ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2016 р.Справа № 911/1201/16
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Головея В.М.

Суддів: Гладишевої Т.Я., Савицького Я.Ф.,

при секретарі судового засідання Максіміхіній Ю.В.,

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 (за довіреністю),

від відповідача не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь»

на рішення господарського суду Одеської області від 13 вересня 2016 року

по справі № 911/1201/16

за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь»

до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Реал Естейт»

про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 09.11.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

В червні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» (далі Банк, позивач) звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Реал Естейт» (далі Товариство, відповідач) і просило в рахунок часткового погашення заборгованості Товариства за кредитним договором № 10124-6/КЛ від 14.08.2008 року в розмірі 70 384 028,71 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 30.09.2011 року №4217 на нежилі приміщення, загальною площею 97,5 кв.м., що знаходяться за адресою Одеська область, м. Одеса, вул. Пішонівська (вулиця Ковалевського) буд. 22/1, вартістю 858 893,00 грн. шляхом визнання права власності за Банком.

Позов обґрунтований тим, що рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 13.01.2013 у справі №5002/7/758-2012 про стягнення 29 985 080,02 грн. позов задоволено частково, на користь Банку з ТОВ фірми «Консоль ЛТД», ТОВ фірма «Реал Естейт», ТОВ «Будівельна компанія Консоль-Строй ЛТД» солідарно стягнуто 26985080,02 грн. Як зазначає позивач, вищевказане рішення господарського суду Автономної Республіки Крим ТОВ фірмою «Консоль ЛТД», ТОВ фірмою «Реал Естейт», ТОВ «Будівельна компанія Консоль-Строй ЛТД» не виконані, у зв'язку з чим, у Банка виникло право звернути стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням господарського суду Одеської області від 13.09.2016 у задоволенні позову Банку відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що набуття права власності Іпотекодержателем здійснюється шляхом передачі йому Іпотекодавцем права власності на предмет іпотеки, а не визнання цього права. Сторонами питання про звернення стягнення на спірний предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору вирішено не було.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду першої інстанції, Банк звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Банк вважає рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного прийняття рішення.

Представник Товариства в судове засідання 09.11.2016 не зявився, та не скористався своїми правами на участь в розгляді справи апеляційним судом, хоча повідомлявся належним чином про день, час і місце розгляду справи, про що свідчить викладене повідомлення на сайті Одеського апеляційного господарського суду, у звязку з тим, що відповідач зареєстрований у АР Крим.

Проте, така неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду скарги, оскільки, ухвалою Одеського апеляційного господарського суду про прийняття апеляційної скарги до провадження, явка представників сторін не визнавалась обов'язковою, а матеріали справи дають можливість розглянути скаргу по суті.

В судовому засіданні 09.11.2016 представник Банку надав пояснення, якими підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити останню.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника Банку, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що 11 грудня 2007 року між Банком та ТОВ Фірма «Консоль ЛТД» було укладено кредитний договір №12262-6/КЛ, згідно умов якого, предметом Кредитного договору є надання Банком Позичальникові грошових коштів (кредит) у вигляді відзивної не відновлювальної, кредитної лінії з лімітом кредита 19 000 000,00 грн. на строк з 11 грудня 2007 року по 11 грудня 2010 року з уплатою 19 відсотків річних.

30 вересня 2011 року між Товариством (Іпотекодавець) та Банк (Іпотекодержатель) було укладено іпотечний договір №4217, за умовами якого, іпотека за цим Договором забезпечує вимоги Іпотекодержателя за Кредитним договором №12262-6/КЛ від 11.12.2007, а також будь-якими змінами і доповненнями до нього в тому числі стосовно збільшення процентної ставки за користування кредитом, строку пред'явлення, суми кредиту тощо), які укладені та будуть укладені у майбутньому (надалі «Кредитний договір»), укладеним між Іпотекодержателем і ТОВ фірмою «Консоль ЛТД», пойменованим надалі Позичальник, за умовами якого останній зобов'язаний Іпотекодержателю по 10.12.2011 включно, у порядку та на умовах, встановлених Кредитним договором, повернути кредит у розмірі 22 000 000,00 грн. сплатити проценти за користуванням ним у розмірі 20% річних, комісії та штрафні санкції у розмірі та у випадках, передбачених Кредитним договором (надалі «Основне зобов'язання») (п. 1.1. договору).

