КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" жовтня 2016 р. справа№ 910/8584/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Шапрана В.В.

секретар Ковальчук Р.Ю.;

за участю

представників: позивача - Аверкова Н.О.;

відповідача-1 - не з`явилися;

відповідача-2 - Авраменко В.Д.;

відповідача-3 - не з`явилися;

третьої особи - Костюченко М.Є.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Солодка Країна-А"

на рішення Господарського суду м. Києва від 01.08.2016 р.

у справі № 910/8584/16 (суддя - Карабань Я.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Солодка Країна-А"

до 1. Відкритого акціонерного товариства "Володимир-Волинський цукровий завод"

2. Державної спеціалізованої бюджетної установи Аграрний фонд

3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Еверіз веб Солюшенс"

третя особа Міністерство аграрної політики та продовольства України

про зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Солодка Країна-А" (далі - позивач) звернулося з позовом до Відкритого акціонерного товариства "Володимир-Волинський цукровий завод" (далі - відповідач-1), Державної спеціалізованої бюджетної установи Аграрний фонд (далі - відповідач-2) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Еверіз веб Солюшенс" (далі - відповідач-3) про зобов`язання відповідача-2 повернути позивачу за актом приймання-передачі цукор-пісок І категорії у кількості 8267 тон, який було вилучено зі складських приміщень відповідача-1 та передано на зберігання Аграрному фонду.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 13.05.2016 р. порушено провадження у справі № 910/8584/16.

Також, ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.06.2016 р. залучено до участі у справі № 910/8584/16 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Міністерство аграрної політики та продовольства України.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 01.08.2016 р. у справі № 910/8584/16 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Солодка Країна-А" подало апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, а також неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

Так, в апеляційній скарзі позивач вказує на те, що у матеріалах справи відсутні належні докази того, що речовим доказом у кримінальній справі визнано саме той цукор, який є предметом договору зберігання № 38 від 04.03.2010 р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.09.2016 р. порушено апеляційне провадження у справі № 910/8584/16 та призначено її до розгляду на 04.10.2016 р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.10.2016 р. розгляд справи відкладено на 25.10.2016 р. у зв`язку з неявкою представників відповідачів-1, 3.

У засідання суду, призначене на 25.10.2016 р., представники відповідачів-1, 3 повторно не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлялися належним чином, оскільки усі процесуальні документи у даній справі надсилалися Відкритому акціонерному товариству "Володимир-Волинський цукровий завод" та Товариству з обмеженою відповідальністю "Еверіз веб Солюшенс" на адреси, зазначені у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. При цьому, Відкрите акціонерне товариство "Володимир-Волинський цукровий завод" отримувало ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 05.09.2016 р. про порушення апеляційного провадження у даній справі, доказом чого є повідомлення про вручення поштового відправлення, а отже, було обізнане про розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Солодка Країна-А".

За змістом ст. 64 ГПК України, зокрема, у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом (п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Також, згідно з п. 3.9.2 зазначеної вище постанови пленуму Вищого господарського суду України, у випадку нез`явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У засіданні суду 25.10.2016 р. представником позивача подано письмове клопотання про витребування у відповідача-2 інформації стосовно вилучення у Аграрного фонду цукру-піску І категорії у кількості 8267 тон, статусу вищевказаного майна на момент розгляду справи та інформації про повернення такого майна Аграрному фонду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача-2 та третьої особи, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом першої інстанції, 04.03.2010 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Солодка Країна-А" (поклажодавець) та Відкритим акціонерним товариством "Володимир-Волинський цукровий завод" (зберігач) було укладено договір зберігання № 38, відповідно до п. 1.1 якого поклажодавець передав цукор-пісок І категорії, виготовлений з "Какао-Міксу", у кількості 8267 тон, а зберігач прийняв зазначений товар на відповідальне зберігання.

Згідно з п. 2.1.6 договору зберігач зобов'язався зберігати товар у складі, що знаходиться за адресою: вул. Луцька, 230, м. Володимир-Волинський, Волинська обл., 44700.

Пунктом 7.4 вказаного договору передбачено, що останній набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного його виконання.

Передача товару на відповідальне зберігання підтверджується актом приймання-передачі товару від 04.03.2010 р., підписаним уповноваженими представниками сторін договору. При цьому, у п. 2 акту зазначено, що товар знаходиться на складі за адресою: Волинська обл., м. Володимир-Волинський, вул. Луцька, 230.

У подальшому, 14.05.2012 р. позивач звернувся до Відкритого акціонерного товариства "Володимир-Волинський цукровий завод" з листом-претензією № 25, у якому просив відвантажити цукор-пісок у кількості 8267 тон, що зберігається у останнього відповідно до умов договору № 38 за адресою: Волинська обл., м. Володимир-Волинський, вул. Луцька, 230.

