ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року Справа № 910/22525/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді:Владимиренко С.В. - доповідач,
суддів:Кролевець О.А.,
Попікової О.В.
розглянув касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 02.08.2016р.
та рішеннягосподарського суду міста Києва від 25.02.2016р.
у справі№910/22525/15 господарського суду міста Києва
за позовомВідкритого акціонерного товариства Хімічний завод "Гедеон Ріхтер"
до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача 1.Товариства з обмеженою відповідальністю "ХФК "Біокон" 2. Приватного підприємства "Альба Україна"
простягнення 2096184,34 дол. США, що в еквіваленті становить 44684497,83грн.

за участю представників:

позивача: Грачов О.А.,

відповідача: Токарський О.В., Суденко Р.В.

третіх осіб: 1. не з'явились;

2. не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство Хімічний завод "Гедеон Ріхтер" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" про стягнення не сплачених 2096184,34 дол. США, що в еквіваленті становить 44684497,83 грн. за банківською гарантією №GA/13/2011/PN від 18.02.2013р.

Рішенням господарського суду міста Києва від 25.02.2016р. (суддя Пінчук В.І.) у справі №910/22525/15 позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства Хімічний завод "Гедеон Ріхтер" задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" 423070,51 доларів США, що в еквіваленті становить 9018621,57 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.08.2016р. (колегією суддів у складі головуючого судді Отрюха Б.В., суддів: Михальської Ю.Б., Тищенко А.І.) відмовлено у задоволенні апеляційних скарг Відкритого акціонерного товариства Хімічний завод "Гедеон Ріхтер" та Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", а рішення господарського суду міста Києва від 25.02.2016р. у справі № 910/22525/15 залишено без змін.

Не погоджуючись з вищезазначеними постановою та рішенням в частині задоволення позовних вимог Відкритого акціонерного товариства Хімічний завод "Гедеон Ріхтер" про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" 423070,51 доларів США, що в еквіваленті становить 9018621,57 грн., останнє звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій зазначаючи про порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.08.2016р. та рішення господарського суду міста Києва від 25.02.2016р. в цій частині скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ХФК "Біокон" подало до Вищого господарського суду України письмові пояснення з проханням долучити їх до матеріалів справи, у яких зазначено, що позивач у справі належним чином та у повному обсязі виконав умови Генерального контракту №RG-G/8524/UKR-2012 від 05.12.2011р. та додатків до нього, а саме поставило товар, що визначений контрактом товароодержувачеві - ТОВ "ХВК "Біокон".

У судовому засіданні, що відбулось 08.11.2016р. представником позивача було подано клопотання про відкладення слухання у справі, з огляду на перебування повноважного представника - ОСОБА_7 на лікарняному, яке відхилено судом касаційної інстанції, оскільки у судове засідання суду касаційної інстанції прибув інший уповноважений представник Відкритого акціонерного товариства Хімічний завод "Гедеон Ріхтер".

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, письмові пояснення, заслухавши суддю-доповідача, представників учасників судового процесу, що взяли участь у засіданні суду касаційної інстанції, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" в якості гаранта видав банківську гарантію №GA/13/2011/PN від 18.02.2013р. (надалі - "Гарантія") на користь Відкритого акціонерного товариства Хімічний завод "Гедеон Ріхтер" (управненої сторони/бенефіціара) за допомогою SWIFT повідомлення, яке було направлене відповідачем банку Magyar Kulkereskedelmi Bank Zrt. (надалі - "MKB Bank"), що обслуговував позивача.

За умовами даної гарантії, відповідач зобов'язався безвідклично та безумовно сплатити позивачу на його першу письмову вимогу, незважаючи на будь - які заперечення з боку принципала - Приватного акціонерного товариства "Альба Україна", самого відповідача, або будь - якої іншої сторони суму, що не перевищуватиме 1000000 доларів США в разі несплати принципалом комерційних рахунків за поставлений позивачем товар за генеральним контрактом № RG-G/8524/UKR-2012 від 05.12.2011р. та за додатком № 11 від 17.12.2012р. до генерального контракту № RG-G/8524/UKR-2012 від 05.12.2011р., який є його невід'ємною частиною.

Як встановлено судами з наявних у матеріалах справи копій SWIFT повідомлень від 14.05.2013р., надісланих відповідачу МКВ Bank вбачається, що відповідач збільшив суму, покриту гарантією до 4000000 доларів США.