Відповідно до п.1.2. Договору предметом іпотеки за цим Договором є нерухому майно-нежилі приміщення, загальною площею 97,5 кв.м., що розташовані за адресою: Одеська область, м. Одеса, вулиця Пішонівська (вулиця Ковалевського), будинок 22/1 (надалі "Предмет іпотеки").

Вищезазначене нерухоме майно розташоване на цокольному поверсі будівлі. Оскільки нежилі приміщення є вбудованими, земельна ділянка для їх обслуговування не відводилася.

Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради 24 вересня 2007 року на підставі договору пайової участі у фінансуванні будівництва від 16 серпня 2005 року №1449/299-491 та акту прийому-передачі квартири від 04 вересня 2007 року №385, зареєстрованого у Комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» 22 жовтня 2007 року під №20734944.

Зі змісту п.4.1. Договору вбачається, що Іпотекодержатель набуває права звернути стягнення та реалізувати Предмет іпотеки у наступних випадках:

- якщо у момент настання строку виконання основного зобов'язання за кредитним договором воно не буде виконане належним чином, а саме: при повному або частковому неповерненні кредитних коштів (чергового платежу по сплаті кредитних коштів) та/або при несплаті або частковій несплаті процентів та/або при несплаті або частковій несплаті комісій та штрафних санкцій у строки, встановлені Кредитним договором:

- якщо у разі пошкодження чи втрати прав на предмет іпотеки Іпотекодавець не здійснить його заміну у відповідності до п.19 цього Договору;

- порушення Іпотекодавцем та/або Позичальником обов'язків за цим Договором та/або Кредитним договором та невиконання вимоги Іпотекидержателя про дострокове повне або часткове виконання основного зобов'язання;

- ліквідації, реорганізації Іпотекодавця та/або Позичальника або порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності Іпотекодавця або визнання його банкрутом в порядку встановленому чинним законодавством України;

- якщо інша, ніж Іпотекодержатель, особа набула право стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 6.2. Договору передбачено, що цей Договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє по дату повного виконання зобов'язань, забезпечених іпотекою за цим Договором. У випадку продовження строків виконання зобов'язань за Кредитним договором (шляхом укладення додаткових договорів до нього), іпотека, передбачена цим Договором, зберігається до повного виконання вказаних зобов'язань.

Договором від 15.11.2013 №3671 сторонами було погоджено внесення змін до іпотечного договору.

З матеріалів справи вбачається, що загальний розмір наданий ТОВ фірма «Консоль ЛТД» кредитних коштів складає 26 700 000,00 грн.

Проте, в обумовлений договором строк (до 10.12.2011) кредитні кошти були повернуті частково в сумі 4 700 000,00 грн., у зв'язку з чим, позивач був змушений звернутись в березні 2012 року до господарського суду Автономної Республіки Крим щодо стягнення залишку не повернутих кредитних коштів та нарахованих процентів.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 13.01.2013 позов задоволено частково, з ТОВ фірми «Консоль ЛТД», ТОВ фірма «Реал Естейт», ТОВ «Будівельна компанія Консоль-Строй ЛТД» стягнуто солідарно на користь Банку 26985080,02 грн. та 64 380,00 грн. судового збору.

Як зазначає позивач, оскільки зазначене рішення відповідачами не виконані, у Банка виникло право звернути стягнення на предмет іпотеки, у звязку з чим, Банк звернувся до господарського суду з позовом про звернення стягнення і набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки.

