ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" листопада 2016 р. Справа № 922/2821/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В. І. , суддя Слободін М.М.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1, за довіреністю від 04.01.2016р. №01/01-25/88-18;

прокурора Алекаєв Ю.В., службове посвідчення від 29.03.2016р. №042342;

відповідача ОСОБА_2, за довіреністю від 25.04.2016р. №2210; ОСОБА_3, за довіреністю від 25.04.2016р. №2208;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Комунального підприємства Харківводоканал, м. Харків (вх.№2740Х/1-18)

на рішення господарського суду Харківської області від 22.09.2016р.

у справі № 922/2821/16

за позовом Керівника місцевої прокуратури №5 в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Харківській області, м. Харків

до Комунального підприємства Харківводоканал, м. Харків

про стягнення 156 192,89 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 22.09.2016р. у справі №922/2821/16 (суддя Лавренюк Т.А.) позов задоволено повністю; стягнуто з Комунального підприємства "Харківводоканал" на користь держави шкоду заподіяну державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства в розмірі 156 192,89грн; стягнуто з Комунального підприємства "Харківводоканал" судовий збір в розмірі 2 342,89 грн.

Комунальне підприємство Харківводоканал з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 22.09.2016р. у справі №922/2821/16 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апелянт, в обґрунтування своєї правової позиції, зокрема, зазначає про те, що місцевий господарський суд при прийняття оскаржуваного рішення задовольнив позовні вимоги на підставі здійсненого позивачем розрахунку за період з 02.10.2014р. по 22.09.2015р., що суперечить приписам Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

Крім того, на думку апелянта, місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення не врахував відсутність у відповідача грошових коштів для своєчасного отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.10.2016р. у справі №922/2821/16 визначено суддю доповідача Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у справі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 12.10.2016р. апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено її до розгляду на 01.11.2016р.

24.10.2016р. на адресу суду від Державної екологічної інспекції у Харківській області, м. Харків надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін (вх.№10733)

У судовому засіданні 01.11.2016р. представник відповідача підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити.

Представник позивача та прокурор заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції, у відповідності до ч.3 ст.4-3 ГПК України, було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 22 ГПК України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів встановила наступне.

Державною екологічною інспекцією у Харківській області відповідно до плану заходів інспекції на 4 квартал 2015р. та на підставі наказу від 22.10.2015р. № 224/01-04 про здійснення перевірки в діяльності Комплексу біологічного очищення "Безлюдівський", який є структурним підрозділом без створення юридичної особи Комунального підприємства "Харківводоканал" (відповідач) проведено планову перевірку вищевказаного підприємства.

Про здійснення перевірочного заходу дотримання вимог природоохоронного законодавства відповідач був повідомлений позивачем листом за вих. № 3522/01-25/03-09 від 30.09.2015р. (т.1, а.с. 18).

За результатами зазначеної перевірки було встановлено, що відповідач у період з 02.10.2014р. по 22.09.2015р. допустив викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами без відповідного дозволу на викиди.

Попередній дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря був виданий Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Харківській області 01.10.2009р. за № -172 на термін дії до 01.10.2014р.

За наслідками виявлених порушень природоохоронного законодавства державним інспектором Державної екологічної інспекції у Харківській області складені протокол про адміністративне правопорушення № 000355 від 13.11.2015р. та постанова про накладення адміністративного стягнення № 51/03-09 від 13.11.2015р., відповідно до яких заступника директора по виробництву Комунального підприємства "Харківводоканал" ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 78 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 85,00грн.

Згідно копії квитанції від 16.11.2015р. № 4.0.462136435.1, штраф у розмірі 85,00 грн. сплачений ОСОБА_4 (т.,1 а.с. 54).

