КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" листопада 2016 р. Справа№ 910/8130/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Агрикової О.В.

Баранця О.М.

при секретарі Черній О.В.

За участю представників:

від позивача: Каланча Ю.А. - представник за довіреністю від 01.09.2015

від відповідача: Лисенко Д.В. - представник за довіреністю № 1720 від 27.05.2016

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна»

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2016

у справі № 910/8130/16 (суддя Комарова О.С.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна»

до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія»

про стягнення страхового відшкодування в розмірі 5 171,28 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача в порядку регресу страхового відшкодування в сумі 5 171,28 грн., яке позивачем як страховою організацією за укладеним з ОСОБА_5 договором добровільного страхування наземного транспорту «Граве Каско» № 00792.030-0125.1317 від 21.02.2013 було виплачено в зв'язку з пошкодженням автомобіля «Тойота Ауріс», державний номерний знак НОМЕР_1, внаслідок ДПТ, що сталася з вини ОСОБА_6 - водія автомобіля «Джилі», державний номерний знак НОМЕР_1, цивільно-правова відповідальність осіб, які на законних підставах керують яким, застрахована у відповідача згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС № 7056061.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.07.2016, повний текст якого складений 11.07.2016, у справі № 910/8130/16 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду ґрунтується на тому, що відповідно до п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, а відтак, позивач для отримання страхового відшкодування повинен був звернутися до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування в межах одного року з дати ДТП, беручи до уваги той факт, що шкода заподіяна майну потерпілого, в той час як неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року відповідно до п.п. 37.1.4 п. 37.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), а відтак, враховуючи, що позивач з такою заявою протягом року до відповідача не звертався, відповідач не мав обов'язку виплачувати страхове відшкодування позивачу у зв'язку з пропуском останнім однорічного строку на подання відповідної заяви, оскільки внаслідок проведеної страхової виплати відбувається заміна кредитора в зобов'язанні, а тому продовжує існувати зобов'язання із заміненим кредитором.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Граве Україна» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати повністю рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2016 по справі № 910/8130/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що висновки, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи, а саме, рішення прийнято з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування зазначеної позиції позивач послався на те, що, виплативши страхове відшкодування потерпілому за договором майнового страхування, він отримав від останнього право вимоги до страхової компанії, яка застрахувала цивільно-правову відповідальність осіб, які на законних підставах керують транспортним засобом, водій якого визнаний винним у спірній ДТП, і реалізував це право шляхом звернення до суду з відповідним позовом, а строк позовної давності відповідно до приписів чинного законодавства в такому випадку становить 3 роки.

Крім того, позивач зазначив про те, що за правилами п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання страхового відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику заяву про страхове відшкодування; вказана норма регулює порядок здійснення страхового відшкодування у правовідносинах між потерпілим (або особою, яка має право на отримання страхового відшкодування) і страховиком, які відбуваються до заміни кредитора, а відтак, до нового кредитора - позивача обов'язок подачі заяви не перейшов і не міг перейти, оскільки для останнього відповідач у справі не є страховиком в розуміння ст. 933 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування».

Також позивач зазначив про те, що п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає можливість відмови страховика у виплаті страхового відшкодування страхувальнику в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж встановлених строків і не містить підстави для відмови у задоволенні вимоги страховика, який виплатив страхове відшкодування згідно з договором майнового страхування, до особи, відповідної за завдані збитки, про відшкодування виплачених ним фактичних сум у межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (зазначена правова позиція викладена Верховним судом України у постановах від 04.11.2014 по справі № 910/17223/13, від 15.04.2015 по справі № 910/9494/14).

Ухвалою від 29.07.2016 колегією суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - ОСОБА_7., судді Тищенко О.В., Михальська Ю.Б. апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна» прийнято до провадження.

Розпорядженням Керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 28.09.2016 № 09-52/5251/16, у зв'язку з припиненням повноважень головуючого судді у справі ОСОБА_7, відповідно до підпункту 2.3.50 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/8130/16.

Згідно з Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.09.2016 справу № 910/8130/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Калатай Н.Ф., судді Баранець О.М., Смірнова Л.Г.

Ухвалою від 29.09.2016 колегією суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Баранець О.М., Смірнова Л.Г апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна» прийнято до свого провадження.

Розпорядженням № 09-52/5592/16 від 18.10.2016, у зв`язку з перебуванням судді Смірнової Л.Г на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/8130/16.

Згідно з протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 18.10.2016 апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна» у справі № 910/8130/16 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Агрикова О.В., Баранець О.М.

Ухвалою від 19.10.2016 колегією суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Агрикова О.В., Баранець О.М. апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна» прийнято до свого провадження.

Під час розгляду справи представник позивача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечив та просив залишити її без задоволення, а оспорюване рішення суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з урахуванням правил ст. ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, колегія суддів встановила таке.

