РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2016Справа №910/15982/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю - Телерадіокомпанія "МІСТ ТБ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест Еволюшн"

про стягнення коштів

Суддя Нечай О.В.

Представники сторін:

від позивача: Лисий М.І., за довіреністю;

від відповідача: Легенький М.А., за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю - Телерадіокомпанія "МІСТ ТБ" (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест Еволюшн" (далі - відповідач) про стягнення коштів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 31.08.2016 було порушено провадження у справі № 910/15982/16, розгляд справи призначено на 21.09.2016.

21.09.2016 представник відповідача через відділ діловодства господарського суду міста Києва подав письмове клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 21.09.2016 представники сторін з'явились.

У судовому засіданні 21.09.2016 судом, в порядку, передбаченому ст. 77 ГПК України, було оголошено перерву до 12.10.2016.

07.10.2016 представником позивача через відділ діловодства господарського суду міста Києва були подані документи для долучення до матеріалів справи.

11.10.2016 представником відповідача через відділ діловодства господарського суду міста Києва був поданий письмовий відзив на позов.

12.10.2016 представником позивача через відділ діловодства господарського суду міста Києва були подані документи для долучення до матеріалів справи.

12.10.2016 представником відповідача через відділ діловодства господарського суду міста Києва були подані письмові пояснення про заперечення заявлених позовних вимог.

Представник позивача у судове засідання 12.10.2016 з'явився, надав суду письмове клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У судове засідання 12.10.2016 представник відповідача з'явився, надав суду письмові заперечення для долучення до матеріалів справи.

У судовому засіданні 12.10.2016 судом, в порядку, передбаченому ст. 77 ГПК України, було оголошено перерву до 19.10.2016.

17.10.2016 представником позивача через відділ діловодства господарського суду міста Києва були подані письмові пояснення.

У судове засідання 19.10.2016 представник позивача з'явився, надав свої усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 19.10.2016 з'явився, надав суду свої усні та письмові пояснення по суті спору, проти задоволення позову заперечував.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представників сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

27.04.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвест Еволюшн» (далі - рекламодавець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю - Телерадіокомпанія «Міст ТБ» (далі - телекомпанія, позивач) було укладено Договір про надання рекламних послуг № 2704/16 (далі - Договір), відповідно до умов якого телекомпанія на замовлення рекламодавця надає йому за плату рекламні послуги, а рекламодавець приймає та оплачує їх (п. 2.1 Договору).

Згідно з п. 4.1 Договору вартість рекламних послуг, що їх надає рекламодавцеві телекомпанія за цим Договором визначається в додатках (медіа планах) до даного Договору.

27.04.2016 між сторонами Договору був укладений Додаток № 1 медіа-план до Договору, відповідно до змісту якого сторони визначили, що вартість наданих телекомпанією послуг, згідно цього додатку, становить 4 200,00 грн, які мають бути сплачені рекламодавцем у безготівковій формі шляхом перерахування на банківський рахунок телерадіокомпанії, в строк до 20.05.2016.

24.05.2016 між сторонами Договору був укладений Додаток № 2 медіа-план до Договору, відповідно до змісту якого сторони визначили, що вартість наданих телекомпанією послуг, згідно цього додатку, становить 9 000,00 грн, які мають бути сплачені рекламодавцем у безготівковій формі шляхом перерахування на банківський рахунок телерадіокомпанії, в строк до 06.06.2016.

24.05.2016 між сторонами Договору був укладений Додаток № 3 медіа-план до Договору, відповідно до змісту якого сторони визначили, що вартість наданих телекомпанією послуг, згідно цього додатку, становить 19 342,26 грн, які мають бути сплачені рекламодавцем у безготівковій формі шляхом перерахування на банківський рахунок телерадіокомпанії, в строк до 06.06.2016.

Позивач зазначає суду, що на виконання умов Договору, з урахуванням всіх додатків, ним були свої зобов'язання виконані належним чином, а саме, надані послуги, передбачені Договором та додатками до нього.

В свою чергу, відповідачем були порушені свої зобов'язання за Договором в частині оплати за надані позивачем послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 32 542,26 грн.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Проаналізувавши умови Договору та додатків до нього, суд встановив, що за своїм змістом та юридичною природою він є договором про надання послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

В якості доказу надання позивачем послуг відповідачу, позивачем були надані суду належним чином засвідчені копії підписаних сторонами Актів надання послуг № 30-06-22 від 30.06.2016 на суму 4 200,00 грн, № 30-06-23 від 30.06.2016 на суму 19 342,26 грн, № 30-06-24 від 30.06.20146 на суму 9 000,00 грн.

