрафних санкцій. При цьому звертає увагу на те, що позивач також перебуває у скрутному фінансовому становищі, є збитковим підприємством, працює в умовах нестачі тарифу на розподіл природного газу. Також просить відмовити у задоволенні клопотання відповідача про призначення судової економічної експертизи, оскільки немає дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, а матеріали справи містять достатній обсяг документів, які підтверджують заявлені позовні вимоги. Вважає, що клопотання про призначення судової експертизи є затягуванням судового процесу з боку відповідача.

При розгляді клопотання відповідача про призначення судової економічної експертизи судом враховується, що відповідно до ч. 1 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

У пункті 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 р. №4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" передбачено, що відповідно до статті 1 Закону "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Пунктом 1 частини 2 статті 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено право господарського суду зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою у випадку призначення господарським судом судової експертизи.

Беручи до уваги вищезазначені положення Господарського процесуального кодексу України, зміст позовних вимог у цій справі (предмет та підстави доказування), зміст матеріалів справи, суд не вбачає необхідності у спеціальних знаннях для встановлення обставин, що входять до предмета доказування у цій справі. Тому клопотання відповідача про призначення експертизи та, відповідно, зупинення провадження у справі не підлягає задоволенню.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

Відповідно до заяви-приєднання №094210GС53ЕР016 від 31.12.2015 р. до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим), КП "Міськтепловоденергія" приєдналось до умов Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 р. №2498.

01.01.2016 р. між публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз" (оператор ГРМ) та КП "Міськтепловоденергія" (споживач) укладено типовий договір №094210GС53ЕР016 розподілу природного газу (далі - договір), відповідно до п. 2.1 якого оператор ГРМ зобов'язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов'язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.

Пунктом 1.1 договору передбачено, що цей типовий договір розподілу природного газу є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об'єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

Умови цього договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України "Про ринок природного газу" і Кодексу ГРС (п. 1.2 договору).

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного Кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку оператор ГРМ направляє споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу (п. 1.3 договору).

За умовами п. 2.3 договору при вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов'язуються керуватися Законом України "Про ринок природного газу" та кодексом газорозподільних систем.

За цим договором оператор ГРМ зобов'язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов'язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмір, строки та порядку, визначені цим договором (п. 2.1 договору).

У розділі VI договору сторони погодили порядок розрахунків. Зокрема, оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим регулятором для оператора ГРМ, що сплачується за потужність (абонентська плата), з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем (п. 6.1 договору).

Відповідно до п. 6.2 договору тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1 цього розділу, є обов'язковим для сторін з дати набрання чинності постановою регулятора щодо його встановлення.

Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (п. 6.3 договору).

Згідно з п. 6.4 договору оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка оператора ГРМ. Оплата здійснюється виключно грошовими коштами на поточний рахунок оператора ГРМ. Дата оплати визначається датою, на яку були зараховані кошти на рахунок оператора ГРМ.

У разі відсутності графіка погашення заборгованості оператор ГРМ має право грошові кошти, отримані від споживача в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості споживача відповідно до черговості її виникнення (п. 6.5 договору).

У пункті 6.6 договору зазначено, що надання оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.

Пунктом 7.1 договору передбачені обов'язки оператора ГРМ, зокрема: розміщувати на сайті чинні тарифи за послуги з розподілу природного газу та поточну редакцію тексту цього договору і Кодексу газорозподільних систем, а у разі внесення до цього договору в установленому законодавством порядку відповідних змін своєчасно їх публікувати в офіційних друкованих виданнях, які публікуються на території його ліцензованої діяльності (пп. 1 п. 7.1 договору); за письмовою вимогою споживача безкоштовно надати йому завірену письмову форму цього договору протягом десяти днів з дня надання оператору ГРМ такої вимоги (пп. 6. п. 7.1 договору).

При цьому оператор ГРМ має право отримувати від споживача оплату за цим договором (пп. 1 п. 7.2 договору).