21.02.2013 позивач як Страховик, Публічне акціонерне товариства «Креді Агріколь Банк» як Вигодонабувач та ОСОБА_5 як Страхувальник уклали договір добровільного страхування наземного транспорту «Граве Каско» № 00792.030-0125.1317 (а.с. 40) (далі Договір), предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом - автомобілем «Тойота Ауріс», державний номерний знак НОМЕР_1 (далі Автомобіль).

В п. 1.16 Договору сторонами погоджено, що загальний термін Договору - з 28.02.2013 по 27.02.2014.

24.12.2013 о 08 годині 50 хвилин в м. Львові при виїзді на дорогу відбулася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю Автомобіля під керуванням ОСОБА_11 та автомобіля «Джилі», державний номерний знак НОМЕР_1 (далі Автомобіль 1), під керуванням ОСОБА_6.

В результаті ДТП пошкоджено застрахований позивачем Автомобіль.

Згідно з замовленим позивачем у судового експерта ОСОБА_12 (свідоцтво № 899 видане рішенням Центральної експертно-кваліфікаційної комісії Міністерства юстиції України) експертним автотоварознавчим дослідженням, за результатами якого 22.01.2014 складено Висновок № 4564 експертного автотоварознавчого дослідження по листу ПрАТ СК «Граве Україна» (а.с. 28-35), вартість відновлювального ремонту з врахуванням фізичного зносу Автомобіля, пошкодженого в ДТП, становить 5 171,28 грн.

Згідно зі складеним позивачем Страховим актом № СНТ/00792.030-0125.1317/6 від 10.02.2014 (а.с. 24) з урахуванням розрахунку страхового відшкодування (а.с. 24 зворот) та того, що франшиза за Договором щодо збитків, завданих ДТП, становить 0 грн., до виплати в якості страхового відшкодування призначено 5 171,28 грн.

Згідно з абз. 4 ст. 3 Закону України «Про страхування» (в редакції на дату укладення Договору), страхувальники мають право при укладанні договорів страхування інших, ніж договори особистого страхування, призначати фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів), які можуть зазнати збитків у результаті настання страхового випадку, для отримання страхового відшкодування, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування.

Згідно ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» (тут і далі в редакції, чинній на дату спірної ДТП) здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

В заяві про виплату страхового відшкодування № 48448 від 07.02.2014 Страхувальник просить виплатити страхове відшкодування за страховим перерахунком на СТО - ТОВ «СЦ «Діамант» згідно рахунку-фактури № ДМ 00000094 від 10.01.2014 (вказаний рахунок-фактура наявний в матеріалах справи (а.с. 27) та виставлений на суму 6 104,42грн. - примітка суду).

Зі змісту Договору слідує, що вигодонабувачем за Договором є Публічне акціонерне товариства «Креді Агріколь Банк».

Листом № 12608/813 БТ від 27.01.2014 Публічне акціонерне товариства «Креді Агріколь Банк» повідомило позивача про те, що просить перерахувати суму страхового відшкодування в розмірі 6 104,42 грн. на поточний рахунок авторизованого (гарантійного) СТО.

Згідно з наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 44672 від 11.02.2014 (а.с. 23) страхове відшкодування в сумі 5 171,28 грн. перераховано позивачем ТОВ «СЦ «Діамант».

З відмітки банку на вказаному платіжному доручення слідує, що воно банком проведено, а отже, страхове відшкодування позивачем виплачене в повному обсязі відповідно до умов Договору.

Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пошкоджено Автомобіль, визнано ОСОБА_6, що підтверджується постановою Франківського районного суду м. Львова від 27.01.2014 у справі № 465/12106/13-п, 3/465/31/14 (а.с. 37) та відомостями про дорожньо-транспортну пригоду № 9325663 (а.с. 36)

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З наявного в матеріалах справи витягу з єдиної централізованої бази Моторного (транспортного) страхового бюро України (а.с. 62) слідує, що станом на 24.12.2013 (дата спірної ДТП) цивільно-правова відповідальність щодо Автомобіля 1 була застрахована відповідачем згідно з полісом АС 7056061 (далі Поліс) (страхувальник ОСОБА_6).

Зазначений факт відповідачем не заперечується.

Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, порядок виплати такого відшкодування та дії сторін при настанні страхового випадку, регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон).

За правилами ст. 22 Закону (тут і далі в редакції, чинній на момент виплати позивачем страхового відшкодування), обов'язок відшкодувати шкоду при настанні страхового випадку покладено на страховика, яким застраховано цивільно-правову відповідальність особи, винної у настанні такого випадку.

Згідно ч. 4 ст. 36 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Відповідно, вказані особи мають право на звернення до страховика з відповідними вимогами.