При цьому, відповідач зазначає суду про те, що позивачем, в порушення умов Договору, не направлялись рахунки відповідачу на оплату за надані послуги, проте, вказане твердження є безпідставним, оскільки матеріали справи містять скановані копії електронного листування між сторонами, з яких вбачається, що позивач направляв на електронну адресу відповідача рахунки на оплату послуг з розміщення реклами № 24/04 від 27.05.2016 на суму 9 000,00, № 05/05 від 05.05.2016 на суму 4 200,00 грн, № 27/05 від 27.05.2016 на суму 19 342,56 грн.

Крім того, матеріали справи містять докази отримання відповідачем вказаних вище рахунків, що вбачається з електронного листування між сторонами.

Основні організаційно-правові засади електронного документообігу та використання електронних документів встановлюються Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов'язкові реквізити документа.

Частиною 1 та 2 ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Електронний документообіг (обіг електронних документів) - сукупність процесів створення, оброблення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, використання та знищення електронних документів, які виконуються із застосуванням перевірки цілісності та у разі необхідності з підтвердженням факту одержання таких документів (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ вважається одержаним адресатом з часу надходження авторові повідомлення в електронній формі від адресата про одержання цього електронного документа автора, якщо інше не передбачено законодавством або попередньою домовленістю між суб'єктами електронного документообігу.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позивачем було належним чином доведено суду факт направлення відповідачу рахунків на оплату послуг, наданих позивачем за Договором.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами:

- письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів;

- поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26 грудня 2011 року N 18 (далі - Постанова № 18) згідно з частиною другою статті 4 3 ГПК та статтею 33 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали.

Відповідачем не було надано суду жодного належного та допустимого доказу на спростування позиції позивача, а всі доводи, викладені відповідачем у письмовому відзиві спростовуються наявними у матеріалах справи документами та приписами чинного законодавства України.

Таким чином, враховуючи, те що наявними у матеріалах справи документами підтверджується факт надання відповідачу послуг за Договором на загальну суму 32 542,26 грн, які не були ним оплачені, а відповідачем іншого суду доведено не було, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 32 542,26 грн.

Крім основної заборгованості позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь пеню в сумі 2 185,24 грн, штраф в розмірі 6 508,45 грн та 3% річних в розмірі 197,75 грн.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Як вбачається з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 6.6 Договору у випадку порушення визначених даним Договором строків оплати, рекламодавець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення, а якщо прострочення триватиме 20 і більше банківських днів - також штраф в розмірі 20% від суми заборгованості.

Щодо можливості одночасного стягнення пені та штрафу, суд зазначає наступне.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в частині першій статті 193 Господарського кодексу України, яка також передбачає, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором.

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено ст. 549 Цивільного кодексу України, ст. 231 Господарського кодексу України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 09.04.2012 у справі № 3-88гс11.

Відповідно до ч. 1 ст. 111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111 16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Судом здійснено перерахунок заявленої до стягнення з відповідача суми пені та штрафу, з урахуванням умов Договору, та встановлено, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня в розмірі 2 185, 24 грн та штраф в сумі 6 508,45 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 1.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17 грудня 2013 року N 14 (далі - Постанова) грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 ЦК України. З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу. З урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою, а згідно з пунктом 8.1 статті 8 цього Закону банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. (п. 1.2, 1.3, 1.4 Постанови).

Таким чином, враховуючи наявність факту порушення відповідачем свого грошового зобов'язання за Договором, позовні вимоги про стягнення 3% річних є обґрунтованими.

Судом здійснено перевірку розрахунку 3% річних та встановлено, що позивачем вірно визначено розмір вказаного показника, а тому, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 3% річних в розмірі 197,75 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за Договором в розмірі 32 542, 26 грн, пені в розмірі 2 185,24 грн, штрафу в розмірі 6 508,45 грн та 3% річних в розмірі 197,75 грн підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача, оскільки позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 4, 49, 82 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест Еволюшн" (03680, м. Київ, вул. Червонопрапорна, 28; ідентифікаційний код: 39764834) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю - Телерадіокомпанія "МІСТ ТБ" (79066, м. Львів, вул. Сихівська, 8; ідентифікаційний код: 25550345) заборгованість в розмірі 32 542 (тридцять дві тисячі п'ятсот сорок дві) грн 26 коп., пеню в розмірі 2 185 (дві тисячі сто вісімдесят п'ять) грн 24 коп., штраф в розмірі 6 508 (шість тисяч п'ятсот вісім) грн 45 коп., 3% річних в розмірі 197 (сто дев'яносто сім) грн 75 коп. та витрати по сплаті судового збору 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн 00 коп.

Повне рішення складено 08.11.2016.

Суддя О.В. Нечай