Відповідно SWIFT повідомленням від 09.10.2013р., надісланого відповідачем МКВ Bank, Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (надалі - ПАТ "Промінвестбанк") подовжив строк дії гарантії до 31.12.2014р.

Підставами для виникнення спору у даній справі, як встановлено судами попередніх інстанцій, стало те, що Приватне акціонерне товариство "Альба Україна" (надалі - ПрАТ "Альба Україна") не виконало своїх зобов'язань по сплаті за інвойсами (рахунками - фактурами), виданими на підставі Генерального контракту №RG-G/8524/UKR-2012 від 05.12.2011р. та додатків до нього, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість в розмірі 2096184,34 доларів США.

30.04.2014р. позивачем було направлено відповідачу першу вимогу про сплату 1673113,83 доларів США за гарантією, яка була направлена банком МКВ Bank 06.05.2014р., а також була направлена за допомогою SWIFT повідомлення. При цьому, судами встановлено, що з наявної в матеріалах справи копії листа вбачається, що МКВ Bank засвідчив автентичність вимоги, наданих документів та підписів уповноважених осіб позивача.

Відповідач, в свою чергу, 15.05.2014р. направив позивачу SWIFT повідомлення, в якому відмовив останньому сплатити вказану суму за гарантією.

Судами також встановлено, що 13.08.2014р. Відкрите акціонерне товариство Хімічний завод "Гедеон Ріхтер" (надалі - ВАТ ХЗ "Гедеон Ріхтер") направило ПАТ "Промінвестбанк" другу вимогу про сплату 423070,51 доларів США за гарантією, яка була направлена відповідачу банком МКВ Bank 15.08.2014р., а також була направлена за допомогою SWIFT повідомлення. Листом, МКВ Bank підтвердив автентичність вимоги, наданих документів та підписів уповноважених осіб позивача. Вказану вимогу, як досліджено судами попередніх інстанцій, позивач обґрунтовував тим, що принципал ( ПрАТ "Альба Україна" ) не виконав свої зобов'язання по сплаті за поставлений товар, відповідно до генерального контракту протягом 90 днів з дати інвойсу № 93033311.Проте, відповідач також відмовив позивачу у задоволенні другої вимоги, мотивуючи свою відмову тим, що позивачем не надані документи передбачені гарантією.

Як вже зазначалось вище, до суду касаційної інстанції звернулось ПАТ "Промінвестбанк" з вимогою про скасування судових актів попередніх інстанцій, прийнятих у даній справі, саме в частині задоволених позовних вимог ВАТ ХЗ "Гедеон Ріхтер" про стягнення з ПАТ "Промінвестбанк" 423070,51 доларів США за вимогою від 13.08.2014р.

Відповідно до вимог ст.1117 Господарського процесуального кодексу України, у якій врегульовано межі перегляду справи у суді касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази. У касаційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Зі змісту Гарантії вбачається, що вона регулюється Уніфікованими правилами для гарантій за вимогою версії 758, виданими Міжнародною комерційною палатою, відповідно до п."а" ст.34 яких, якщо інше не зазначено в гарантії, правом яким регулюється гарантія є право країни місцезнаходження офісу чи відділення гаранта, що надав гарантію. Відтак, правом, що застосовується до регулювання відносин за Гарантією є право України.

Згідно з приписами ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, у яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.

За змістом ст.526 Цивільного кодексу Україні та ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 200 Господарського кодексу України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управленої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов'язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов'язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України.

Згідно ст.560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У статті 561 Цивільного кодексу України врегульовано, що гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше. Гарантія не може бути відкликана гарантом, якщо в ній не встановлено інше.

Зобов'язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов'язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов'язання (ст.562 Цивільного кодексу України).

Згідно ч.1 ст.563 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов'язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.

За приписами ч.1 ст.565 Цивільного кодексу України гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії.

Задовольняючи позовні вимоги ВАТ ХЗ "Гедеон Ріхтер" в частині стягнення з ПАТ "Промінвестбанк" 423070,51 доларів США, що в еквіваленті становить 9018621,57 грн. за Гарантією, у зв'язку з невиконанням ПрАТ "Альба Україна" зобов'язань з оплати інвойсу (рахунку) №93033311 за Генеральним контрактом №RG-G/8524/UKR-2012 від 05.12.2011р. та додатків до нього, суди попередніх інстанцій встановили наступне.

