ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2016 року Справа № 904/1972/16 Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Березкіна О.В. (доповідач)

судді: Чимбар Л.О., Сизько І.А.

При секретарі Логвіненко І.Г.

Представники не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином ( поштові повідомлення а.с. 93-95).

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоімпекс" в особі філії "Збагачувальна фабрика "Дзержинська" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06 червня 2016 року у справі №904/1972/16

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоімпекс" в особі філії "Збагачувальна фабрика "Дзержинська", м. Селидове, Донецька область,

до відповідача: Державного підприємства "Придніпровська залізниця", м.Дніпропетровськ,

про стягнення 7 582 грн. 40 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 06 червня 2016 року у справі №904/1972/16 ( суддя Воронько В.Д.) в задоволенні позову відмовлено.

Рішення господарського суду мотивовано фактом пропуску позивачем строків позовної давності, передбачених статтями 134,136 Статуту залізниць України та статті 315 Господарського кодексу України, для подання позову до залізниці щодо спричинення збитків під час перевезення товару, про застосування якого заявлено відповідачем у справі.

Не погодившись з рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергоімпекс" в особі філії "Збагачувальна фабрика "Дзержинська" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати , та ухвалити нове рішення , яким позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 7582,40грн. збитків за нестачу вантажу задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування своєї скарги скаржник (позивач) посилається на те, що суд першої інстанції неповно зясував обставини справи, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи при неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, не повністю досліджено докази по справі, порушення статті 84 Господарського процесуального кодексу України відносно неправильності зазначення в мотивувальній частині рішення доводів, по яким суд відхилив докази однієї сторони ( позивача) та прийняв доводи іншої сторони ( відповідача).

Всі ці обставини, на думку апелянта, є підставою для скасування рішення суду та прийняття нового рішення про задоволення позовних вимог.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08 липня 2016року розгляд апеляційної скарги призначено у судовому засіданні на 31 серпня 2016року у складі суддів: головуючий суддя Орєшкіна Е.В. (доповідач), судді: Чимбар Л.О., Сизько І.А.

Розпорядженням керівника апарату суду ОСОБА_1 від 31 серпня 2016року у звязку з перебуванням на лікарняному судді - доповідача Орєшкіної Е.В., призначено автоматичну зміну складу колегії суддів, за результатами якої справу передано колегії суддів: головуючий суддя Березкіна О.В. (доповідач), судді: Чимбар Л.О., Сизько І.А.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01 вересня 2016 року справу №904/1972/16 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Березкіна О.В. (доповідач), судді: Чимбар Л.О., Сизько І.А. та призначено до розгляду на 03 жовтня 2016 рік.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03 жовтня 2016 року розгляд апеляційної скарги було відкладено на 31 жовтня 2016 року.

Сторони, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявились.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2 постанови).

Статтею 22 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Суд вважає за необхідне розглянути справу за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України, за відсутності представників сторін, оскільки про час та місце розгляду справи вони повідомлені в належний спосіб, та з урахуванням строку розгляду скарги на рішення суду і відсутності можливості за власною ініціативою продовжити цей строк.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що у жовтні, грудні 2014 року та у лютому 2015 року зі станції Кривий Торець Донецької залізниці Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергоімпекс" здійснило відправлення вагонів №№ 65234338, 53561569, 59421784, 60457637, 56339344 навантажених кам'яним вугіллям згідно залізничних накладних № 52867801, № 53561569, №49642937, № 49800592, № 56339344, на станцію Енергодар Придніпровської залізниці, одержувач ДТЕК Запорізька ТЕС.

При проходженні вагонів через станцію Енергодар Придніпровської залізниці на підставі статті 24 Статуту Залізниць України, залізницею проведено перевірку маси вантажу, під час якої було виявлено, що маса вантажу у вищевказаних вагонах не відповідає масі, вказаній відправником у накладних. Було виявлено різницю маси вантажу у спірних вагонах, а саме:

1.У вагоні № 65234338 встановлено, що вказана в накладній маса вантажу складає 69 000 кг, а фактична маса вантажу становить 66 500 кг, що на 2 500 кг менше, ніж вказано у накладній №52867801.