Однак, листом № 125 від 22.05.2012 р. Відкрите акціонерне товариство "Володимир-Волинський цукровий завод" повідомило позивача про те, що не може виконати обов'язок з повернення товару, оскільки цукор-пісок, який перебував на відповідальному зберіганні останнього, був вилучений у якості речового доказу на підставі листа Генеральної прокуратури України № 49-3389 від 14.05.2012 р. та постанови Генеральної прокуратури України від 14.05.2012 р. і переданий на відповідальне зберігання Волинському регіональному відділенню Аграрного фонду з переміщенням на склад Товариства з обмеженою відповідальністю "Еверіз веб Солюшенс", що знаходиться за адресою: Волинська обл., м. Луцьк, вул. Карбишева, 1.

Аграрний фонд, у свою чергу, також листом повідомив позивача, що відповідно до постанови Генеральної прокуратури України від 14.05.2012 р. цукор-пісок, який знаходився на складах ДП "Харківцукорзбут" (адреса: Волинська обл., м. Володимир-Волинський, вул. Луцька, 230) визнано речовим доказом у кримінальній справі № 49-3389, порушеній 01.02.2012 р.

У матеріалах справи також міститься постанова слідчого групи слідчих Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України від 14.05.2012 р. про передачу речових доказів на зберігання, згідно якої прийнято рішення стосовно передачі для відповідального зберігання та здійснення переміщення на склад ТОВ "Еверіз веб Солюшенс" речового доказу - цукру-піску, що зберігався на складі готової продукції ВАТ "Володимир-Волинський цукровий завод" за адресою: Волинська обл., м. Володимир-Волинський, вул. Луцька, 230.

З 21.05.2012 р. по 13.09.2012 р. включно були проведені інвентаризація та переміщення цукру-піску державного інтервенційного фонду з ВАТ "Володимир-Волинський цукровий завод" (вул. Луцька, 230, м. Володимир-Волинський, Волинська обл.) до ТОВ "Еверіз веб Солюшенс" (м. Луцьк, вул. Карбишева, 1), що підтверджується протоколом інвентаризаційної комісії цукру-піску Аграрного фонду на складі ВАТ "Володимир-Волинський цукровий завод" (зберігач ДП "Харківцукорзбут") від 14.09.2012 р.

Згідно листа № 15/2/1-4064-12 від 08.06.2016 р., який надіслано суду першої інстанції Генеральною прокуратурою України на виконання вимог ухвали від 30.05.2016 р., другим слідчим відділом Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000016 від 21.11.2012 р. за фактом заволодіння шляхом зловживання своїм службовим становищем за попередньою змовою групою осіб чужим майном в особливо великих розмірах - грошовими кошами Аграрного фонду, та вчиненні службового підроблення, що спричинило тяжкі наслідки за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 та ч. 2 ст. 366 Кримінального кодексу України. Також, у листі зазначено, що на даний час досудове розслідування у даному кримінальному провадженні триває.

Наведене вище дає підстави вважати, що цукор-пісок, який належить позивачу та був переданий на відповідальне зберігання Відкритому акціонерному товариству "Володимир-Волинський цукровий завод" на підставі договору зберігання № 38, визнано речовим доказом у кримінальній справі № 49-3389 (кримінальне провадження № 0000016).

Відповідно до ч. 1 ст. 98 Кримінального процесуального кодексу України речовими доказами є матеріальні об'єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об'єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 9 ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього кодексу.

Колегія суддів наголошує на тому, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Солодка Країна-А" за своєю природою, фактично, є зобов`язанням виконати умови договору зберігання № 38 04.03.2010 р., а саме п. 2.1.9 цього договору, у якому йдеться про те, що зберігач повертає товар або його частину поклажодавцю повністю або частково за першою вимогою останнього не пізніше 10 днів з дня одержання такої вимоги.

Разом з цим, як правильно зазначено місцевим господарським судом, зобов'язальні правовідносини зберігання у даному спорі існують лише між позивачем та відповідачем-1, у яких перший виступає поклажодавцем, а другий - зберігачем майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Разом з цим, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання (ст. 614 ЦК України).

Колегія суддів зазначає, що Відкрите акціонерне товариство "Володимир-Волинський цукровий завод", як зберігач по договору, не має на даний час можливості виконати умови договору зберігання та повернути цукор-пісок поклажодавцю, оскільки вказаний цукор є речовим доказом у кримінальному провадженні та вилучений на вимогу слідчих органів. Тобто, вказані обставини не залежать від відповідача-1 та склалися не з вини останнього. Також, слід наголосити на тому, що згідно з п. 7.4 договору збергігання № 38, останній набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного його виконання. Оскільки договірна умова стосовно повернення товару з відповідального зберігання його власнику на даний момент не виконана, договір є діючим. Доказів визнання його у встановленому законом порядку недійсним суду не надано. Це означає, що позивач не буде позбавлений права у майбутнього забрати товар з відповідального зберігання після того, як такий товар буде повернуто слідчими органами в місце його вилучення на підставі ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України.