Згідно з пп. 1, пп. 3 п. 7.3 договору споживач має право на отримання цілодобового доступу до газорозподільної системи в межах величини приєднаної потужності його обєкта та передачу належних споживачу обємів (обсягів) природного газу з належним рівнем надійності, безпеки, якості та величини його тиску за умови дотримання ним вимог цього договору; вимагати від оператора ГРМ письмову форму цього договору, завірену печаткою оператора ГРМ.

За умовами пп. 1 п. 7.4 договору споживач зобов'язується здійснювати розрахунки в розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.

За невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з цим договором та чинним законодавством України (п. 8.1 договору).

Сторони у п. 8.2 договору погодили, що у разі порушення споживачем строків оплати за цим договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Цей договір укладається на невизначений строк (п. 12.1 договору).

Відповідно до підписаних, скріплених відтисками печаток актів прийому-передачі природного газу позивач на протязі січня 2016 р. - липня 2016 р. передав відповідачу газ, а саме: від 01.02.2016 р. в кількості 6190312 м. куб. за січень 2016 р., від 01.03.2016 р. в кількості 4204061 м. куб. за лютий 2016 р., від 01.04.2016 р. в кількості 3969578 м. куб. за березень 2016 р., від 01.05.2016 р. в кількості 485089 м.куб. за квітень 2016 р., від 30.06.2016 р. в кількості 4862 м. куб. за червень 2016 р., від 01.08.2016 р. в кількості 2472 м. куб. за липень 2016 р.

Сторонами складено, підписано, скріплено відтисками печаток акти наданих послуг з розподілу природного газу, в яких зазначено про розподіл оператором ГРМ природного газу та прийняття його споживачем із зазначенням обємів, вартості послуг, а саме: 6190312 м.куб. газу в січні 2016 р., сума послуг з розподілу газу склала 4612277,66 грн. (акт № ХМ000002081 від 31.01.2016 р.); 4204061 м. куб. природного газу, сума послуг - 3132361,76 грн. у лютому 2016 р. (акт №ХМ000004809 від 29.02.2016 р.); 3969578 м.куб. природного газу на суму 2957653,18 грн. у березні 2016 р. (акт №ХМ000007294 від 31.03.2016 р.); 485089 м.куб. природного газу на суму 374585,72 грн. у квітні 2016 р. (акт №ХМ000009132 від 30.04.2016 р.); 4862 м.куб. природного газу на суму 3754,44 грн. у червні 2016 р. (акт №ХМ000016030 від 30.06.2016 р.); 2703 м.куб. природного газу на суму 2087,26 грн. (акт № ХМ000016871 від 31.07.2016 р).

Позивачем виставлено відповідачу рахунки на оплату послуг, які отримані відповідачем, що визнається останнім, а саме: №00000436 від 31.01.2016 р. на 4612277,66 грн., №000008619 від 29.02.2016 р. на суму 3132361,76 грн., №000012530 від 31.03.2016 р. на суму 2957653,18 грн., №000015519 від 30.04.2016 р. на суму 374585,72 грн., №000020188 від 30.06. 2016 р. на суму 3754,44 грн., №000022748 від 31.07.2016 р. на суму 2087,26 грн.

Відповідачем було здійснено оплату послуг по розподілу природного газу на суму 4724616,89 грн., що підтверджено випискою з банківського рахунку за період з 01.01.2016 р. по 07.04.2016 р.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 13.05.2016 р. у справі №924/128/16 було задоволено позов ПАТ по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз", м. Хмельницький до комунального підприємства "Міськтепловоденергія", м. Кам'янець-Подільський та стягнуто 4884963,66 грн. заборгованості за надані відповідно договору розподілу природного газу №094210GС53ЕР016 від 01.01.2016 р. послуги з розподілу газу за лютий - березень 2016 р., яка існувала станом на 13.05.2016 р.

