номер провадження справи 34/100/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2016 Справа № 908/2433/16

Господарський суд Запорізької області у складі судді Науменка А.О., при секретареві Курочкіній О.О.

За участю представників: від позивача ОСОБА_1 (договір про надання правової допомоги № б/н від 12.09.16); від відповідача ОСОБА_2 (довіреність № 20-3 від 21.12.15)

Розглянув в судовому засіданні матеріали справи № 908/2433/16,

за позовом: Приватного підприємства АРБОЛЕТ (49051, м. Дніпро, вул. Осіння, 2-Д, офіс 4)

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь (69008, м. Запоріжжя, Південне шосе, 72)

про стягнення суми,

Сутність спору:

Заявлено позов про стягнення з відповідача на користь позивача суми 247323,18 грн., з яких: сума 225840 грн. основний борг, сума 14784,48 грн. пеня, сума 3380,82 грн. втрати від інфляції, суму 3317,88 грн. 3% річних. Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати на оплату правової допомоги адвоката у розмірі 8670 грн.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 16.09.2016р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/2433/16, судове засідання призначено на 10.10.2016р.

У судовому засіданні 10.10.2016р. на підставі ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 26.10.2016р., потім до 08.11.2016р.

08.11.2016р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Справа розглянута без застосування засобів технічної фіксації судового процесу.

03.10.2016р. до суду від позивач надійшло клопотання про припинення провадження у справі на підставі п. 5 ч. 1 ст. 80 ГПК України, оскільки умовами п. 9.2 договору поставки № 20/2015/666 від 21.03.2015р. сторони погодили, що спори, майнові вимоги по яким не перевищують еквівалент 10000 доларів США (з врахуванням обмінного курсу НБУ на дату виникнення вимог) по основній сумі зобовязань, вирішуються у Постійно діючому Регіональному Третейському суді України при Асоціації «Регіональна правова група». Так, як сума боргу 225840 грн. є нижчою ніж еквівалент 10000 доларів США на дату виникнення вимоги, то даний спір повинен вирішуватися Постійно діючим Регіональним Третейським судом України при Асоціації, а провадження у даній справі підлягає припиненню.

19.10.2016р. від відповідача до суду надійшли письмові пояснення (заперечення на клопотання), в яких відповідач зазначив, що третейська угода про передання спору на розгляду третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав. Чинне законодавство України жодним чином не позбавляє позивача права на звернення до господарського суду. Просить у задоволенні клопотання відмовити.

Суд розглянувши у судовому засіданні 26.10.2016р. клопотання позивач про припинення провадження у справі на п. 5 ч. 1 ст. 80 ГПК України відмовив у його задоволенні у звязку з наступним.

Відповідно до приписів п. 5 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду.

За змістом правових норм, закріплених у ч. 2 ст. 124 Конституції України, ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 3 ст. 1 ГПК України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі: кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; угода про відмову від права на звернення до господарського суду є недійсною.

При системному тлумаченні наведених правових норм вбачається, що укладення третейської угоди чи то у вигляді третейського застереження у договорі, чи то у вигляді окремої письмової угоди, до виникнення спірних правовідносин, зумовлює виникнення у заінтересованої сторони права, у випадку виникнення спору, з метою захисту своїх прав і законних інтересів, на звернення до третейського суду. При цьому, обмеження права звернення до господарського суду не допускається.

Відтак, звернення до третейського суду на підставі третейської угоди, укладеної до виникнення спірних правовідносин, у даному випадку - третейського застереження, є не обов'язком особи, а її правом, яким вона може користуватися на власний розсуд.

Крім цього, право на звернення до суду і заборону позбавлення права на розгляд справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом, встановлено ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

З урахуванням наведеного, за наявності спірних правовідносин суд не вправі відмовити особі в розгляді позовної заяви, якщо з матеріалів справи вбачається, що даний спір підвідомчий господарському суду. Аналогічна позиці викладена у постановах Вищого господарського суду України від 02.12.2014р. у справі № 908/1009/14 та від 20.04.2016р. у справі № 905/2946/15.

