РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2016Справа №910/14967/16

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна"

про стягнення 70 390, 76 грн.

Суддя Бондарчук В.В.

Представники:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі-позивач/ФОП ОСОБА_1) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (далі-відповідач/ПрАТ "СК "ПЗУ Україна") про стягнення страхового відшкодування у розмірі 43 900, 00 грн., інфляційних втрат у сумі 22 059, 75 грн., 3 % річних у розмірі 1 998, 95 грн. та пені у сумі 2 432, 06 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором № 251.994018874.4015 добровільного страхування майна юридичних осіб - частина «А» від 14.05.2014, щодо виплати страхового відшкодування внаслідок події, що має ознаки страхової - крадіжки майна позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.08.2016 порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 15.09.2016 за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

15.09.2016 через відділ автоматизованого документообігу суду представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна" на підставі п. 2.10.3 договору було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, оскільки позивачем подано свідомо неправдиві відомості про предмет договору страхування та про факт настання страхового випадку.

У судовому засіданні 15.09.2016 представник позивача надав письмові пояснення, в яких зазначає, що відповідач відповідно до п. 2.12.1.2. договору мав право проводити огляд застрахованого майна протягом дії договору.

Також, представник позивача подав клопотання про витребування доказів, в якому просив суд:

- витребувати у Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" матеріали страхової справи щодо відмови Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 у виплати страхового відшкодування на підставі договору добровільного страхування майна № 251.994018874.4015;

- витребувати у Бабушкінського РВ ДМУ УМВС України у Дніпропетровській області матеріали кримінального провадження № 0005714, що підтверджують надання ОСОБА_1 опису та вартості викраденого майна.

Суд відклав розгляд клопотання про витребування доказів на наступне судове засідання.

Розгляд справи відкладався до 03.10.2016 згідно ст. 77 ГПК України.

22.09.2016 через відділ автоматизованого документообігу суду представник позивача подав заяву, в якій зазначає, що відповідач у відзиві на позов не спростовує факту про належне повідомлення позивачем щодо настання страхового випадку відповідно до умов договору страхування, а також не заперечує і проти викрадення у позивача застрахованих велосипедів та їх вартості. Крім того, представник позивача просить суд проводити дане судове засідання без участі представника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.10.2016 витребувано у Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 40, ідентифікаційний код - 20782312) у строк до 17.10.2016 належним чином завірену копію матеріалів страхової справи щодо відмови Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування на підставі договору добровільного страхування майна № 251.994018874.4015, зокрема, розгляд справи відкладено та призначено судове засідання на 20.10.2016 за участю представників сторін.

19.10.2016 через відділ автоматизованого документообігу суду Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна" на виконання вимог ухвали суду від 03.10.2016 подало засвідчені копії матеріалів справи про подію від 26.12.2014.

У судовому засіданні 20.10.2016 оголошувалась перерва до 03.11.2016 згідно ст. 77 ГПК України.

Представники сторін у дане судове засідання не з'явилися, причин неявки суду не повідомили, однак про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується розпискою повноважних представників ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" та ФОП ОСОБА_1

Приймаючи до уваги, що представники сторін були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників сторін не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 03.11.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

14.05.2014 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (далі - страховик) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - страхувальник) укладено договір № 251.994018874.4015 добровільного страхування майна юридичних осіб-частина «А», відповідно до якого, було застраховано майнові інтереси страхувальника пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим майном.

Строк дії договору страхування: 15.05.2014 до 14.05.2015 (п. 1.2. частини «А» договору).

Відповідно до п. 1.3. частини «А» договору, застрахованим за умовами даного договору є наступне майно:

1.3.1. Будівлі та споруди або їх частини.

1.3.2. Внутрішнє оздоблення.

1.3.3. Меблі та офісне обладнання.

1.3.4. Комп'ютери та оргтехніка.

1.3.5. Виробниче (промислове) обладнання.

1.3.6. Торгівельне обладнання.