За умовами Генерального контракту №RG-G/8524/UKR-2012 від 05.12.2011р. та додатку №11 від 17.12.2012р. до нього, укладених між позивачем та ПрАТ "Альба Україна", поставка здійснювалась на склад Вантажоодержувача - ТОВ "ХФК "Біокон". Даний факт, як встановлено судами, підтверджується пунктом 2.1. та 3.4 Генерального Контракту, в яких сторони (позивач та ПрАТ "Альба Україна") погодили поставку на умовах DAP (delivered at place) ІНКОТЕРМС 2010, що означає "поставка у місце призначення" на склад за адресою: с. Велика Олександрівка Митний ліцензійний склад (МЛС) ТОВ "ХФК "Біокон", Київська область, с.Велика Олександрівка, вул. Бориспільська,9.

Відтак, доводи ПАТ "Промінвестбанк" про те, що поставка товарів, оплата за яку згідно несплаченого ПрАТ "Альба Україна" інвойсу (рахунку) № 93033311, була стягнена з відповідача як гаранта, здійснювалась не на користь ПрАТ "Альба Україна", а на користь ТОВ "ХВК "Біокон", який не є стороною Генерального контракту №RG-G/8524/UKR-2012 від 05.12.2011р., виконання умов якого забезпечено Гарантією, не знаходять свого підтвердження у матеріалах справи та спростовуються висновками судів, здійсненими на підставі аналізу доказів у справі, у відповідності до вимог ст.43 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, як вірно зазначено судами попередніх інстанцій, вимоги до змісту міжнародних товарно-транспортних накладних (CMR) врегульовані у ст.6 Женевської Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956р., ратифікованої Законом України "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" від 01.08.2006р., який набрав законної сили 09.09.2006р. Так, положення Конвенції не містять вимог вказувати покупця товару за контрактом та назву і номер самого контракту, як на цьому наполягає відповідач, в тому числі, і в касаційній скарзі, оскільки як вірно зазначено судами, CMR є документом, що регулює відносини з перевезення між Відправником (Позивачем) та Вантажоодержувачем (ТОВ "ХФК "Біокон"), і є незалежним від відносин купівлі-продажу/поставки між Продавцем (Позивачем) та Покупцем (ПрАТ "Альба Україна"), як і не змінює правової підстави виникнення, існування та необхідність виконання сторонами зобов'язань за Генеральним контрактом №RG-G/8524/UKR-2012 від 05.12.2011р. та додатків до нього, а також зобов'язань за Гарантією, наданою ПАТ "Промінвестбанк".

З огляду на зазначене, колегія суддів касаційної інстанції, погоджується з висновками місцевого та апеляційного господарських судів, які обґрунтовано відхилили доводи ПАТ "Промінвестбанк" стосовно необхідності ВАТ ХЗ "Гедеон Ріхтер" вказувати у міжнародних товарно-транспортних накладних інформацію про покупця за Генеральним контрактом (ПрАТ "Альба Україна"), оскільки такі твердження відповідача не ґрунтуються на нормах права та здійснені внаслідок власного вільного тлумачення положень норм чинного в Україні законодавства.

Разом з тим, не приймається до уваги посилання заявника касаційної скарги на правовий висновок Верховного суду України, здійснений у постанові від 12.09.2011р. у справі №3-63гс11, оскільки висновки суду у зазначеній справі, ґрунтувались на обставинах справи, відмінних від обставин даної справи, встановлених попередніми судовими інстанціями, а відтак, такі висновки не можуть бути прийняті до уваги судом касаційної інстанції в якості підстави для зміни та/або скасування оскаржуваних судових актів у справі, що розглядається.

Таким чином, зважаючи на встановлені судами попередніх інстанцій у відповідності до вимог ст.43 Господарського процесуального кодексу України вищезазначені обставини справи, враховуючи, що заявником касаційної скарги не спростовано факт порушення ним умов Гарантії, встановлений судами, а його доводи фактично зводяться до переоцінки обставин справи, що не є компетенцією суду касаційної інстанції, з огляду на вимоги ст.1117 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову ВАТ ХЗ "Гедеон Ріхтер" в частині стягнення з ПАТ "Промінвесбанк" спірних 423070,51 доларів США, що в еквіваленті становить 9018621,57 грн.

Враховуючи те що, постанова Київського апеляційного господарського суду від 02.08.2016р. та рішення господарського суду міста Києва від 25.02.2016р. в іншій частині не оскаржуються, а доводи наведені у касаційній скарзі не спростовують правильності здійснених судами попередніх інстанцій висновків, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що оскаржувані судові акти відповідають нормам матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.08.2016р. у справі №910/22525/15 залишити без змін.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді О.А.Кролевець

О.В. Попікова