ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2016 р. Справа № 909/799/16

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Фрич М. М., секретар судового засідання Вакалюк А. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області

вул. Сахарова, 23 А, м. Івано-Франківськ, 76014

до відповідача: Державного підприємства "Вигодське лісове господарство"

вул. Д.Галицького, 40, смт. Вигода, Долинського району,

Івано-Франківської області

про відшкодування шкоди заподіяної лісу внаслідок порушення норм лісового законодавства в сумі 21 885,52 грн.

за участю:

від позивача: ОСОБА_1 - представник, (довіреність №02-19/833 від 18.04.2016 р.);

від відповідача: ОСОБА_2 - представник, (довіреність б/н від 01.09.2016 р.).

ВСТАНОВИВ:

Державна екологічна інспекція в Івано-Франківській області подала позов до Державного підприємства "Вигодське лісове господарство" про відшкодування шкоди заподіяної лісу внаслідок порушення норм лісового законодавства в сумі 21 885,52 грн.

Ухвалою суду від 22.09.2016 року прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі і призначено розгляду справи в судовому засіданні на 06.10.2016 року. Ухвалою суду від 06.10.2016 року відкладено розгляд справи на 20.10.2016 року. В судовому засіданні 20.10.2016 року судом оголошено перерву у розгляді справи до 01.11.2016 року, про що представники сторін були повідомлені. В судовому засіданні 01.11.2016 року судом оголошено перерву у розгляд справи до 10.11.2016 року, про що представники сторін були повідомлені.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, представник відповідача проти позову заперечив.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив таке.

Державною екологічною інспекцією в Івано-Франківській області здійснювалася позапланова перевірка ДП "Вигодське лісове господарство", за результатами якої встановлено факт порушення вимог природоохоронного законодавства і зафіксовано актом позапланової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства про охорону, захист, використання лісів на території Мізунського лісництва ДП "Вигодське лісове господарство" від 19.11.2013 року.

За словами позивача, у Мізунському лісництві відбулося незаконне вирубування дерев, а саме:

- у кварталі 27 ділянка 43 - 4 сироростучих дерева породи ялиця діаметром дерева у корі біля шийки кореня - 33; 26; 25; 33 см та 3 сухостійних дерев породи ялиця діаметром дерева у корі біля шийки кореня - 26; 32; 31 см, за що розраховано 9 497 грн. 29 коп. шкоди;

- у кварталі 28 ділянка 14 - 3 сироростучих дерева породи ялиця діаметром дерева у корі біля шийки кореня - 48; 41; 32 см, за що розраховано 10 695 грн. 51 коп. шкоди;

- у кварталі 28 ділянка 1 - 1 сироростучого дерева породи ялиця діаметром дерева у корі біля шийки кореня - 30 см, за що розраховано 1 692 грн. 72 коп. шкоди.

Загальна сума шкоди за порушення вимог природоохоронного законодавства в сумі 21 885 грн. 52 коп. була розрахована відповідно до вимог Постанови КМУ №665 від 23.07.2008 року "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу" і за словами позивача станом на 21.09.2016 року відповідачем не відшкодована.

За словами позивача, оскільки ДП "Вигодське лісове господарство" не виписано лісорубних квитків на вирубку дерев у відповідних кварталах та лісових ділянках та не забезпечено охорону лісу від незаконних рубок, обов'язок якого саме покладено на відповідача, як постійного лісокористувача, то саме це підприємство повинно відшкодувати шкоду заподіяну лісу незаконним вирубуванням дерев в сумі 21 885 грн. 52 коп.

Відповідач проти позову заперечує, подав суду відзив від 01.11.2016 року (вх.№15389/16 від 16.01.2016 року). У своєму відзиві відповідач вказує на те, що копія акту долученого до матеріалів справи не містить у собі пояснень лісничого, оригінал акту, який знаходиться у відповідача містить у собі такі пояснення. За словами відповідача, рубка дерев, яка була виявлена в 2013 році вже була зафіксована в актах за 2012 рік та пояснення лісничого. Відповідач стверджує, що по факту незаконної вирубки був складений акт огляду місця злочину і направлено до правоохоронних органів.