1.3.7. Товарно-матеріальні цінності.

1.3.8. Скляні поверхні.

1.3.9. (Інше майно).

Згідно п. 1.5. частини «А» договору, страховик надає страхове покриття на випадок пошкодження або втрати застрахованого майна внаслідок настання подій, що мають ознаки ймовірності та випадковості настання, а саме:

пожежі (в т.ч. задимлення, що її супроводжує, включаючи виділення сажі і корозійного газу, підпал) удару блискавками, вибуху.

буря, ураган, шквал, смерч, сильній дощ, сильна злива, тривалі дощі, сильні снігопади, паводок, затоплення, підтоплення, град, зсув, обвал, провалля, осідання ґрунтів, карстове поглиблення, гірські обвали, схід лавин, землетрус, налипання снігу (відкладення снігу), тиск снігового покриву, виверження вулкану.

витікання води з водопровідних, каналізаційних, опалювальних та протипожежних систем в т.ч. з сусідніх приміщень.

помилкове включення автоматичної системи пожежогасіння.

крадіжка, грабіж, розбій.

дії третіх осіб цілеспрямованого неправомірного характеру, заподіяні з метою завдання шкоди застрахованому майну.

безпосереднє зіткнення з самохідним транспортним засобом, падіння пілотованого літального апарату, його частини або вантажу, що ним перевозився.

бій скляних елементів будівель, вітрин, дзеркал.

Крадіжка - таємне викрадення чужого майна без відома страхувальника, в тому числі, але не обмежуючись: шляхом проникнення у приміщення у будь-який незаконний спосіб з використанням або без використання технічних засобів, підроблених ключів та ін. (п. 2.3.5.1. частини «Б» договору).

Умовами п. 2.8.1.3. частини «Б» договору визначено, що при настанні страхового випадку, страхувальник зобов'язаний негайно заявити про це відповідним компетентним органам про настання події, що може бути кваліфікована як страховий випадок та в найкоротший термін надати правоохоронним органам опис втраченого в результаті настання страхового випадку та застрахованого майна.

У відповідності до п. 2.10.3 частини «Б» договору, причина відмови страховика у виплаті страхового відшкодування, зокрема, подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку.

Згідно п. 12.1 частини «Б» договору, страховик має право:

2.12.1.1. перевіряти інформацію, яка надана страхувальником при укладенні даного договору.

2.12.1.2. проводити огляд застрахованого майна протягом дії даного договору. Про намір провести огляд страховик повідомляє страхувальника в письмовому вигляді за 5 робочих днів до планової дати візиту з обґрунтуванням причин такого візиту.

2.12.1.3. після проведеного огляду майна, що зазначено в п. 2.12.1.2. страховик може надавати страхувальнику пропозиції щодо покращення ступень захисту майна або ліквідації порушень існуючих законодавчих норм.

2.12.1.4 в разі відмови страхувальника вживати заходи, відповідно до отриманих рекомендацій, в разі настання страхового випадку, страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування або зменшити його розмір, якщо причиною настання страхового випадку стала відмова страхувальника вживати заходи зазначені страховиком.

Пунктом 2.12.2.8. частини «Б» договору передбачено, що страховик зобов'язаний протягом 15 (п'ятнадцяти) робочих днів, з дня, коли страховику було надано всі документи, які необхідні для прийняття рішення про розмір та причини настання страхового випадку, розмір збитку. Страховик приймає рішення про виплату страхового відшкодування та складає страховий акт (аварійний сертифікат) або приймає рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування та письмово повідомляє про це рішення страхувальника з обґрунтуванням причин відмови протягом 5 (п'яти) робочих днів з дня прийняття цього рішення.

Страховик зобов'язаний, здійснити сплату страхового відшкодування протягом (п'яти) робочих днів з дня прийняття страховиком рішення про виплату страхового відшкодування (п. 2.12.2.9 частини «Б» договору).