У подальшому відповідачем здійснювались оплати за надані послуги, що відображено в картці рахунку: 631 за 9 місяців 2016 р. КП "Міськтепловоденергія", оборотно-сальдовій відомості по рахунку 361 за 01.01.2016 р.по 25.10.2016 р. ПАТ "Хмельницькгаз", платіжних дорученнях про оплату відповідачем наданих послуг. Відповідачем здійснено повністю оплату вартості наданих послуг за період січень-липень 2016 р., що визнається сторонами.

Оскільки відповідач невчасно здійснював оплату послуг з розподілу природного газу відповідно до договору розподілу природного газу №094210GС53ЕР016 від 01.01.2016 р., позивач звернувся до суду із позовом, враховуючи заяву від 17.10.2016 р., про стягнення з відповідача 1047484,73 грн., з яких 913568,88 грн. пені, 62146,32 грн. інфляційних втрат, 71769,53 грн. 3% річних.

Аналізуючи подані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд до уваги бере таке.

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України вбачається, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Нормами ст. 627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 40 Закону України "Про ринок природного газу" визначено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобовязується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобовязується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Оператор газорозподільної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів розподілу природного газу з замовниками. Договір розподілу природного газу є публічним.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, №2498 від 30.09.2015 р. (зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 р. за №1384/27829) затверджено Типовий договір розподілу природного газу (далі - Типовий договір).

Як убачається з матеріалів справи, на основі вищезазначеного Типового договору між ПАТ по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз" (споживач) та КП "Міськтепловоденергія" (оператор ГРМ) було укладено договір на розподіл природного газу №094210GC53EP016 від 01.01.2016 р. У договорі зазначено, що останній є публічним договором та договором приєднання.

Пунктом 5 гл. 3 р. І Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 р. №2494 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 р. за №1379/27824), визначено, що взаємовідносини, повязані з розподілом природного газу споживачам, у тому числі побутовим споживачам, підключеним до/через ГРМ, включаючи забезпечення Оператором ГРМ цілодобового їх доступу до ГРМ для споживання (розподілу) належного їм (їх постачальникам) природного газу, регулюються договором розподілу природного газу, укладеним між Оператором ГРМ та споживачем відповідно до вимог глави 3 розділу VІ цього Кодексу.

Договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, обєкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ.

Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобовязані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх обєкт. Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.

Договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного Кодексу України за формою Типового договору розподілу природного газу.

Договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

Відповідно до п. 2.1 договору від 01.01.2016 р. №094210GС53ЕР016 розподілу природного газу оператор ГРМ (позивач) зобов'язується надати споживачу (відповідачу) послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов'язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.

Згідно зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань або їх зміна не допускається.

На підставі договору розподілу природного газу №094210GC53EP016 від 01.01.2016 р. позивач надав відповідачу послуги з розподілу природного газу, що підтверджується підписаними сторонами та скріпленими відтисками печаток сторін актами приймання-передачі природного газу: від 01.02.2016 р. в кількості 6190312 м. куб. за січень 2016 р., від 01.03.2016 р. в кількості 4204061 м. куб. за лютий 2016 р., від 01.04.2016 р. в кількості 3969578 м. куб. за березень 2016 р., від 01.05.2016 р. в кількості 485089 м.куб. за квітень 2016 р., від 30.06.2016 р. в кількості 4862 м. куб. за червень 2016 р., від 01.08.2016 р. в кількості 2472 м. куб. за липень 2016 р., актами наданих послуг з розподілу природного газу №ХМ000002081 від 31.01.2016р. на суму 4612277,66 грн. щодо розподілу 6190312 м.куб. газу в січні 2016 р., №ХМ000004809 від 29.02.2016 р. на суму 3132361,76 грн. щодо розподілу 4204061 м.куб. газу у лютому 2016 р., №ХМ000007294 від 31.03.2016 р. на суму 2957653,18 грн. за розподіл 3969578 м.куб. природного газу у березні 2016 р., №ХМ000009132 від 30.04.2016 р. на суму 374585,72 грн. за розподіл 485089 м.куб. природного газу у квітні 2016 р., №ХМ000016030 від 30.06.2016 р. на суму 3754,44 грн. за розподіл 4862 м.куб. газу у червні 2016 р., №ХМ000016871 від 31.07.2016 р. на суму 2087,26 грн. за розподіл 2703 м. куб.