Встановлена недостача продукції документально підтверджена комерційним актом РА № 005203/473 від 23.10.2014, в якому зокрема зазначено, що при комерційному огляду в вагоні виявлено: навантаження навалом, нижче бортів 15-20 см, вантаж маркірований. Над 1,2,3 люками посередені углублення довжиною 3,4 м, шириною 1,6 м, глибиною 0,6 м. В місті виїмки маркировка відсутня. В технічному відношенні вагон справний. Двері, люка закриті. Течі вантажу немає.

2. У вагоні №53561569 встановлено, що вказана у накладній маса вантажу складає 69 000 кг, а фактично маса вантажу складає 66 200 кг, що на 2 800 кг менше, ніж вказано у накладній № 48417695.

Встановлена недостача продукції документально підтверджена комерційним актом РА № 006432/640 від 21.12.2014, в якому зокрема зазначено, що при комерційному огляду в вагоні виявлено:

навантаження в вагоні навалом, на рівні бортів, укатане, вантаж маркірований трьома продольними бороздами по всій довжині вагону. По ходу потяга над 3 люком посередині мається виїмка довжиною 1,5 м,

шириною 1,2 м, глибиною 0,5 м. В місті виїмки маркіровка відсутня. Течі вантажу немає. В технічному відношенні вагон справний.

3. У вагоні №59421784 встановлено, що вказана у накладній маса вантажу складає 69 000 кг, а фактично маса вантажу складає 67 300 кг, що на 1700 кг менше, ніж вказано у накладній № 49642937.

Встановлена недостача продукції документально підтверджена комерційним актом РА № 006515/67 від 11.02.2015, в якому зокрема зазначено, що при комерційному огляду в вагоні виявлено: навантаження навалом, нижче бортів на 15-20 см, ущільнене, вантаж маркірований трьома продольними бороздами по всій довжині вагону, зліва по ходу потяга над 2,3 люками виїмка довжиною 1,5 м, шириною 0,5 м, глибиною 0,6 м. В місті виїмки маркіровка відсутня. Течі вантажу немає. В технічному відношенні вагон справний.

4. У вагоні № 60457637 встановлено, що вказана у накладній маса вантажу складає 65 200 кг, а фактично маса вантажу складає 63 200 кг, що на 2 000 кг менше, ніж вказано у накладній № 49800592.

Встановлена недостача продукції документально підтверджена комерційним актом РА № 006545/97 від 22.02.2015, в якому зокрема зазначено, що при комерційному огляду в вагоні виявлено: навантаження навалом, на рівні бортів, ущільнено, маркірований 3-ма продольними смугами. Зліва по ходу потяга над 2,3,4 люками мається виїмка довжиною 2,0 м, шириною 0,5 м, глибиною 0,6 м. В місті виїмки маркіровка відсутня. Двері люка закриті. Течі вантажу немає. В технічному відношенні вагон справний.

5. У вагоні № 56339344 встановлено, що вказана у накладній маса вантажу складає 64 800 кг, а фактично маса вантажу складає 62 200 кг, що на 2600 кг менше, ніж вказано у накладній № 49820277.

Таким чином, встановлена недостача продукції документально підтверджена комерційним актом РА №006547/99 від 23.02.2015, в якому зокрема зазначено, що при комерційному огляді в вагоні виявлено: навантаження навалом, на рівні бортів, ущільнено, маркірований 3-ма продольними смугами. З права по ходу потяга над 4,5,6 люками мається виїмка довжиною 4,2 м, шириною 0,8 м, глибиною 0,8 м. В місці виїмки маркіровка відсутня. В технічному відношенні вагон справний. Двері, люка закриті. Течі вантажу немає. Вказаними актами встановлено, що при перевантаженні вагонів у статистичному режимі на справних 150 тн вагонних електронно-тензометричних вагах виявилось:

- у вагоні № 65234338 маса брутто - 88 300 кг, тара за документом - 21 800 кг, нетто - 6 500 кг, що менше ніж зазначено в документі на 2 500 кг;

- у вагоні №53561569 маса брутто - 88 000 кг, тара за документом - 21 800 кг, маса нетто - 66 200 кг, що менше ніж зазначено в документі на 2 800 кг.