Стаття 1 Закону встановлює, що володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Враховуючи, що матеріли справи не містять жодних доказів того, що ОСОБА_6 неправомірно володів Автомобілем 1 під час скоєння спірної ДТП, його володіння забезпеченим транспортним засобом (Автомобіль 1) під час спірної ДТП вважається правомірним.

Отже, в даному випадку саме відповідач як страховик цивільно-правової відповідальності осіб, які правомірно володіють Автомобілем 1, тобто і ОСОБА_6 (особи, яка визнана винною у спірній ДТП), має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок спірної ДТП, а позивач як особа, яка виплатила страхове відшкодування особі, якій завдано збитків внаслідок спірної ДТП, набув право вимоги, яке ця особа, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Щодо розміру заявленого до стягнення страхового відшкодування слід зазначити таке.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

За правилами абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону, сума спірного страхового відшкодування має бути зменшена на суму франшизи.

Зі змісту витягу з Полісу слідує, що ліміт відповідальності відповідача як страховика за шкоду, завдану майну, становить 50 000 грн., франшиза - 0 грн.

Отже, враховуючи вказані вище обставини, позивач має право на стягнення з відповідача виплаченого страхового відшкодування в сумі 5 171,28 грн. (5 171,28-0).

Суд першої інстанції відмовив позивачеві у задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідно до п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, а відтак, позивач для отримання страхового відшкодування повинен був звернутися до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування в межах одного року з дати ДТП, беручи до уваги той факт, що шкода заподіяна майну потерпілого, в той час як неподання такої заяви впродовж одного року відповідно до п.п. 37.1.4 п. 37.1. Закону є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), а відтак, враховуючи, що позивач з такою заявою протягом року до відповідач не звертався, відповідач не має обов'язку виплачувати страхове відшкодування позивачу, у зв'язку з пропуском останнім однорічного строку на подання відповідної заяви, оскільки внаслідок проведеної страхової виплати відбувається заміна кредитора в зобов'язанні, а тому продовжує існувати зобов'язання із заміненим кредитором.

Щодо вказаних посилань колегія суддів зазначає таке.

Верховний Суд України при дослідженні аналогічних обставин, а саме строку, протягом якого страхова організація, яка виплатила страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту має право на звернення до страхової організації, яка застрахувала цивільно-правову відповідальність осіб, які на законних підставах керують транспортним засобом водій, якого визнаний винним у ДТП (постанова від 15.04.2015 у справі № 910/9494/14), дійшов таких висновків:

- згідно з підпунктом 1.1 статті 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України «Про страхування» (підпункт 1.2 статті 1 зазначеного Закону);

- відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди;

- тобто наведена норма визначає можливість відмови страховика у виплаті страхового відшкодування страхувальнику в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж встановлених строків, і не містить підстав для відмови у задоволенні вимоги страховика, який виплатив страхове відшкодування згідно з договором майнового страхування, до особи, відповідальної за завдані збитки, про відшкодування виплачених ним фактичних сум у межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 111-28 ГПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

При вирішенні спору у цій справі колегія суддів не вбачає підстав для дотримання іншої правової позиції, відмінної від правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 15.04.2015 у справі № 910/9494/14.

Водночас колегія суддів зауважує на тому, що решта постанов Верховного суду України, на які посилаються сторони у цій справі, не містить чітких вказівок на застосування положень Закону саме у визначенні строку, протягом якого страхова організація, яка виплатила страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту, має право на звернення до страхової організації, яка застрахувала цивільно-правову відповідальність осіб, які на законних підставах керують транспортним засобом, водій якого визнаний винним у ДТП.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що позов підлягає задоволенню, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджується страхове відшкодування в сумі 5 171,28 грн. Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Згідно зі ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспореного рішення судом першої інстанції мале місце неправильне застосування норм матеріального права, тому рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2016 у справі № 910/8130/16 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, згідно з яким позов задовольняється повністю.

З огляду на підстави зміни рішення суду першої інстанції, а також враховуючи вимоги, викладені в апеляційній скарзі, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна» задовольняється повністю.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України, судові витрати по справі, в тому числі і за подачу апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 99, ст.ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2016 у справі № 910/8130/16 задовольнити повністю.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2016 у справі № 910/8130/16 скасувати і прийняти нове рішення.

3. Позов задовольнити повністю.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 40, ідентифікаційний код 20602681) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна» (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 15, кв. 124, ідентифікаційний код 19243047) страхове відшкодування в сумі 5 171 (п'ять тисяч сто сімдесят одна) грн. 28 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

6. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 40, ідентифікаційний код 20602681) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна» (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 15, кв. 124, ідентифікаційний код 19243047) витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 1 515 (одна тисяча п'ятсот п'ятнадцять) грн. 80 коп.

7. Видачу наказів на виконання цієї постанови доручити Господарському суду міста Києва.

8. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/8130/16.

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді О.В. Агрикова

О.М. Баранець