Позивачем виставлено відповідачу рахунки на оплату послуг відповідно: №00000436 від 31.01.2016 р. на 4612277,66 грн., №000008619 від 29.02.2016 р. на суму 3132361,76 грн., №000012530 від 31.03.2016 р. на суму 2957653,18 грн., №000015519 від 30.04.2016 р. на суму 374585,72 грн., №000020188 від 30.06. 2016 р. на суму 3754,44 грн., №000022748 від 31.07.2016 р. на суму 2087,26 грн.

Обставини надання послуг з розподілу газу і непроведення розрахунків встановлені і в рішенні господарського суду Хмельницької області суду від 13.05.2016 р. у справі № 924/128/16, яким було задоволено позов ПАТ по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз", м. Хмельницький до комунального підприємства "Міськтепловоденергія", м. Кам'янець-Подільський про стягнення 4884963,66 грн. заборгованості згідно з договором від 01.01.2016 р.

Як убачається з поданих сторонами в матеріали справи доказів (картка рахунку: 631 за 9 місяців 2016 р. КП "Міськтепловоденергія", оборотно-сальдова відомість по рахунку 361 за 01.01.2016 р. по 25.10.2016 р. ПАТ "Хмельницькгаз", платіжні доручення про оплату наданих відповідачем послуг) та визнається сторонами, відповідач повністю здійснив розрахунки з позивачем за надані послуги з розподілу газу за січень-липень 2016 р.

Оскільки відповідач здійснював розрахунки невчасно та не в повному обсязі, позивач, з урахуванням заяви від 17.10.2016 р., просить стягнути з відповідача 62146,32 грн. інфляційних втрат, 71769,53 грн. 3% річних, 913568,88 грн. пені (згідно з поданими розрахунками).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 71769,53 грн. 3% річних згідно з поданим розрахунком: за зобов'язаннями січня 2016 р. 11682,09 грн., лютого 2016 р. 25725,53 грн., березня 2016 р. 31758,41 грн., квітня 2016 р. 2589,65 грн., червня 2016 р. - 21,31 грн., липня 2016 р. - 1,54 грн.

Із розрахунку слідує, що позивачем здійснено нарахування 3% річних по кожному періоду наявності заборгованості (січень, лютий, березень, квітень, червень, липень) з урахуванням розміру боргу за вказаний період.

Однак при проведенні розрахунку 3% річних позивачем безпідставно віднесено до днів прострочення заборгованості дні, в які здійснювалася її часткова сплата (зокрема, при нарахуванні 3% річних за березень, квітень, червень 2016 р.).

Так, згідно з п. 1.4 постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені (п. 1.9 вищевказаної постанови).

Тобто сума заборгованості зменшується у день її часткової сплати і нарахування 3% річних проводиться уже на зменшену суму боргу.

Проаналізувавши подані розрахунки 3% річних, провівши перерахунок (за допомогою ІПС „Законодавство), суд зазначає, що позивачем безпідставно нараховані 3% річних у сумі 268,38 грн. (242,43 грн. за зобов'язаннями березня 2016 р., 25,64 грн. за зобовязаннями квітня 2016 р., 0,31 грн. за зобовязаннями червня 2016 р.) на суми заборгованості за дні фактичної її сплати. Решта нарахувань здійснені в можливих межах. Отже, правомірним буде нарахування 3% річних у сумі 71501,15 грн., у стягненні 268,38 грн. нарахованих 3% річних необхідно відмовити.