- у вагоні № 59421784 маса брутто - 90 600 кг, тара за документом - 23 300 кг, маса нетто - 67 300 кг, що менше ніж зазначено в документі на 1 700 кг.

- у вагоні № 60457637 маса брутто - 86 800 кг, тара за документом - 23 600 кг, маса нетто - 63 200 кг, що менше ніж зазначено в документі на 2000 кг.

- у вагоні № 56339344 маса брутто - 83 900 кг, тара за документом - 21 700 кг, маса нетто - 62 200 кг, що менше ніж зазначено в документі на 2 600 кг.

Отже, відповідальна недостача вугілля з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення становить:

- у вагоні № 65234338 маса нетто при відправленні складає 69 000 кг. Норма недостачі 69 000 х 2 % = 1380 кг; відповідальна недостача 2 500кг - 1380 кг = 1120 кг * 1583,16грн. (ціна за тону з ПДВ, згідно довідки) - розмір нестачі складає 1773,14 грн.

- у вагоні № 53561569 маса нетто при відправленні складає 69 000 кг. Норма недостачі 69 000 х 2 % = 1380 кг; відповідальна недостача 2 800кг - 1380 кг = 1420 кг * 1601,92 грн. (ціна за тону з ПДВ, згідно довідки) - розмір нестачі складає 2274,73 грн.

- у вагоні № 59421784 маса нетто при відправленні складає 69 000 кг. Норма недостачі 69 000 х 2 % = 1380 кг; відповідальна недостача 1700кг - 1380 кг = 320 кг * 984,70 грн. (ціна за тону з ПДВ, згідно довідки) - розмір нестачі складає 315,10 грн.

- у вагоні № 60457637 маса нетто при відправленні складає 65 200 кг. Норма недостачі 65 200 х 2 % = 1304 кг; відповідальна недостача 2 000кг - 1304 кг = 696 кг * 1711,42 грн. (ціна за тону з ПДВ, згідно довідки) розмір нестачі складає 1191,15 грн.

- у вагоні № 56339344 маса нетто при відправленні складає 64 800 кг. Норма недостачі 64 800 х 2 % = 1296 кг; відповідальна недостача 2600кг - 1296 кг = 1304 кг * 1555,43 грн. (ціна за тону з ПДВ, згідно довідки) розмір нестачі складає 2028,28 грн.

В результаті виявленої недостачі Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергоімпекс" в особі філії "Збагачувальна фабрика "Дзержинська", ( позивач) зазнав збитки у розмірі вартості сплаченої, але не отриманої продукції у сумі 7 582, 40 грн.

Відповідно до статті 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача вантажу сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало; перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до п. 113 Статуту залізниць України (далі Статут) за не збереження прийнятого до перевезення вантажу залізниця несе відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що нестача виникла з незалежних від неї причин.

Згідно підпункту а п. 114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Пунктом 115 Статуту встановлено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до ч. 2 п. 114 Статуту недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення (п."а" ст. 111 Статуту залізниць України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 п. 27 Правил видачі вантажів вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто; при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 2% маси, зазначеної в перевізних документах, а саме: вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; руда марганцева і хромова; кварцити у подрібненому стані (фракції 0-6 мм); мідний купорос; хімічна сировина навалом; солі; фрукти свіжі; овочі свіжі; шкіра оброблена і мокро солона; тютюн; м'ясо свіже; 1,5 % маси, зазначеної в перевізних документах, а саме: вугілля деревне; будівельні матеріали; кварцити в кусках; жири; риба солона; мінеральні добрива; 1% маси, зазначеної в перевізних документах, а саме: мінеральне паливо; кокс; руда залізна; вовна немита; мило; м'ясо морожене; птиця бита всяка; копченості м'які всякі; 0,5% маси всіх інших вантажів; норми недостачі або надлишку маси вантажів розраховуються: від маси брутто - для вантажів, які перевозяться в тарі й упаковці; від маси нетто - для вантажів, які перевозяться без тари й упаковки.