Відповідач стверджує, що в матеріалах справи відсутні докази причетності відповідача до незаконної рубки і не встановлено, що дії чи бездіяльність відповідача були протиправними.

Враховуючи викладене, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Виходячи з матеріалів справи /в тому числі враховуючи пояснення позивача №02-12/2293 від 27.10.2016 року (вх.№15126/16 від 27.10.2016) та №02-12/2402 від 09.11.2016 року (вх.№15964/16 від 09.11.2016), а також пояснення відповідача вх.№15987/16 від 10.11.2016 року/ та керуючись вимогами діючого законодавства, суд дійшов в спірному випадку наступних висновків.

Відповідно до ст.1 Лісового кодексу України (надалі за текстом - ЛК України) ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах.

Статтею 17 ЛК України встановлено, що у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Статтею 19 ЛК України передбачено, що постійні лісокористувачі зобов'язані: забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку; дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів; вести лісове господарство на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснювати використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення.

Відповідно до п.2 Порядку спеціального використання лісових ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2007 р. № 761 - підприємства, установи, організації і громадяни, які здійснюють спеціальне використання лісових ресурсів (далі - лісокористувачі), зобов'язані забезпечувати збереження підросту і не призначених для рубки дерев.

Як вбачається з матеріалів справи, в результаті позапланової перевірки, здійснюваної Державною екологічною інспекцією в Івано-Франківській області складено ОСОБА_3 №1153 від 19.11.2013 року. Відповідно до вказаного акту встановлено незаконне вирубування дерев на території лісового фонду Мізунського лісництва, а саме: - у кварталі 27 ділянка 43 - 4 сироростучих дерева породи ялиця діаметром дерева у корі біля шийки кореня - 33; 26; 25; 33 см та 3 сухостійних дерев породи ялиця діаметром дерева у корі біля шийки кореня - 26; 32; 31 см, за що розраховано 9 497 грн. 29 коп. шкоди; - у кварталі 28 ділянка 14 - 3 сироростучих дерева породи ялиця діаметром дерева у корі біля шийки кореня - 48; 41; 32 см, за що розраховано 10 695 грн. 51 коп. шкоди; - у кварталі 28 ділянка 1 - 1 сироростучого дерева породи ялиця діаметром дерева у корі біля шийки кореня - 30 см, за що розраховано 1 692 грн. 72 коп. шкоди, всього 21 885 грн. 52 коп. Відповідно до ОСОБА_3 №1153 від 19.11.2013 року відбулося порушення ст.105 Лісового кодексу України.

Статтею 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" встановлено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів.

Відповідно до ст.69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відповідно до ст.105 ЛК України відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників.

Згідно ст.107 ЛК України підприємства, установи, організації і громадяни зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Враховуючи подані докази, в суду є всі підстави вважати, що відповідачем порушено вимоги чинного природоохоронного законодавства, внаслідок чого мала місце незаконна вирубка дерев.

В спірному випадку, заперечення відповідача не можуть братися судом до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутні докази оскарження ОСОБА_3 Державної екологічної інспекції в Івано-Франківської області №1153 від 19.11.2013 року з боку відповідача. Крім того, посилання відповідача на те, що рубка дерев, яка була виявлена в 2013 році, вже була зафіксована в актах за 2012 рік не беруться судом до уваги, оскільки відповідачем не доведено, що мова йде по ті самі зрубані дерева.

Відповідно до розрахунку, який міститься в матеріалах справи, розмір шкоди завданої лісу незаконною рубкою дерев на території лісового фонду Мізунського лісництва ДП "Вигодське лісове господарство" становить 21 885 грн. 52 коп. Така шкода розрахована відповідно до вимог Постанови КМУ №665 від 23.07.2008 року "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу". Відповідач вказаної суми перед судом не спростував.

За таких обставин суд, дослідивши подані позивачем докази, враховуючи пояснення по справі і на підставі цих доказів з урахуванням обставин по справі та діючого законодавства дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача.