08.11.2016р. від позивача надійшло повторне клопотання про припинення провадження у справі на підставі п. 5 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Питання про припинення провадження у справі вже вирішено господарським судом у попередньому судовому засіданні при розгляду аналогічного клопотання позивача. У задоволенні даного клопотання відмовлено з тих самих підстав.

Представник позивача підтримав позовні вимоги з урахуванням письмових пояснень, які надійшли до суду 07.10.2016р. та 19.10.2016р., зазначивши, зокрема, про наступне. На виконання умов договору та специфікації до нього № 4 від 05.11.2015р., № 5 від 16.12.2015р., позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 254880 грн. Відповідач, в свою чергу, оплату за отриманий товар здійснив частково, несплаченою залишилась сума 225840 грн. З моменту подання позовної заяви до суду і до першого судового засідання, яке відбулося 10.10.2016р., відповідачем було повністю сплачено наявну основну заборгованість. Виплати щодо пені, 3% річних та інфляційних втрат відповідач так і не здійснив. У звязку з чим, позивач просить стягнути з відповідача суму 14784,48 грн. пені, суму 3380,82 грн. втрати від інфляції та суму 3317,88 грн. 3% річних, а також стягнути з відповідача судові витрати на оплату правової допомоги адвоката у розмірі 8670 грн. Позовні вимоги обґрунтовані ст. 193 ГК України, ст.ст. 526, 530, 549, 550, 552, 625, 629, 692 712 ЦК України.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві, який надійшов до суду 26.10.2016р. Вважає, що вимоги щодо стягнення заборгованості у розмірі 225840 грн. не можуть бути задоволенні у звязку з фактичною відсутністю боргу з боку відповідача та відсутністю предмету спору, що, в свою чергу, вказує на існування підстав для припинення провадження по справі на підставі ч. 1 ст. 80 ГПК України. Щодо вимог про стягнення витрат на правову допомогу адвоката, то відповідач вважає, що вони є завищеними, необґрунтованими та не підтверджені належними доказами. Просить припинити провадження у справі № 908/2433/16 в частині стягнення боргу у розмірі 225840 грн., в іншій частині позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивач та відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

21.03.2015р. між ПП «Арболет» (постачальник, позивач у справі) та ПАТ Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь (покупець, відповідач) був укладений договір № 20/2015/666, відповідно до умов якого постачальник зобовязався передати, а покупець прийняти та оплатити низьковольтне обладнання на умовах, передбачених даним договором (п. 1.1).

Відповідно до п. 2.1 договору кількість, номенклатура обладнання зазначається в специфікаціях до даного договору, які є його невідємними частинами.

Згідно з п. 3.3. договору строки поставки обладнання зазначаються в специфікаціях.

Оплата за поставлене обладнання здійснюється на протязі строку, зазначеного у специфікації, який обчислюється з моменту поставки обладнання та представлення документів, зазначених в п. 6.3 даного договору (п. 5.2).

У пункті 6.3 договору зазначено, що постачальник зобовязаний надати покупцю до початку приймання обладнання оригінали наступних документів: - рахунок на оплату обладнання; - податкову накладну; - транспортні та супровідні документи; - сертифікати або паспорт якості постачальника, або виробника (у випадку, якщо постачальник е є виробником).

Відповідно до п. 10.5 договору він дії до 20.03.2016р. Закінчення строку дії даного договору не звільняє сторони від виконання прийнятих на себе зобовязань (в тому числі гарантійних) по даному договору.

У подальшому, специфікацією № 4 від 05.11.2015р. та специфікацією № 5 від 16.12.2015р. сторонами було погоджено найменування обладнання, його кількість та вартість, а також строки поставки обладнання та строки оплати.