Державною екологічною інспекцією у Харківській області, 20.11.2015р., з метою усунення виявлених порушень природоохоронного законодавства винесено припис № 25/03-09, відповідно до якого відповідачу необхідно отримати спеціальний дозвіл на користування надрами (підземними водами) до 16.02.2016р.; надати інформацію щодо визначених обсягів викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря у 2014 році при складанні статзвітної форми № 2-ТП (повітря) окремо для КБО "Безлюдівський" КП "Харківводоканал" до 23.12.2015р.; зберігання та видалення відходів здійснювати відповідно до вимог екологічної безпеки, а саме: ліквідувати та не допускати їх змішування в місцях для тимчасового зберігання відходів з 20.11.2015р. (а.с.55-56).

У зв'язку з виявленим порушенням посадовими особами Державної екологічної інспекції у Харківській області на підставі Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього середовища України № 639 від 10.12.2008р., розраховано суму збитків, спричинених державі в розмірі 156 192,89 грн. та пред'явлено претензію № 87 від 21.06.2016р. про відшкодування цих збитків (а.с. 57).

Вимоги вказаної претензії відповідачем виконані не були, що і стало підставою звернення позивача до господарського суду Харківської області з відповідним позовом, в якому останній просив стягнути з Комунального підприємства "Харківводоканал" шкоду, заподіяну державі в наслідок порушення природоохоронного законодавства в розмірі 156 192,89 грн.

22.09.2016р. господарським судом Харківської області прийнято оскаржуване рішення з підстав наведених вище.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Місцевий господарський суд, задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача шкоди, заподіяної державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства дійшов висновку про те, що у діях відповідача наявні всі елементи складу цивільного правопорушення, необхідні для стягнення з відповідача шкоди, заподіяної державі внаслідок наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря без відповідного дозвілу, а її розмір підтверджений відповідним розрахунком, проведеним позивачем з дотриманням Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 639 від 10.12.2008 року.

Приписами статті 10 Закону України Про охорону атмосферного повітря передбачено, що підприємства, установи, організації та громадяни суб'єкти підприємницької діяльності, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов'язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобов'язані: здійснювати організаційно-господарські, технічні та інші заходи щодо забезпечення виконання вимог, передбачених стандартами та нормативами екологічної безпеки у галузі охорони атмосферного повітря, дозволами на викиди забруднюючих речовин тощо.

Відповідно до статті 11 Закону України Про охорону атмосферного повітря, викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, виданого суб'єкту господарювання.

Статтею 33 Закону України Про охорону атмосферного повітря унормовано, що особи, винні у викидах забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноважених на те органів виконавчої влади відповідно до закону несуть відповідальність згідно з законом.

Відповідно до статті 34 Закону України Про охорону атмосферного повітря, шкода, завдана порушенням законодавства про охорону атмосферного повітря, підлягає відшкодуванню у порядку та розмірах, встановлених законом.

За приписами статей 68, 69 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди, її розмір; причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини.

Наявність всіх зазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

Протиправною є поведінка, яка не відповідає вимогам закону, тягне за собою порушення (зменшення, обмеження) майнових прав (благ) і законних інтересів іншої особи.

Відповідно до ст. 40 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов'язкових екологічних вимог, зокрема, здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища.

Прокурором та позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження завдання відповідачем шкоди внаслідок його неправомірної поведінки.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем порушено ст. ст. 10, 11 Закону Про охорону атмосферного повітря, а саме допущено здійснення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноваженого органу виконавчої влади.

Не приймаються до уваги посилання апелянта на невірне застосування позивачем періоду нарахування збитків, виходячи з наступного.

Порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами суб'єктів господарювання (юридичних і фізичних осіб) визначений у Методиці розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затвердженій наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 639 від 10.12.2008 року (далі - Методика).

Підпунктом 2.1.2 Методики передбачено, що наднормативними викидами вважаються зокрема, викиди забруднюючих речовин, на які відсутній дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, включаючи окремі забруднюючі речовини, викиди яких підлягають регулюванню відповідно до законодавства.

Пунктами 2.7, 2.7.1. Методики встановлено, що розрахункові методи визначення наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря та об'ємної витрати газопилового потоку застосовуються у випадках: викиду забруднюючих речовин від джерел викидів, які здійснюються без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами суб'єктів господарювання.