Що ж стосується позовних вимог про зобов`язання повернути товар по акту приймання-передачі по відношенню до Державної спеціалізованої бюджетної установи Аграрний фонд та Товариства з обмеженою відповідальністю "Еверіз веб Солюшенс", колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що відповідач-2 та відповідач-3 не пов`язані з Товариством з обмеженою відповідальністю "Солодка Країна-А" договірними відносинами з приводу зберігання цукру-піску І категорії у кількості 8267 тон. Тому, у вказаному спорі щодо повернення товару з відповідального зберігання по договору, Аграрний фонд та Товариство з обмеженою відповідальністю "Еверіз веб Солюшенс" є неналежними відповідачами.

За таких обставин, Господарським судом м. Києва зроблено правомірний висновок стосовно того, що позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав, оскільки цукор-пісок І категорії у кількості 8267 тон на даний момент є речовим доказом у кримінальному провадженні, тому питання щодо його повернення не може бути вирішено господарським судом. Окрім цього, вимога повернути майно, що було передано на зберігання відповідачу-1, звернена до Аграрного фонду та Товариства з обмеженою відповідальністю "Еверіз веб Солюшенс" - осіб, які не пов'язані з Товариством з обмеженою відповідальністю "Солодка Країна-А" зобов'язальними правовідносинами з приводу зберігання.

Таким чином, посилання скаржника на недоведеність належними доказами статусу цукру-піску І категорії як речового доказу у кримінальному провадженні спростовуються вищенаведеними обставинами та наявними у матеріалах справи письмовими доказами.

При цьому, не підлягає і задоволенню клопотання позивача про надання письмової інформації стосовно вилучення у Аграрного фонду цукру-піску І категорії у кількості 8267 тон, статусу вищевказаного майна на момент розгляду справи та інформації про повернення такого майна Аграрному фонду.

Відповідно до ст. 38 ГПК України сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ.

У процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього (ст. 101 ГПК України).

Згідно рекомендацій, викладених у п. 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у разі неможливості самостійно подати необхідні для розгляду справи докази сторона, прокурор, третя особа вправі звернутися до господарського суду, в тому числі й апеляційної інстанції, з клопотанням про витребування доказів; при цьому обґрунтування такої неможливості покладається на особу, що заявляє відповідне клопотання. Звертаючись з клопотанням про витребування доказів до суду апеляційної інстанції, заявник, з огляду на вимоги частини першої статті 101 ГПК, повинен також обґрунтувати неможливість подання цих доказів до місцевого господарського суду. Така неможливість може бути зумовлена, зокрема, тим, що: сторона (сторони) заявляла в місцевому господарському суді клопотання про витребування в інших осіб відсутніх у неї (них) доказів, але зазначеним судом таке клопотання не задоволено; на час прийняття рішення місцевим господарським судом заявникові не було і не могло бути відомо про існування відповідних доказів; докази з'явилися після розгляду справи судом першої інстанції.

Однак, позивач у клопотанні про витребування письмових доказів не зазначив, чому такі докази не могли бути отримані безпосередньо Товариством з обмеженою відповідальністю "Солодка Країна-А" у Аграрного фонду. Тим більше, скаржником також не обгрунтовано неможливість подання таких доказів до місцевого господарського суду у порядку ст. 101 ГПК України.

Отже, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог стосовно зобов`язання повернути позивачу за актом приймання-передачі цукор-пісок І категорії у кількості 8267 тон, який було вилучено зі складських приміщень відповідача-1 та передано на зберігання Аграрному фонду, та, відповідно, і скасування рішення суду першої інстанції.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Колегія суддів також враховує, що відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, обов'язок доказування законодавчо покладено на сторони. Товариством з обмеженою відповідальністю "Солодка Країна-А" не доведено обставин, наявність яких відповідно до положень чинного законодавства є підставою для вчинення відповідачами дій по поверненню цукру-піску І категорії у кількості 8267 тон.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для зміни чи скасування рішення Господарського суду м. Києва від 01.08.2016 р.

У зв'язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Солодка Країна-А" залишити без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва від 01.08.2016 р. у справі № 910/8584/16 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/8584/16 повернути до Господарського суду м. Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам та третій особі.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Андрієнко

В.В. Шапран