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (ст. 115 Статуту залізниць України).

Вартість вагової недостачі вантажу, виходячи з поданих позивачем доказів, з урахуванням норми природної втрати, в даному випадку складає 7582,40 грн.

Оскільки зазначені в комерційних актах обставини свідчать про несхоронність залізницею вантажу під час перевезення, вимоги позивача колегія суддів вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Часинами 1-4 ст. 315 Господарського кодексу України регламентовано, що до пред'явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред'явлення йому претензії; претензії можуть пред'являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п'яти днів; перевізник розглядає заявлену претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом трьох місяців, а щодо претензії з перевезення у прямому змішаному сполученні - протягом шести місяців; претензії щодо сплати штрафу або премії розглядаються протягом сорока п'яти днів; якщо претензію відхилено або відповідь на неї не одержано в строк, зазначений у частині третій цієї статті, заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді.

На зазначені розбіжності в нормах права було вказано у Постанові Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 19.04.2012р. по справі №3-22гс12 за результатами перегляду постанови Вищого господарського суду України від 29.11.2011р. у справі №10-26/166-10-4300 з питань неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права. Відповідно до вказаної постанови, Верховним судом України зазначено, що дійсно ст.136 Статуту залізниць України встановлено шестимісячний термін пред`явлення позовів до залізниць, який обчислюється відповідно до вимог ст.134 цього Статуту. Пунктом а ст.134 Статуту залізниць України передбачено, що претензії можуть бути заявлені з дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу для претензій про відшкодування за псування, пошкодження або недостачу вантажу, багажу та вантажобагажу.

Водночас, згідно ч.ч.2, 3, 4 ст.315 ГК України, претензії до перевізника можуть пред`являтися протягом шести місяців. Перевізник розглядає заявлену претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом трьох місяців. Якщо заявлену перевізнику претензію, що випливає з договору перевезення вантажу, відхилено або відповідь на неї не одержано у строк, зазначений у частині третій цієї статті (в даному випадку три місяці), заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді.

Отже, Верховний суд України, зазначив, що вказаною правовою нормою по-іншому, ніж Статутом залізниць України, розраховується початок перебігу строку позовної давності.

Так, ч.5 ст.307 Господарського кодексу України , яка кореспондується із ч.4 ст.909, ч.1 ст.920 Цивільного кодексу України, встановлено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів за цими перевезеннями визначаються транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Тобто, ст.315 Господарського кодексу України і ст.ст.134, 136, 137 Статуту залізниць України є спеціальними нормами, які регулюють питання перебігу строку позовної давності у позовах про відшкодування збитків (вартості нестачі вантажу), що виникають із залізничних перевезень.

Статут залізниць України було затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998 року №457, і останні зміни в нього вносилися постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2002 року №1973.

Тоді як Господарський кодекс України, який за своєю правовою природою є законом України, був прийнятий Верховною Радою України 16 січня 2003 року за №436-IV і набув чинності з 1 січня 2004 року. Крім того, у прикінцевих положеннях Господарського кодексу України законодавець зобов`язав Кабінет Міністрів України привести свої нормативні акти (у тому числі і Статут залізниць України, оскільки він суперечить ГК України) у відповідність до норм Господарського кодексу України, а тоді вже застосовувати ці норми поряд з нормами ГК України, що Кабінетом Міністрів України зроблено не було.

Отже, за висновком Верховного суду України, викладеним в постанові від 19.04.2012р., застосуванню щодо перебігу строків позовної давності у спорах з перевізником слід дотримуватись норм Господарського кодексу України, доки не внесені відповідні зміни до Статуту залізниць України. Зазначений висновок Верховного Суду України відповідно до ст.111-28 ГПК України є обов`язковим для застосування всіма судами України.