Так, специфікацією № 4 сторонами погоджена поставка обладнання на загальну суму 151200 грн., специфікацією № 5 на загальну суму 207360 грн. Пунктами 5 даних специфікацій сторони визначили строки оплати поставленого обладнання: на протязі 50 календарних днів з моменту поставки обладнання та надання документів, передбачених п. 6.3 договору.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Приписами ст. 629 цього Кодексу встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний припис містить п.п.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання умов договору та специфікацій № 4, №5 здійснив поставку обладнання відповідачу на загальну суму 254880 грн., а саме: за видатковою накладною № 271115-1 від 27.11.2015р. на суму 82080 грн., за видатковою накладною № 211215-2 від 21.12.2015р. на суму 12960 грн., за видатковою накладною № 270116-1 від 27.01.2016р. на суму 51840 грн., за видатковою накладною № 030316-1 від 03.03.2016р. на суму 108000 грн.

Факт поставки підтверджується самими видатковими накладними, які підписані та скріплені печатками обох сторін, копії яких містяться в матеріалах справи.

Відповідач, в свою чергу, взяті на себе зобов'язання належним чином не виконав, оплату за отримане обладнання здійснив частково в розмірі 29040 грн. У звязку з чим, 15.09.2016р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача, зокрема, заборгованості в розмірі 225840 грн.

З матеріалів справи також вбачається, що до порушення провадження у даній справі (провадження у справі № 908/2433/16 порушено 16.09.2016р.) ПАТ Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь здійснено часткову оплату в розмірі 25000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 260263 від 15.09.2016р. (платіж проведено банком 15.09.2016р.).

В ході розгляду справи, відповідачем було сплачено суму 200840 грн. боргу за поставлене позивачем обладнання, що підтверджується платіжними дорученнями № 260669 від 20.09.2016р. на суму 25000 грн., № 261229 від 22.09.2016р. на суму 25000 грн., № 261414 від 29.09.2016р. на суму 50000 грн., № 262213 від 06.10.2016р. на суму 50000 грн., № 262823 від 07.10.2016р. на суму 50840 грн.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

За приписами п. 4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» якщо предмет спору був відсутній до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Враховуючи, що суму 200840 грн. заборгованості сплачено відповідачем після порушення провадження у даній справі, позовні вимоги в цій частині підлягають припиненню на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Оскільки ж суму часткової оплати в розмірі 25000 грн. було здійснено до порушення провадження у справі № 908/2433/16, то в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Таким чином, станом на день слухання справи заборгованість за видатковими накидними № 271115-1 від 27.11.2015р. № 211215-2 від 21.12.2015р. № 270116-1 від 27.01.2016р. № 030316-1 від 03.03.2016р. по договору № 20/2015/666 від 21.03.2015р. у відповідача перед позивачем відсутня.

Позивачем також заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 14784,48 грн. за загальний період: з 17.01.2016р. по 13.09.2016р.

Пунктом 7.2 договору сторони визначили, що у випадку порушення більше ніж на 30 календарних днів строку оплати обладнання, відповідач сплачує пеню в розмірі 0,04% від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідному періоді.

Відповідно до вимог Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань № 543/96-ВР від 22.11.1996р. платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Факт порушення відповідачем грошових зобовязань більше ніж на 30 календарних днів є доведеним.

Перевіривши розрахунок за накладною 271115-1 від 27.11.2015р., суд вважає за необхідне скоригувати період нарахування пені за даною накладною, оскільки останнім днем оплати поставленого обладнання є 18.01.2016р. (тобто перший робочий день після спливу встановленого договором пятидесятиденного строку), а тому право на нарахування пені виникає у ПП «Арболет» з 19.01.2016р. Отже за період: з 19.01.2016р. по 17.07.2016р. пеня становить суму 3840,10 грн.

Перевіривши нарахування пені за іншими видатковими накладними суд встановив, що періоди та розмір пені позивачем визначено вірно. Розрахунки перевірено за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство».

Таким чином, до стягнення підлягає пеня в розмірі 14742,05 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3% за загальний період: з 17.01.2016р. по 13.09.2016р. в розмірі 3317,88 грн. та інфляційні втрати за загальний період: з лютого 2016р. по вересень 2016р. в розмірі 3380,82 грн.