Згідно п.3.6 Методики, розрахунок маси наднормативного викиду забруднюючої речовини в атмосферне повітря від джерела викиду, який здійснюється без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, розрахунковими методами проводиться за час роботи джерела без дозволу на викиди.

Час роботи джерела в режимі наднормативного викиду визначається з моменту виявлення порушення до моменту його усунення, з урахуванням фактично відпрацьованого часу (п.3.11 Методики).

Отже, момент виявлення порушення визначається початком експлуатації обладнання, пов'язаного з викидами забруднюючих речових в атмосферне повітря без відповідного дозволу, зокрема: відлік фактичного відпрацьованого часу роботи джерела в режимі наднормативного викиду визначається від дати закінчення терміну дії дозволу; у разі відсутності дозволу відлік часу роботи джерела в режимі наднормативного викиду визначається від дати, з якої суб'єкт господарювання здійснює викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами без відповідного дозволу.

Аналогічні розяснення містяться в листах Державної екологічної інспекції України від 28.11.2011р. № 5-17/1709/0/1-9/21 та від 06.06.2016р. № 2/2-8-3781.

Факт порушення суб'єктом господарювання фіксується у акті перевірки.

Так, як вже зазначалось, актом перевірки № 224/01-04/03-09 від 16.11.2015р. встановлено, що у Комунального підприємства "Харківводоканал" КБО "Безлюдівський" в наявності дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від 23.09.2015р. № -2109 терміном дії до 23.09.2025р.

Попередній дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від 01.10.2009р. № -172 терміном дії до 01.10.2014р., який перереєстровано 31.01.2012р. за № -273.

Приписами ч.5 ст.11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" передбачено, що викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачем вірно визначено час роботи джерела в режимі наднормативного викиду, а саме: з 02.10.2014р. по 22.09.2015р., а тому, на підставі Методики вірно здійснено розрахунок збитків.

Крім того, твердження апелянта про те, що дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від 01.10.2009р. №-172 (перереєстрований 31.01.2012р. за №-273) не закінчився є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення, з огляду на таке.

У виданому відповідачу дозволі № -172 (із змінами 31.01.2012р. за № -273) був встановлений строк його дії до 01.10.2014р.

Отже, посилання апелянта на відсутність його вини, оскільки строк дії дозволу не закінчився, є недоречними.

Окрім того, апелянт, посилаючись на відсутність грошових коштів для своєчасного отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, вважає, що дані обставини свідчать про відсутність вини в його діях.

Проте, колегія суддів з такими твердженнями погодитись не може та зазначає, що відсутність грошових коштів, не звільняє відповідача від обов'язку отримання відповідного дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, як це встановлено вимогами чинного законодавства України.

Також, факт правопорушення з боку відповідача був встановлений під час притягнення посадової особи Комунального підприємства "Харківводоканал" до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, з урахуванням встановлених по справі обставин та приписів законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів вважає, що наявність шкоди, спричиненої відповідачем, протиправність поведінки відповідача у заподіянні шкоди та причинний зв'язок такої поведінки з заподіянною шкодою є доведеними.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги про стягнення шкоди, завданої державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства в розмірі 156 192,89грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Аналогічної правової позиції дійшов Вищий господарський суд України у постанові від 21.10.2015р. у справі №922/3104/14.

Отже, висновок місцевого господарського суду щодо задоволення позову відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010р.)

Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обовязково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008р.)

Таким чином, доводи викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді рішення, у звязку з чим апеляційну скаргу Комунального підприємства Харківводоканал, м. Харків слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Харківської області - без змін.

Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 99, 101, ч.1 ст.103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства Харківводоканал, м. Харків залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 22.09.2016р. у справі №922/2821/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 03.11.2016 року.

Головуючий суддя Терещенко О.І.

Суддя Сіверін В. І.

Суддя Слободін М.М.