В опитувальному листі до договору № 251.994018874.4015 добровільного страхування майна юридичних осіб від 14.05.2014 зазначено зокрема, що вхідні двері магазину броньовані (п. 5.8. опитувального листа).

Так, 15.03.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮНИС» (далі - виконавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - замовник) укладено договір № 256 про централізовану охорону, умовами якого передбачено, що замовник передає, а виконавець приймає під охорону об'єкти та майно, що знаходиться на цих об'єктах, згідно переліку наведеного в дислокації, а саме: магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», за знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. За охорону об'єкта замовник виплачує виконавцю грошові кошти, згідно виставлених рахунків.

У додатку № 3 до договір № 265 від 01.01.2014 наведений технічний опис об'єкту, а саме: приміщення магазину на першому поверху та підсобні приміщення у підвалі, перший поверх 5-ти поверхового будинку, вхідні двері з металопластику з скляним отвором, тильні двері металеві з додатковим засовом зсередини. Скляні вітрини та вхідні двері виходять на «червону» лінію вул. Героїв Сталінграду. Вхідні двері обладнані сповіщувачем відкриття, тамбур приміщення обладнаний сповіщувачем руху та розбиття скла, вітрини обладнані сповіщувачами руху та розбиття скла, торгові зали обладнані сповіщувачами руху та розбиття скла, тильні двери обладнані сповіщувачами руху та сповіщувачем відкриття. Система працює в штатному порядку, зауважень немає.

Як зазначає позивач, у ніч з 25.12.2014 по 26.12.2014 відбулась подія, що має ознаки страхової. До приміщення, належного позивачу магазину проникли невстановлені особи, які розбили скляні вітрини та двері магазину і викрали частину належного позивачу майна загальною вартістю 44 400, 00 грн., а саме велосипед «Bianchi Y3B53U55DM Camaleonte» вартістю 17 000, 00 грн., згідно з видатковою накладною № Д-00002204 від 22.04.2014 та велосипед «Bianchi Pista Super celeste» вартістю 27 300, 00 грн., відповідно до видаткової накладної № Д-00000506 від 05.06.2014, що підтверджується витягом з кримінального провадження № 0005714, а також повідомленням про початок досудового розслідування від 26.12.2014.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про настання збитку від 29.12.2014, в якій повідомив ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" про настання події, що має ознаки страхової, а саме про викрадення частину належного позивачу майна (велосипед «Bianchi Y3B53U55DM Camaleonte» вартістю 17 000, 00 грн., та велосипед «Bianchi Pista Super celeste» вартістю 27 300, 00 грн.), у зв'язку з чим просив відповідача розглянути питання про відшкодування завданих збитків, яка отримана відповідачем 12.01.2015.

Листом № 2663-31 від 17.04.2016 відповідач надав відповідь на зазначену вище заяву позивача, в якому повідомив, що в опитувальному листі від 14.05.2014 у розділі 5 «Захист від протиправних дій третіх осіб» в п. 5.8. броньовані вхідні двері зазначено: так.

Проте, в акті огляду місця події від 30.12.2014 в розділі ІІ. В результаті огляду виявлено:

« 1. Дверь входная металлопластиковая - остекленная. Разрыв пластикового профиля в области крепления замка.

2. Панель облицовачная левая входная (алюминий) - деформирована на п. 5х15 см с разрывами».

Отже, у зв'язку з тим, що страхувальником подано неправдиві відомості про предмет договору страхування, відповідач повідомив про відсутність підстав для здійснення виплати страхового відшкодування.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що викрадення частини належного позивачу майна загальною вартістю 44 400 грн. є подією, що має ознаки страхової відповідно до договору № 251.994018874.4015 добровільного страхування майна юридичних осіб від 14.05.2014, а тому відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування є безпідставною та такою, що суперечить умовам договору страхування та нормам чинного законодавства, у зв'язку з чим просить суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 43 900, 00 грн. (за вирахуванням франшизи у розмірі 500, 00 грн.).

