РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2016Справа №910/18113/16

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ»

до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське»

про стягнення 49 490,00 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

03.10.2016 Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» звернулось до господарського суду м. Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» страхового відшкодування у розмірі 49 490,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №449/15-Т/Ц7 від 29.09.2015 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди виплатив страхове відшкодування, а тому відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст.ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу, з вини якого трапилась дорожньо-транспортна пригода (далі за текстом - ДТП), що підтверджується постановою суду, була застрахована відповідачем, позивач просить стягнути з останнього шкоду у розмірі 49 490,00 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.10.2016 порушено провадження у справі № 910/18113/16 та вказану справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 25.10.2016.

17.10.2016 позивач через загальний відділ діловодства суду подав додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

19.10.2016 через загальний відділ канцелярії господарського суду м. Києва надійшов лист МТСБУ № 7/2-28/27066 від 13.10.2016 щодо інформації відповідно до страхового полісу № АС/6681916.

Представники сторін в судове засідання 25.10.2016 не з'явилися, причини неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені.

При цьому, відповідно до п. 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 25.10.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

29.09.2015 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» та ОСОБА_1 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №449/15-Т/Ц7 (далі за текстом - договір), предметом якого є майнова відповідальність за пошкодження транспортного засобу «Hyundai Accent», д.н.з. НОМЕР_1.

Договором визначено, що до страхових випадків відноситься, зокрема, ДТП, та вигодонабувачем є страхувальник.

Строк дії договору страхування - з 03.10.2015 по 02.10.2016 (п. 16 договору).

03.11.2015 о 20 год. 30 хв. по вул. Волгоградській, 41 в м. Києві, водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_2, порушила п. 13.1 Правил дорожнього руху України, а саме - під час руху не врахувала дорожньої обстановки, не дотрималась безпечної дистанції, внаслідок чого допустила зіткнення з автомобілем НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_3, що призвело до пошкодження обох транспортних засобів.

В результаті ДТП автомобіль НОМЕР_4, було пошкоджено, що підтверджується розширеною довідкою про дорожньо-транспортну пригоду № 82146695, виданою старшим інспектором 9 роти 4 батальйону УПС МВС у м. Києві.

Згідно з постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 02.02.2016 у справі №760/61/16-п (належним чином засвідчена копія постанови містяться в матеріалах справи), дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушенням водієм ОСОБА_2 п. 13.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, в результаті чого останню визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України.

В матеріалах справи міститься заява від 04.11.2015 про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу, відповідно до якої страхувальник повідомив страховика про настання страхового випадку у вигляді ДТП, що сталась 03.11.2015, та просив виплатити страхове відшкодування на рахунок СТО «Богдан Авто».

Відповідно до звіту №742 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, складеного ТОВ «Незалежна Експертно-Асистуюча Компанія» (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності №15177/13 від 16.09.2013) вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля НОМЕР_4, в результаті його пошкодження в ДТП, складає 143 517,64 грн.

Відповідно до рахунку-фактури №БА-0016689 від 13.11.2015, виставленого СТО - ТОВ «Богдан Авто», відновлювальний ремонт пошкодження транспортного засобу «Hyundai Accent», д.н.з. НОМЕР_1, склав 133 251,53 грн. з ПДВ.

Відповідно до страхового акту № 449/15-Т/Ц7-1-1 від 16.11.2015 позивачем узгоджена сума страхового відшкодування на відновлювальний ремонт транспортного засобу «Hyundai Accent», д.н.з. НОМЕР_1, в розмірі 133 251,53 грн.

На виконання умов договору, позивачем відповідно до страхового акту № 449/15-Т/Ц7-1-1 від 16.11.2015 була здійснена виплата страхового відшкодування на рахунок ТОВ «Богдан Авто» в розмірі 133 251,53 грн., що підтверджується платіжним дорученням №206 від 19.11.2015.

Матеріали справи містять претензію позивача №9/к від 16.03.2016, направлену на адресу відповідача, про виплату страхового відшкодування, завданого дорожньо-транспортною пригодою, в сумі 49 490,00 грн.

Посилаючись на те, що відповідач не здійснив виплату страхового відшкодування, позивач звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» грошові кошти у розмірі 49 490,00 грн.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову з таких підстав.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Положеннями ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Таким актом є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі за текстом - Закон), який містить спеціальні норми щодо регулювання правовідносин з відшкодування шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У відповідності до ст. 5 Закону об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи.

Статтею 29 Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Ст. 1191 Цивільного кодексу України та п.38.2.1 ст.38 Закону передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Згідно ст. 257, ч. 6 ст. 261 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки, а за регресними зобов'язаннями, перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

Згідно ч.1 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання.

Частиною 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з положеннями статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аварійні комісари - особи, які займаються визначенням причин настання страхового випадку та розміру збитків, кваліфікаційні вимоги до яких встановлюються актами чинного законодавства України. Страховик та страхувальник мають право залучити за свій рахунок аварійного комісара до розслідування обставин страхового випадку.

Частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При цьому, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Аналогічні висновки містяться в постановах Вищого господарського суду України від 14.05.2013 у справі № 5011-50/17049-2012, від 30.07.2013 р. у справі № 910/3655/13 та від 27.01.2014 у справі № 910/3023/13, та постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 910/7163/14.

Матеріалами справи підтверджено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_4, становить 133 251,53 грн., що вбачається зі страхового акту № 449/15-Т/Ц7-1-1 від 16.11.2015, у якому позивачем узгоджена сума страхового відшкодування в розмірі 133 251,53 грн., та рахунку-фактури №БА-0016689 від 13.11.2015, виставленого СТО - ТОВ «Богдан Авто».

Вказана сума відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_3, у розмірі 133 251,53 грн. була виплачена позивачем на рахунок ТОВ «Богдан Авто», що підтверджується платіжним дорученням №206 від 19.11.2015, на підставі заяви страхувальника від 04.11.2015 про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу.

Вина особи ОСОБА_2, яка керувала автомобілем НОМЕР_5, встановлена постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 02.02.2016 у справі №760/61/16-п.

Таким чином, на підставі зазначених вище обставин справи, наведених норм закону та у зв'язку з укладенням відповідачем полісу страхування цивільно-правової відповідальності № АС/6681916, на відповідача покладений обов'язок відшкодовувати шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «Mazda CX7», д.н.з. НОМЕР_6.

Статтею 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлюється, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Відповідно до ст. 12.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Полісом № АС/6681916 встановлено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну в розмірі 50 000 грн., франшиза за даним полісом - 510,00 грн.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просив стягнути з відповідача на його користь суму страхового відшкодування у розмірі 49 490,00 грн. (50 000,00 грн. (ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну) - 510,00 грн. франшизи), а тому відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 49 490,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з покладенням на відповідача судових витрат у справі на підставі положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 38-Б, код 25186738) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» (49000, м. Київ, вул. Борщагівська, 154, код 33908322) суму страхового відшкодування у розмірі 49 490 (сорок дев'ять тисяч чотириста дев'яносто) грн. 00 коп. та 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. - судового збору. Видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку у строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання повного тексту рішення 31.10.2016.

Суддя В.О. Демидов