ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року Справа № 911/5040/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя: судді:Алєєва І.В. (доповідач), Дроботова Т.Б., Рогач Л.І.
за участю представників:
від позивача:Панчишин А.М., дов. б/н від 21.07.2016р.;
від відповідача 1:не з'явився;
від відповідача 2:не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство "Поліпром"
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.08.2016р.
у справі господарського суду№911/5040/15 Київської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Нордон"
до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю наукове-виробниче підприємство "Поліпром"; 2. Приватного підприємства "Альбінос 2005"
прозобов'язання вчинити дії та стягнення 200,00грн.
В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Київської області від 15.03.2016р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.08.2016р. у справі №911/5040/15, позовні вимоги задоволені частково. Зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю наукове-виробниче підприємство "Поліпром" виконати умови п. 2.13 договору поставки від 30.04.2014р. №101-146-ДА14/861, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нордон" та Товариством з обмеженою відповідальністю наукове-виробниче підприємство "Поліпром", а саме забрати у позивача товар, перелік якого викладений в резолютивній частині судового рішення. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Товариство з обмеженою відповідальністю наукове-виробниче підприємство "Поліпром" з прийнятими судовими актами не погодилось та звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Обґрунтовуючи підстави звернення до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, скаржник посилається на порушення господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 25.10.2016р. задоволено клопотання скаржника про поновлення строку на подання касаційної скарги, відновлено строк на її подання, зазначена касаційна скарга прийнята до провадження та призначена до розгляду.

У письмовому відзиві на касаційну скаргу позивач просив оскаржувані судові акти залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

В призначеному судовому засіданні касаційної інстанції 08.11.2016р. представник позивача заперечував проти задоволення касаційної скарги. Відповідачі уповноважених представників не направили. Явка не визнавалась обов'язковою.

Перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, проаналізувавши доводи з цього приводу, викладені в касаційній скарзі, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю наукове-виробниче підприємство "Поліпром".

Як було встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, 30.04.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю наукове-виробниче підприємство "Поліпром" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нордон" (покупець) укладений договір поставки №101-146-ДА14/861, відповідно до умов якого, постачальник зобов'язується поставити товар згідно із замовленням покупця, а покупець прийняти його відповідно до накладних та Протоколу узгодження цін, що є невід'ємною частиною договору, та оплатити товар у строки, зазначені в п. 3.2. Моментом передачі права власності на товар є момент фізичного одержання товару покупцем та підписання уповноваженими представниками обох сторін накладних, що підтверджують фактичну передачу товару від постачальника покупцеві.

30.04.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нордон" (кредитор) та Приватним підприємством "Альбінос 2005" (поручитель) укладений договір поруки №2/204, відповідно до умов якого поручитель зобов'язується відповідати за повне та своєчасне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю наукове-виробниче підприємство "Поліпром" (боржник) його зобов'язань перед кредитором за договором поставки №101-146-ДА14/861 від 30.04.2014р. в частині сплати боржником вартості зберігання не забраного ним товару, але не більш ніж 400,00грн.

На виконання умов договору поставки постачальник поставив, а покупець прийняв товар на суму 130 820,16грн., про що сторонами було складено видаткові накладні.

Якщо товар не реалізується протягом 30 календарних днів, покупець має право повернути його постачальникові, попередньо повідомивши про це постачальника. Повернення нереалізованого товару здійснюється в присутності відповідальних представників покупця й постачальника на підставі видаткових накладних протягом 7 календарних днів з моменту виставлення вимоги в письмовій формі. Коригуючі накладні постачальник зобов'язаний надати протягом 5 робочих днів (п. 2.13 договору).

З огляду на те, що товар не був у повному обсязі реалізований, покупець звернувся до постачальника з листом вих. №28-09/1 від 28.09.2015р., в якому просив забрати залишки нереалізованого товару, проте зазначений лист залишився без належного реагування, що й стало підставою для звернення позивача з даною позовною заявою про зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю наукове-виробниче підприємство "Поліпром" забрати нереалізований товар та стягнення з Приватного підприємства "Альбінос 2005" заборгованості за зберігання не забраного товару.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму; до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України та ст. 193 ГК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Як вже зазначалось вище, у разі, якщо товар не реалізується протягом 30 календарних днів, покупець має право повернути його постачальникові, попередньо повідомивши про це постачальника (п.2.13 договору поставки).

Судами зазначено, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про звернення Товариства з обмеженою відповідальністю наукове-виробниче підприємство "Поліпром" (після отримання листа вих. №29-09/1 від 28.09.2015р.) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нордон" з проханням надати можливість оглянути товар та перевірити наявність його залишків.

При цьому, апеляційною інстанцією не прийнято до уваги доповідну записку менеджера Товариства з обмеженою відповідальністю наукове-виробниче підприємство "Поліпром" ОСОБА_5 від 27.10.2015р., оскільки остання складена в односторонньому порядку.

Крім того, слід зазначити, що позивач в процесі розгляду справи в попередніх судових інстанціях наголошував, що у вищезазначеній доповідній записці не зазначено прізвища представника позивача, який відмовив представнику скаржника в можливості перевірки наявності залишків товару та відсутності доказів, які б підтверджували факт приїзду його представника, оскільки сторони знаходяться в різних населених пунктах.

Беручи до уваги вищевикладене, можливо дійти висновку, що Товариством з обмеженою відповідальністю наукове-виробниче підприємство "Поліпром" не вчинено необхідних дій для забезпечення оформлення процедури повернення товару, що призвело до неможливості оформлення належним чином (шляхом підписання накладної) повернення товару, а відтак господарські суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов'язання останнього виконати умови договору по отриманню не реалізованого товару.

Посилання скаржника на відсутність доказів повідомлення покупцем продавця про повернення товару до моменту звернення ТОВ НВП "Поліпром" до суду із позовом про стягнення боргу, спростовуються постановою Вищого господарського суду України від 12.10.2016р. у справі №911/2950/15, в якій зазначено про наявність таких доказів.

Щодо відмови у задоволені іншої частини позовних вимог, судова колегія касаційної інстанції погоджується з мотивами їх відхилення господарськими судами попередніх інстанцій.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" від 03.04.2008р. (заява №3236/03), "Рябих проти Росії" від 03.12.2003р. (заява №52854/99), "Нєлюбін проти Росії" від 02.11.2006р. (заява №14502/04)), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

В силу приписів ст. 1117 ГПК України, касаційна інстанція не має права сама встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові місцевого чи апеляційного господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином, у касаційної інстанції відсутні процесуальні повноваження щодо переоцінки фактичних обставин справи, встановлених під час розгляду справи місцевим господарським судом та під час здійснення апеляційного провадження.

Щодо викладених в касаційній скарзі інших доводів, то вони вже були обґрунтовано спростовані судом апеляційної інстанції, і колегія суддів касаційної інстанції погоджується з викладеними в оскаржуваній постанові мотивами відхилення доводів скаржника, у зв'язку з чим підстави для скасування постанови Київського апеляційного господарського суду від 30.08.2016р. у справі №911/5040/15 відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.08.2016р. у справі №911/5040/15 - залишити без змін, а касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю наукове-виробниче підприємство "Поліпром" - без задоволення.

Головуючий суддя (доповідач) І.В. Алєєва
Суддя Т.Б. Дроботова
Суддя Л.І. Рогач