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 2 432, 06 грн. - пені, 1 998, 95 грн. - 3 % річних та 22 059, 75 грн. - інфляційних втрат.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно п. 1 ст. 352 Господарського кодексу України, страхування - це діяльність спеціально уповноважених державних організацій та суб'єктів господарювання (страховиків), пов'язана з наданням страхових послуг юридичним особам або громадянам (страхувальникам) щодо захисту їх майнових інтересів у разі настання визначених законом чи договором страхування подій (страхових випадків), за рахунок грошових фондів, які формуються шляхом оплати страхувальниками страхових платежів.

У відповідності зі ст. 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з положеннями ст. 980 Цивільного кодексу України, предметом договору страхування можуть бути, зокрема, майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» встановлено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Страховим ризиком, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про страхування» визначається певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Як встановлено судом вище, у ніч з 25.12.2014 по 26.12.2014 відбулась подія, що має ознаки страхової. До приміщення, належного позивачу магазину проникли невстановлені особи, які розбили скляні вітрини та двері магазину і викрали частину належного позивачу майна загальною вартістю 44 400, 00 грн., а саме велосипед «Bianchi Y3B53U55DM Camaleonte» вартістю 17 000, 00 грн., та велосипед «Bianchi Pista Super celeste» вартістю 27 300, 00 грн.

Позивач відповідно до умов договору страхування, у передбачені договором строки повідомив відповідача про настання події, що має ознаки страхової.

Так, відповідно до п.п. 2.12.2.8. та 2.12.2.9 частини «Б» договору страховик зобов'язаний протягом 15 (п'ятнадцяти) робочих днів, з дня, коли страховику було надано всі документи, які необхідні для прийняття рішення про розмір та причини настання страхового випадку, розмір збитку. Страховик приймає рішення про виплату страхового відшкодування та складає страховий акт (аварійний сертифікат) або приймає рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування та письмово повідомляє про це рішення страхувальника з обґрунтуванням причин відмови протягом 5 (п'яти) робочих днів з дня прийняття цього рішення.

Страховик зобов'язаний, здійснити сплату страхового відшкодування протягом (п'яти) робочих днів з дня прийняття страховиком рішення про виплату страхового відшкодування.

Проте, у зв'язку з тим, що позивачем в опитувальному листі від 14.05.2014, у розділі 5 «Захист від протиправних дій третіх осіб» в п. 5.8. броньовані вхідні двері зазначено: «так», що кваліфіковано відповідачем, як свідоме подання неправдивих відомостей про предмет договору страхування, оскільки вхідні двері магазину позивача були металопластикові, що і стало причиною відмови страховика у виплаті страхового відшкодування.

Разом з тим, суд не погоджується з таким твердженням відповідача, оскільки договір № 251.994018874.4015 добровільного страхування майна юридичних осіб від 14.05.2014 не містить будь-яких умов щодо особливостей зберігання застрахованого майна в магазині або необхідності встановлення додаткових засобів охорони, зокрема, у п. 2.12.4. договору страхування не зазначено про необхідність здійснення страхувальником додаткових дій, пов'язаних з бронюванням дверей та вікон магазину.

При цьому, відповідно до п. 12.1 частини «Б» договору передбачено право страховика, перевіряти інформацію, яка надана страхувальником при укладенні даного договору; проводити огляд застрахованого майна протягом дії даного договору. Про намір провести огляд страховик повідомляє страхувальника в письмовому вигляді за 5 робочих днів до планової дати візиту з обґрунтуванням причин такого візиту; після проведеного огляду майна, що зазначено в п. 2.12.1.2. страховик може надавати страхувальнику пропозиції щодо покращення ступень захисту майна або ліквідації порушень існуючих законодавчих норм; в разі відмови страхувальника вживати заходи, відповідно до отриманих рекомендацій, в разі настання страхового випадку, страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування або зменшити його розмір, якщо причиною настання страхового випадку стала відмова страхувальника вживати заходи зазначені страховиком.