Перевіривши розрахунки 3% річних, суд також коригує період нарахування річних за видатковою накладною № 271115-1 від 27.11.2015р., а саме: з 19.01.2016р. по 13.09.2016р. Сума 3 % річних, при цьому, становить 1039,06 грн.

Розрахунки за іншими видатковими накладними здійснено позивачем вірно.

Перевіряючи розрахунки інфляційних судом встановлено, що за накладною № 271115-1 від 27.11.2015р. позивачем фактично здійснено нарахування інфляційних за період лютий серпень 2016р., сума нарахованих інфляційних в розмірі 1907,74 грн. визначена позивачем вірно.

Розрахунок за накладною № 211215-2 від 21.12.2015р. суд коригує в частині періоду, оскільки відповідно до п. 3.2 постанови пленуму ВГСУ 17.12.2013р. № 14 інфляційні нарахування здійснюються за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. Так, інфляційні повинні нараховуватися з березня 2016р., при цьому розмір інфляційних суд залишає у визначеній позивачем сумі 466,14 грн.

За накладними № 270116-1 від 27.01.2016р. та № 030316-1 від 03.03.2016р. позивачем також фактично здійснено нарахування інфляційних по серпень 2016р. Сума інфляційних за накладною № 270116-1 від 27.01.2016р. в розмірі 1546,40 грн. та за накладною № 030316-1 від 03.03.2016р. в розмірі -539,46 грн. визначені позивачем вірно.

Фактично нарахування інфляційних здійснювалось по серпень 2016р., а не по вересень 2016р., через те, що на час складання розрахунку індекс інфляції у вересні 2016р. ще не було визначено Державною службою статистики України.

Розрахунки перевірено за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство».

Таким чином, до стягнення підлягає сума 3309,18 грн. 3% річних та сума 3380,82 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 44 ГПК України судові витрати складаються, зокрема, з судового збору, оплати послуг адвоката.

У позовній заяві позивач просить відшкодувати витрати на оплату правової допомоги адвоката в розмірі 8670 грн.

На підтвердження цих витрат позивачем надано в матеріали справи копію договору про надання правової допомоги від 12.09.2016р., укладений з адвокатом ОСОБА_1, копію платіжного доручення № 1061 від 14.09.2016р. на суму 8670 грн. та оригінал акту приймання-передачі правової допомоги № 1 від 02.11.2016р.

Згідно з приписами п. 6.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013р. витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Статтею 49 ГПК України визначено, що суми, які підлягають сплаті, зокрема, за послуги адвоката покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням викладеного, на підставі ст.ст. 44, 49 ГПК України з відповідача слід стягнути суму 321,48 грн. судового збору та суму 7791,82 грн. витрат на оплату правової допомоги адвоката.

Суд вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у звязку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом) сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Отже сума судового збору в розмірі 3012,60 грн. буде повернута позивачу у разі подання до господарського суду відповідного клопотання. В частині 25000 грн. судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 82 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Припинити провадження у справі № 908/2433/16 в частині позовних вимог про стягнення суми 200840 грн. основного боргу за відсутністю предмету спору.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь (69008, м. Запоріжжя, Південне шосе, 72; ідентифікаційний код юридичної особи: 00191230) на користь Приватного підприємства Арболет (49051, м. Дніпро, вул. Осіння, 2-Д, офіс 4; ідентифікаційний код юридичної особи: 23370082) суму 14742 (чотирнадцять тисяч сімсот сорок дві) грн. 05 коп. пені, суму 3380 (три тисячі триста вісімдесят) грн. 82 коп. втрат від інфляції, суму 3309 (три тисячі триста девять) грн. 18 коп. 3% річних, суму 321 (триста двадцять одна) грн. 48 коп. судового збору, суму 7791 (сім тисяч сімсот девяносто одна) грн. 82 коп. витрат на оплату правової допомоги адвоката.

В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10.11.2016р.

Суддя А.О. Науменко