Крім того, відповідачем по справі подано заяву про застосування строків позовної давності (вх.№15388/16 від 01.11.2016). У своїй заяві відповідач звертає увагу на те, що в кварталі №27 згідно акту №1153 виявлено незаконну рубку ялиці, яка вже була виявлена в 2012 році відповідно до акту перевірки №296 від 05.04.2012 року. За словами відповідача, згідно ОСОБА_3 №1153 у кварталі 28 було виявлено незаконну рубку, яка зафіксована актом №8 від 03.04.2012 року.

У письмових поясненнях (вх.№15987/16 від 10.11.2016 року) відповідач вказав, що рубка ялиці діаметром 33 см (розмір шкоди 2271, 07 грн.), ялиці діаметром 32 см (розмір шкоди 1135,54 грн.), ялиці діаметром 26 см (розмір шкоди 1073,63 грн.), ялиці діаметром 31 см (розмір шкоди 1135,54 грн.), ялиці діаметром 33 см (розмір шкоди 2271, 07 грн.), ялиці діаметром 26 см (розмір шкоди 1073, 63 грн.) була зафіксована ще в 2012 році, що підтверджується актом від 03.04.2012 року. З огляду на викладене, відповідач просить суд щодо вимог позивача в частині стягнення шкоди в розмірі 8960, 48 грн. слід застосувати позовну давність.

Заява відповідача про застосування строку позовної давності (вх.№15388/16 від 01.11.2016) не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 1 ст. 261 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Пунктом 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" передбачено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

В спірному випадку, основним доказом по справі є ОСОБА_3 Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області №1153 від 2013 року /протилежного перед судом не доведено/ на підставі якого заявлено позовні вимоги. ОСОБА_3 є дійсним, докази його оскарження в матеріалах справи відсутні. Відповідач не подав суду жодних доказів в підтвердження того, що в акті за 2012 рік встановлено рубку тих самих дерев, про які вказано в акті №1153 від 2013 року, а відтак в суду відсутні підстави приймати до уваги твердження відповідача про застосування строків позовної давності в частині стягнення шкоди в розмірі 8960, 48 грн.

Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що пропуск строку позовної давності в спірному випадку відсутній.

Згідно зі ст. 32 Господарського процесуального Кодексу (надалі за текстом - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

В силу ст.49 ГПК України судовий збір слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 1, 17, 19, 105, 107 Лісового кодексу України, ст. 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", ст.256, ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України, ст.ст. 32, 43, 49, 82 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Стягнути з Державного підприємства "Вигодське лісове господарство" /вул. Д. Галицького, 40, смт. Вигода, Далинський район, Івано-Франківська область, 77552, / на користь Державної екологічної інспекції в Івано-Франківські області /76014, вул. Сахарова, 23 А, м. Івано-Франківськ/ 21 885 грн. 52 коп. ( двадцять одна тисяча вісімсот вісімдесят п'ять гривень п'ятдесят дві копійки) шкоди заподіяної державі внаслідок порушення норм лісового законодавства, яку перерахувати у фонд охорони навколишнього природного середовища Мізунської с/р Долинського району: р/р 0182, отримувач: УК у Долинському районі /с. Мізунь/ 24062100, , банк отримувача: ГУК в Івано-Франківській області, МФО 836014.

Стягнути з Державного підприємства "Вигодське лісове господарство" /вул. Д. Галицького, 40, смт. Вигода, Далинський район, Івано-Франківська область, 77552, / в доход державного бюджету України судовий збір в розмірі 1378 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень) за наступними платіжними реквізитами: найменування суду - господарський суд Івано-Франківської області, рахунок 3002 - Судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050) за кодом класифікації доходів бюджету 22030001, отримувач - УДКСУ у м. Івано-Франківську Івано-Франківської області, код ЄДРПОУ отримувача - 37952250, Банк - ГУДКСУ в Івано-Франківській області МФО банку - 836014.

Видати накази після вступу рішення в законну силу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 14.11.16

Суддя Фрич М. М.