Позивачем нараховано відповідачу та заявлено до стягнення 62146,32 грн. інфляційних втрат, а саме: за зобов'язаннями лютого 2016 р. - за період квітень-липень 2016 р. в сумі 69000,06 грн., за зобовязаннями березня 2016 р. - за період травень-липень 2016 р. - 5915,31 грн., за зобовязаннями квітня 2016 р. - за період червень, липень 2016 р. - 938,43 грн. (69000,06 грн. - 5915,31 грн. - 938, 43 грн.).

Проаналізувавши подані розрахунки інфляційних нарахувань за визначеними позивачем зобовязаннями (лютий, березень, квітень 2016 р.), в результаті проведеного перерахунку, суд доходить висновку, що правомірним буде нарахування 62144 грн. інфляційних втрат за визначені позивачем періоди. У стягненні інфляційних втрат в сумі 2,32 грн. належить відмовити з огляду на допущені арифметичні помилки при нарахуванні інфляційних втрат за зобовязаннями березня, квітня 2016 р. Так, при проведенні розрахунку інфляційних нарахувань (за допомогою ІПС „Законодавство), з урахуванням листа ВСУ №62-97р від 03.04.1997 р., за зобов'язаннями березня 2016 р. останні склали - 5918,25809787 грн. (при перемноженні індексів інфляції за травень-липень 2016 р.: 110.1*99.8*99.9 = 99,79990028* 2957653,18 грн. = 2951734,92190213 - 2957653,18 = -5918,25809787 грн.), за зобовязаннями квітня 2016 р. 937,80 грн. (перемноження індексів інфляції за червень, липень 2016 р.: 99,8*99,9 = 99,7002*312809,72 грн. = -937,80354056 грн.).

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача 913568,88 грн. пені згідно з поданим розрахунком (за зобов'язаннями січня 2016 р. 167992,78 грн., лютого 2016 р. 334381,75 грн., березня 2016 р. 379646,30 грн., квітня 2016 р. - 31400,63 грн., червня 2016 р. - 131,51 грн., липня 2016 р. - 15,91 грн.).

Згідно з приписами ч. 1 ст. 230 ГК України, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною другою ст. 551 ЦК України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони у п. 8.2 договору погодили, що у разі порушення споживачем строків оплати за цим договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Проаналізувавши подані розрахунки пені, суд зазначає, що як і при нарахуванні 3% річних, так і при нарахуванні пені позивачем не враховані положення п. 1.9 постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", згідно з якими, як уже зазначалося вище, день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

З огляду на зазначене, позивачем безпідставно нараховано пеню у сумі 4482,58 грн. (за зобовязаннями березня 2016 р. - на 2505,11 грн., квітня 2016 р. - 1974,29 грн., червня 2016 р. - 3,18 грн.) на суми заборгованості за дні фактичної її сплати, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині потрібно відмовити. Зважаючи на вищенаведене, при перерахунку пені, суд доходить висновку, що правомірним є нарахування відповідачу пені в розмірі 909086,30 грн.

Водночас, як убачається із матеріалів справи, відповідачем було заявлено клопотання про зменшення розміру пені до 10 %. В обґрунтування клопотання відповідач посилається, зокрема, на: скрутний фінансовий стан підприємства (аудиторські висновки за 2014, 2015 роки) та відсутність вини щодо несвоєчасної сплати, враховуючи дію постанови КМУ №217 від 18.06.2014 р. "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу, якою визначено спеціальний порядок розподілу коштів; наявну заборгованістю споживачів (населення, бюджетних установ) за надані послуги з теплопостачання (відповідно до довідки станом на 30.09.2016 р. борг склав 13750313, 03 грн.); невідшкодування різниці в тарифах (відповідно до довідкирозрахунку недоодержано 37216191 грн.); ступінь виконання зобовязання - погашення суми боргу; соціальне значення видів діяльності підприємства відповідача (виконавець житлово-комунальних послуг).