Проте, судова колегія вважає, що зверненню до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності повинно передувати вирішення сторонами іпотечного договору питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Так, відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні Іпотекодавця, згідно з яким Іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ст.11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед Іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Частинами 1, 3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя (тобто шляхом позасудового врегулювання).

Відповідно до ч.ч.1, 2 та 3 ст.36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем про задоволення вимог Іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог Іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Визначений договором спосіб задоволення вимог Іпотекодержателя не перешкоджає Іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог Іпотекодержателя може передбачати, зокрема, передачу Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

Згідно з ч.1 ст.37 вказаного Закону Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог Іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Відповідне застереження міститься в п. 4.1. Іпотечного договору.

В свою чергу, у п.4.3. іпотечного договору зазначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, передбаченим п.4.4. цього Договору. Сторони домовились про те, що на протязі 3 (трьох) робочих днів з дати прийняття іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодавець зобов'язаний передати іпотекодержателю всю технічну та іншу документацію відносно предмету іпотеки.

При цьому, п.4.4. встановлює, що даний пункт цього Договору є застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, яке надає право іпотекодержателю звернути стягнення на Предмет іпотеки на підставі цього Договору, у випадку настання будь-якої з підстав, передбачених п. 4.1 цього Договору, одним з наступних способів:

Шляхом прийняття Іпотекодержателем Предмет іпотеки у власність в рахунок виконання Основного зобов'язання відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку». Іпотекодержатель набуває нерухомість - Предмет іпотеки за цим Договором у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки нерухомості - Предмету іпотеки суб'єктом оціночної діяльності, обраним Іпотекодержателем після виконання всіх дій, передбачених ст.37 Закону України, «Про іпотеку». Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу Іпотекодержателю права власності на нерухомість - Предмет іпотеки в рахунок виконання Основного зобов'язання, є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на нерухомість, що є Предметом іпотеки.

Шляхом продажу Іпотекодержателем від свого імені Предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, передбаченому ст.38 Закону України «Про іпотеку», Іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити Іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані права чи вимога на Предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. Ціна продажу Предмета іпотеки встановлюється за згодою між Іпотекодавцем і Іпотекодержателем або на підставі незалежної експертної оцінки Предмета іпотеки суб'єктом оціночній діяльності. Договір купівлі-продажу Предмета іпотеки, укладений відповідно до цього Договору, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на Предмет іпотеки.

Пунктом 4.6. Договору встановлено, що у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду чи виконавчого напису нотаріуса реалізація предмету іпотеки здійснюється шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. У разі, якщо прилюдні торги оголошено такими, що не відбулися, Іпотекодержатель має право придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог за основним зобов'язанням в рахунок ціни предмета іпотеки.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що вищевказані норми передбачають набуття права власності Іпотекодержателем шляхом передачі йому Іпотекодавцем права власності на предмет іпотеки, а не визнання цього права.

Сторонами питання про звернення стягнення на спірний предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору вирішено не було.

Приписи ст.ст.36, 37 Закону України «Про іпотеку» не передбачають судового захисту щодо визнання права власності на предмет іпотеки.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності (правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі №6-1851цс15, яка за змістом ст.111-28 ГПК України має враховуватися іншими судами при застосуванні таких норм права).

З огляду на викладене судова колегія, дійшла до висновку, що місцевий суд повністю встановив та дослідив фактичні обставини справи, дав повну та всебічну оцінку наявним у ній доказам і вмотивовано відмовив у задоволенні позовної заяви Банку.

Наведені скаржником у апеляційній скарзі доводи, як зазначалось вище, не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

З огляду на викладене судова колегія не вбачає будь-яких передбачених ст.104 ГПК України правових підстав для скасування рішення місцевого суду.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись cm.cm. 99, 101- 103, 105 ГПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Одеської області від 13.09.2016 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Головей В.М.

Судді: Гладишева Т.Я.

ОСОБА_2