Таким чином, відповідач не позбавлений був можливості провести перевірку відповідності інформації наданої страхувальником при укладенні договору старування, а також провести огляд застрахованого майна протягом дії даного договору, проте матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем зазначених дій.

Крім того, суд відзначає, що п. 2.1.1 частини «Б» договору страхування сторони чітко визначили його предмет, яким є майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим майном.

Застрахованим може бути наступне майно: будівлі та споруди або їх частини, комп'ютери та оргтехніка, меблі та офісне обладнання, внутрішнє оздоблення, земельні ділянки, товарно-матеріальні цінності (сировина, матеріали, готова продукція), інше майно - за згодою сторін, яке належним чином зазначено в договорі (п. 2.1.2. договору).

Таким чином, сторони погодили всі істотні умови договору № 251.994018874.4015 добровільного страхування майна юридичних осіб від 14.05.2014, зокрема щодо предмету страхування, а опитувальний лист від 14.05.2014, на який посилається відповідач, як на підставу для відмови у виплаті страхового відшкодування, не є істотною умовою договору, а лише додатково слугує детальним описом та характеристиками об'єкту страхування, які зазначалися позивачем на власний розсуд, без перевірки страховиком.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України вставлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач в порушення норм Цивільного кодексу України та умов договору № 251.994018874.4015 добровільного страхування майна юридичних осіб від 14.05.2014, не здійснив виплату страхового відшкодування, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення страхового відшкодування у розмірі 43 900, 00 грн., яка складається з вартості викрадених велосипедів «Bianchi Y3B53U55DM Camaleonte» вартістю 17 000, 00 грн., та «Bianchi Pista Super celeste» вартістю 27 300, 00 грн. є обґрунтованими, відповідно підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 2 432, 06 грн. - пені, 1 998, 95 грн. - 3 % річних та 22 059, 75 грн. - інфляційних втрат.

Так, відповідно до п. 2.13.4. частини «Б» договору, за несвоєчасну сплату страхового відшкодування страховик на письмову вимогу страхувальника сплачує страхувальнику пеню у розмірі 0, 01 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла за період з прострочення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином 6 місяців.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок пені та встановив, що в останньому допущено помилки у визначенні періоду простроченого грошового зобов'язання, розрахунок проведено за період більше 6 місяців в порушення положень ч. 6 ст. 232 ГК України.

За розрахунком суду, обґрунтованою є сума пені у розмірі 798, 98 грн., яка розрахована з моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов'язання за період не більше 6 місяців з 06.02.2015. по 06.08.2015.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 998, 95 грн. - 3 % річних за період з 06.02.2015 по 12.08.2016 та 22 059, 75 грн. - інфляційних втрат за період з 06.02.2015 по 31.07.2016, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 15.11.10 № 4/720, зокрема: "Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника."

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат і встановив, що в останньому допущено помилку у визначенні розміру нарахування 3 % річних, проте сума інфляційних втрат вирахувана вірно.

За розрахунком суду, обґрунтованою є сума інфляційних втрат у розмірі 20 078, 45 грн. (розрахунок здійснений у правовому порталі України Ліга Закон), яка розрахована з моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 06.02.2015 по 31.07.2016, а також сума 3 % річних у розмірі 1 998, 95 грн., за період з 06.02.2015 по 12.08.2016, а тому вимога в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 40, ідентифікаційний код - 20782312) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (49033, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код - НОМЕР_1) 43 900 (сорок три тисячі дев'ятсот) грн. 00 коп. - страхового відшкодування, 798 (сімсот дев'яносто вісім) грн. 98 коп. - пені, 20 078 (двадцять тисяч сімдесят вісім) грн. 45 коп. - інфляційних втрат, 1 998 (одну тисячу дев'ятсот дев'яносто вісім) грн. 95 коп. - 3 % річних та 1 307 (одну тисячу триста сім) грн. 24 коп. - судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 07.11.2016.

Суддя Бондарчук В.В.