ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2016 р.Справа № 916/1755/16
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Головея В.М.

Суддів: Гладишевої Т.Я., Савицького Я.Ф.,

при секретарі судового засідання Максіміхіній Ю.В.,

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 (за довіреністю),

від відповідача не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну Дочірнього підприємства «Одеський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»

на рішення господарського суду Одеської області від 13 вересня 2016 року

по справі № 916/1755/16

за позовом Державного підприємства «Артемсіль»

до Дочірнього підприємства «Одеський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»

про стягнення

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 09.11.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2016 року Державне підприємство «Артемсіль» (далі Підприємство, позивач) звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до Дочірнього підприємства «Одеський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі Товариство, відповідач) про стягнення 4 196 674, 51 грн. основного боргу, 1 008 103,07 грн. штрафних санкцій та сплаченого судового збору в розмірі 78 071,66 грн.

Позов обґрунтований тим, що Підприємство поставило Товариству товар на загальну суму 4 551 674,51 грн., проте відповідач розрахувався за товар частково, у звязку з чим порушив умов договору укладеного між сторонами.

02.08.2016 позивач звернувся до суду із заявою про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просив суд стягнути з відповідача основний борг в сумі 3 358 374,51 грн., пені - 714 335,85 грн., штраф в розмірі 293 767,22 грн. Зазначена заява прийнята судом до розгляду.

Рішенням господарського суду Одеської області від 13.09.2016 позов Підприємства задоволено частково, стягнуто з Товариства на користь підприємства основний борг в сумі 3 358 374, 51 грн., пеню в сумі 250 000,00 грн., штраф в сумі 250 000, 00 грн. та витрати на оплату судового збору в сумі 65 497,16 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивачем доведено факт поставки товару відповідачеві визначеного відповідно до укладеного договору купівлі-продажу № 217 від 05.09.2014. Зменшуючи суми штрафних санкцій за власною ініціативою, господарський суд послався на тяжкий фінансовий стан відповідача.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Товариство звернулось до Одеського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати частково, прийняти нове, яким скасувати в повному обсязі штрафні санкції та зменшити суму стягнення основного боргу до 1 228 374,51 грн., у звязку з його частковою сплою.

Позивач вважає рішення безпідставним, необґрунтованим, винесеним без повного зясування обставин, що мають значення у справі з порушенням норм матеріального права.

09.11.2016 до початку судового засідання до Одеського апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Підприємство зазначило, що апелянтом не надано належних доказів та обґрунтувань щодо безпідставності штрафних санкцій, тому висновки господарського суду Одеської області в частині стягнення штрафних санкцій є обґрунтованими та законними. Позивач відповідно до наданої довідки підтвердив факт зменшення суми заборгованості за договором №217 від 05.09.2014, яка станом на 09.11.2016 складає 1 228 374,51 грн. Однак позивач вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на оплату судового збору в сумі 65 497,16 грн. є законним, тому що сума заборгованості відповідачем сплачена частково після надіслання позовної заяви до суду.

09.11.2016 в судове засідання зявився ОСОБА_2, який надав довіреність Дочірнього підприємства «Одеський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» без номеру від 05.11.2015, проте до початку судового засідання, судова колегія встановила, що термін дії вказаної довіреності закінчився 05.11.2016, у звязку з чим ОСОБА_2 не був допущений до участі у справі, проте останній був присутній в судовому засіданні, як слухач.

В судовому засідання представник позивача надав пояснення, якими підтримав доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу та просив суд рішення змінити, стягнути з Товариства на користь Підприємства основний борг в сумі 1 228 374, 51 грн., пеню 250 000,00 грн., штраф 250 000,00 грн. та витрати на оплату судового збору в сумі 65 497,16 грн.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів, встановила наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, 05 вересня 2014 року між Підприємством (Виробник) та Товариством (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу №217, згідно умов якого, в порядку і на умовах, визначених даним Договором Виробник бере на себе зобов'язання виготовити і поставити з передачею у власність Покупцеві Товар, асортимент, кількість і ціни на який вказані в Специфікації (Додаток №1), що є невід'ємною частиною даного Договору, а Покупець бере на себе зобов'язання прийняти вказаний товар і своєчасно здійснити його оплату на умовах даного Договору (п.1.1. договору).

Відповідно до п.5.2. Договору оплата здійснюється Покупцем впродовж 60-ти календарних днів з дати відвантаження товару Виробником.

Умовами п.8.1. Договору передбачено, що за невиконання умов або неналежне виконання даного Договору сторони несуть відповідальність відповідно до статті 231 Господарського кодексу України.

Договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31 грудня 2014 року включно, а за фінансовими зобовязаннями до повного їх виконання. Датою підписання вважається дата реєстрації у Виробника. При цьому, всі попередні переговори і листування за Договором втрачають чинність (п.11.1. договору).

На виконання умов вищенаведеного договору купівлі-продажу, позивачем відповідачу було поставлено товар (сіль технічну) на загальну суму 4 551 674,51 грн., що підтверджується залізничними накладними поданими позивачем до матеріалів справи, проте відповідачем вартість отриманого товару було оплачено частково в сумі 1 193 300,00 грн., внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість в сумі 3 358 374,51 грн., що також не заперечує Товариство.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.193 ГК України, ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З підстав існування заборгованості, позивач 18.03.2015р. звернувся до відповідача з претензією №27/05-74, відповідно до якої просив сплатити суму існуючого боргу, однак відповідачем зазначена претензія була залишена без відповіді.

Як вбачається з розрахунку заборгованості приведеного позивачем в позовній заяві та не спростованого відповідачем, останнім в порушення вищезазначених приписів чинного законодавства України зобовязання щодо оплати вартості отриманого від позивача товару виконані частково на суму 1 193 300,00 грн., внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість в сумі 3 358 374,51 грн., у зв'язку з чим, місцевий суд підставно задовольнив позовні вимоги в цій частині, оскільки дана сума є обґрунтованою.

Судова колегія не приймає до уваги посилання апелянта про часткову оплату суми основного боргу в розмірі 2 130 000,00 грн., оскільки вищевказана часткова оплата була здійснена 02.09.2016 та 04.10.2016, що підтверджується платіжними дорученнями № 334 та 456 відповідно, а рішення господарського суду прийнято 13.09.2016. Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 101 ГПК України, додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього, в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції, у звязку з цим, судова колегія не приймає до уваги платіжне доручення № 334 від 02.09.2016 на суму 930 000,00 грн., оскільки заявник не обґрунтував суду апеляційної інстанції неможливість його подання до суду першої інстанції до прийняття рішення, а платіжне доручення № 456 від 04.10.2016 на суму 1 200 000,00 грн., як доказ часткової оплати поставленого товару судова колегія не приймає до уваги, оскільки дана часткова оплата була здійснена після прийняття рішення у даній справі, а апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції на час винесення рішення.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Щодо стягнення з відповідача суми пені, то судова колегія встановила наступне.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Позивач просив суд стягнути з відповідача пеню у сумі 714 335,85 грн. та штраф у сумі 293 767,22 грн. на підставі ст. 231 ГК України.

Так ч. 2 ст. 231 ГК України передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Аналіз наведеної норми матеріального права дає підстави для висновку, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, санкції у вигляді штрафу, передбаченого абз. 3 ч. 2 ст. 231 ГК України, можливо за сукупності таких умов:

- якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом;

- якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки;

- якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Аналогічної позиції притримується Верховний Суд України у постанові від 04.02.2014 року.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що ч. 2 ст. 231 ГК України застосовується у разі прострочення виконання негрошового зобов'язання.

Водночас, як вбачається із матеріалів справи, позивач просить суд стягнути пеню та 7% штрафу за несвоєчасну оплату вартості товару.

Отже, у даному випадку зобов'язання відповідача перед позивачем щодо оплати поставленого товару є грошовим.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для нарахування пені та 7% штрафу відсутні, а тому суд першої інстанції необґрунтовано задовольнив позовні вимоги у зазначеній частині.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 104 ГПК України підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

За таких обставин, рішення Господарського суду Одеської області від 13.09.2016 року підлягає частковому скасуванню, а апеляційна скарга Товариства - частковому задоволенню.

Згідно із ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись cm.cm. 99, 101- 105 ГПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Одеський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» задовольнити частково.

Рішення господарського суду Одеської області від 13 вересня 2016 року - скасувати частково, виклавши пункт 2 його резолютивної частини, в наступній редакції:

«Стягнути з Дочірнього підприємства «Одеський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь Державного підприємства «Артемсіль» основний борг в сумі 3 358 374,51 грн. та витрати на оплату судового збору в розмірі 50 375,62 грн.»

В іншій частині рішення господарського суду Одеської області від 13 вересня 2016 року - залишити без змін.

Доручити господарському суду Одеської області видати наказ із зазначенням у ньому всіх необхідних реквізитів сторін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Головей В.М.

Судді: Гладишева Т.Я.

ОСОБА_3