З огляду на доводи відповідача щодо винятковості обставин, які би слугували підставою для зменшення штрафних санкцій, суд враховує, що пунктом 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарському суду надано право зменшити у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання. При цьому згідно зі ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій. Схоже правило міститься і в ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до абз. 1 п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011 року, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Оцінюючи наявні матеріали справи, доводи відповідача, суд враховує, що зобовязання відповідачем вчасно не виконувалися у звязку з важким фінансовим становищем, спричиненим, зокрема, специфікою діяльності підприємства та послуг, що ним надаються (житлово-комунальні послуги), наявністю заборгованості споживачів перед відповідачем за надані послуги, невідшкодуванням різниці в тарифах, також враховує повне виконання зобовязань по оплаті послуг за спірний період, бере до уваги те, що з відповідача підлягає стягненню, окрім пені, ще 3% річних та інфляційні нарахування, інтереси позивача, та вважає за можливе зменшити пеню на 50% (від суми 909086,30 грн.), що становить 454543,15 грн.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 15 березня 2016 р. у справі №924/1075/15, від 23 березня 2016 року у справі №904/9315/15, від 22 березня 2016 року у справі №904/8880/15.

Отже, з огляду на вищезазначене, з відповідача підлягає стягненню 454543,15 грн. пені, тому у позові про стягнення 454543,15 грн. пені необхідно відмовити у зв'язку зі зменшенням її розміру на підставі ст. 83 ГПК України.

Доводи відповідача про відсутність його вини щодо несвоєчасної оплати послуг з розподілу газу згідно з договором, з посиланням на постанову КМУ №217 від 18.06.2014 р. суд оцінює критично з огляду на умови договору, виконання яких відповідно до ст. 629 ЦК України є обовязковим для сторін, та те, що постанова КМУ №217 від 18.06.2014 р. не містить застережень щодо зміни порядку розрахунків по договору розподілу природного газу між сторонами, а визначає лише механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обовязки.

Враховуючи вказане вище, положення ст. 33 ГПК України, в силу яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: в частині стягнення 454543,15 грн. пені, 71501,15 грн. 3% річних, 62144 грн. інфляційних втрат. У задоволенні решти позовних вимог потрібно відмовити.

Враховуючи зазначене, а також часткове задоволення позовних вимог, відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд враховує п. п. 4.3, 4.7 Постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21.02.2013 р.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 13, 33, 43, 49, 82, 83, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз", м. Хмельницький до комунального підприємства "Міськтепловоденергія", м. Кам'янець-Подільський про стягнення 1047484,73 грн., яких 913568,88 грн. пені, 62146,32 грн. інфляційних втрат, 71769,53 грн. 3% річних задовольнити частково.

Стягнути з комунального підприємства "Міськтепловоденергія", Хмельницька область, м. Кам'янець-Подільський, вул. Тімірязєва, буд. 123 (код 36588183) на користь публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз", м. Хмельницький, пр. Миру, буд. 41 (код 05395598) 454543,15 грн. (чотириста пятдесят чотири тисячі пятсот сорок три грн. 15 коп.) пені, 71501,15 грн. (сімдесят одну тисячу пятсот пять грн. 15 коп.) 3% річних, 62144,00 грн. (шістдесят дві тисячі сто сорок чотири грн. 00 коп.) інфляційних втрат та 15640,97 грн. (пятнадцять тисяч шістсот сорок грн. 97 коп.) витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ.

У решті позову відмовити.

Повне рішення складено 11.11.2016 р.

Суддя В.В. Виноградова

Віддрук. 3 прим.: 1 - до справи, 2 - позивачу (29019, м. Хмельницький, пр. Миру, 41), 3 - відповідачу (32300, Хмельницька область, м. Кам'янець-Подільський, вул. Тімірязєва, 123)