Зазначене також відображено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013р. Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів відповідно до п.п.4.7.1 п.4.7 якої, у визначенні перебігу позовної давності за позовами до перевізників, що випливають з договорів перевезення вантажів, слід враховувати таке: якщо до подання позову позивач скористався своїм правом на пред'явлення перевізникові претензії, шестимісячний строк позовної давності починається з дня одержання відповіді на претензію або закінчення строку, встановленого для такої відповіді (ч.4 ст.315 ГК України). Однак, оскільки дотримання претензійного порядку не є обов'язковим, то у вирішенні питання про початок перебігу строку позовної давності в розумінні цієї норми ГК України слід виходити з того, що такий перебіг починається після закінчення строку пред'явлення претензії і строку її розгляду (ч.2, 3 ст.315 ГК України), незалежно від того, чи пред'являлася відповідна претензія до перевізника.

Згідно ст. 315 Господарського кодексу України до пред'явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред'явлення йому претензії.

Претензії можуть пред'являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п'яти днів.

Перевізник розглядає заявлену претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом трьох місяців, а щодо претензії з перевезення у прямому змішаному сполученні - протягом шести місяців. Претензії щодо сплати штрафу або премії розглядаються протягом сорока п'яти днів.

Якщо претензію відхилено або відповідь на неї не одержано в строк, зазначений у частині третій цієї статті, заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді.

Відповідно до п. 4.7 Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України №10 від 29.05.2013 року Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів у визначенні перебігу позовної давності за позовами до перевізників, що випливають з договорів перевезення вантажів, слід враховувати таке: якщо до подання позову позивач скористався своїм правом на пред'явлення перевізникові претензії, шестимісячний строк позовної давності починається з дня одержання відповіді на претензію або закінчення строку, встановленого для такої відповіді (ч. 4 ст. 315 Господарського кодексу України). Оскільки дотримання претензійного порядку не є обов'язковим, то у вирішенні питання про початок перебігу строку позовної давності в розумінні цієї норми Господарського кодексу України слід виходити з того, що такий перебіг починається після закінчення строку пред'явлення претензії і строку її розгляду (ч.2, 3 ст. 315 Господарського кодексу України), незалежно від того, чи пред'являлася відповідна претензія до перевізника.

В данному випадку обставини, що спричинили заявлені вимоги позивача виникли 23.10.2014 року, 21.12.2014року, 11.02.2015року, 22.02.2015року, 23.02.2015року (момент складання комерційних актів), позов поданий до господарського суду Дніпропетровської області 23.02.2016 року, тобто, без пропуску строку позовної давності, на що місцевий господарський суд уваги не звернув, чим порушив норми матеріального права при вирішенні спору, внаслідок чого оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, викладені в оскаржуваному рішенні висновки господарського суду першої інстанції щодо пропуску позивачем строку позовної давності та, як наслідок, наявність правових підстав для відмови в позові, колегія суддів вважає помилковими. Натомість, надані позивачем у позовній заяві та апеляційній скарзі доводи є обґрунтованими. Доведеними матеріалами справи, тобто такими, що підлягають задоволенню.

За цих обставин колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що висновки, викладені в оскаржуваному рішенні господарського суду від 06.06.2016р. не відповідають вимогам закону, матеріалам, обставинам справи, а доводи, наведені в апеляційній скарзі є підставою для скасування судового рішення та прийняття нового рішення у справі.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоімпекс" в особі філії "Збагачувальна фабрика "Дзержинська" задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06 червня 2016 року у справі № 904/1972/16- скасувати.

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Державного підприємства "Придніпровська залізниця", м.Дніпропетровськ, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоімпекс" в особі філії "Збагачувальна фабрика "Дзержинська" 7582,40 грн. збитків, 1378 грн. судового збору.

Стягнути з Державного підприємства "Придніпровська залізниця", м.Дніпропетровськ, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоімпекс" в особі філії "Збагачувальна фабрика "Дзержинська" 1515,80 грн. судового збору, сплачених за подачу апеляційної скарги.

Видачу відповідних наказів згідно зі ст.ст.116-117 ГПК України доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Справу повернути до господарського суду Дніпропетровської області.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 01 листопада 2016року.

Головуючий суддя О.В. Березкіна

Суддя Л.О.Чимбар

Суддя І.А.Сизько