РІШЕННЯ

02 листопада 2016 року Справа № 913/1056/16

Провадження № 9/913/1056/16

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» в особі філії Газопромислове управління «Шебелинкагазвидобування», смт. Донець Балаклійського району Харківської області

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз», м. Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 201 655 грн. 00 коп.

суддя Ворожцов А.Г.

секретар судового засідання Богуславська Є.В.,

у засіданні брали участь:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність № 2-499д від 14.03.2016,

від відповідача - ОСОБА_2, довіреність № 47 від 04.02.2016,

в с т а н о в и в:

суть спору: позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 192761,76 грн., інфляційні втрати в сумі 6065,68 грн. та 3% річних у сумі 2827,56 грн., за неналежне виконання умов договору на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами № ЛГВ001/7ТГ13 від 18.01.2013.

У судове засідання прибули повноважні представники сторін у справі.

Відповідач, ПАТ «Луганськгаз», відзивом на позовну заяву № 01-2-54/1902 від 31.10.2016 позовні вимоги визнав частково в сумі 37285,72 грн., оскільки вважає, що у лютому 2016 року не отримав послуги за договором через пошкодження газопроводів та витоку у зв'язку з цим газу, що призвело до розбалансування. Також, відповідач повідомив, що акт від 31.01.2016 про виконання робіт з транспортування природного газу він підписав помилково.

Крім того, до відзиву на позовну заяву відповідач надав акти технічного обстеження, складені ним одноособово, з яких вбачається пошкодження газопроводів через проведення антитерористичної операції (АТО).

Оцінивши обставини справи, вислухавши доводи учасників судового процесу, судом встановлено наступне.

18 січня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами № ЛГВ001/7ТГ13 (а.с. 13-16) (далі - договір), згідно з яким позивач (газотранспортне підприємство) зобовязався надати відповідачу (замовник) послугу з транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами до пунктів призначення газорозподільних станцій для задоволення власних потреб та покриття обсягів виробничо-технологічних втрат і нормованих витрат, а відповідач, в сою, чергу, зобов'язався вносити плату за отриману послугу в розмірі, у строки та порядку, передбаченими умовами договору.

Додатковою угодою № 15 від 01.07.2016 строк дії договору було продовжено до 31.12.2016.

Відповідно до п. 3.1 договору послуги оформлюються сторонами актами наданих послуг, порядок такого оформлення визначено пунктами 3.2 та 3.3 цього договору: один з примірників акту, підписаних позивачем та направлених до 15-го числа місяця, наступного за звітним, відповідач протягом 2-х днів з дати одержання повертає позивачу або у письмовій формі надає відмову від підписання акта.

При цьому, згідно з п. 3.4 договору, до прийняття рішення судом відповідні розрахунки за надані послуги здійснюються відповідно до даних позивача.

Пунктом 5.5 договору сторони передбачили 100% передплату за надані послуги, яка має бути здійснена за 10 днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу.

На виконання умов договору позивач протягом січня червня 2016 року надав відповідачу послуги з транспортування природного газу на загальну суму 192761,76 грн., що підтверджується відповідними актами про виконання робіт за період січень, березень червень 2016 року (а.с. 21-25).

Разом з тим, від підписання акту за лютий 2016 року на суму 63 890,75 грн. (а.с. 26) відповідач відмовився, пославшись у своєму листі від 21.04.2016 № 01-02-67/705 (а.с. 43) на розбалансування обсягу отриманих послуг у цьому періоді, втрат газу в результаті проведення АТО (пошкодження та знищення газопроводів, що супроводжувалось витоком природного газу), що не обумовлено спірним договором.

З викладених вище підстав позивач звернувся до суду з даним позовом.

Крім того, на підставі приписів ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем за період з квітня 2016 року по серпень 2016 року, враховуючи кожний окремий звітний період, нараховано та заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати в сумі 6065,68 грн. та 3 % річних, за період з 20.02.2016 по 14.09.2016, в сумі 2827,56 грн., що підтверджено відповідними розрахунками позивача, наявними у матеріалах справи (а.с. 62-63).

Під час судового розгляду справи доказів повної або часткової сплати суми боргу за договором відповідачем надано не було.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову з таких підстав.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Спір виник через неналежне виконання відповідачем грошового зобовязання за договором транспортування природного газу.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання не допускається, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства. Вказана норма за своїм змістом кореспондується з приписами п.1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Обовязок з оплати наданих позивачем послуг транспортування природного газу відповідачем виконаний не був.

Суд не приймає доводи відповідача, викладені в його відзиві на позовну заяву з наступних підстав.

Позивачем надано до матеріалів справи акти про виконання робіт з транспортування природного газу від 29.02.2016, складені та підписані сторонами за іншими договорами, та акт прийому-передачі природного газу від цієї ж дати, підписаний сторонами (а.с. 27-29), з яких вбачається, що позивачем у лютому 2016 року було здійснене транспортування відповідачу природного газу в обсязі 960 261 куб. м.

За спірним договором № ЛГВ001/7ТГ13 від 18.01.2013 позивач направив відповідачу для підписання акт про виконання робіт з транспортування природного газу за лютий 2016 року від 29.02.2016, виходячи з підтвердженого факту транспортування газу відповідачу в обсязі 271,7830 куб. м. газу на суму 63890,75 грн.

Відмова відповідача від підписання цього акту не впливає на його обов'язок сплатити вартість послуг позивачу за лютий 2016 року, оскільки у п. 3.3 договору сторони обумовили, що в разі відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають врегулюванню відповідно до умов договору або у судовому порядку, а у п. 3.4 договору передбачено, що до прийняття рішення судом відповідні розрахунки за надані послуги здійснюються відповідно до даних позивача.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджено факт виконання позивачем умов укладеного між сторонами договору транспортування природного газу та наявності у відповідача перед позивачем заборгованості за надані у період з січня 2016 року по червень 2016 року послуги в суму 192761,76 грн.

У відповідності з вимогами ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем обґрунтовано нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 2827,56 грн. та інфляційні нарахування в сумі 6065,68 грн.

Суд вважає, що з урахуванням вимог закону щодо належності і допустимості доказів, позивачем доведено належними доказами ті обставини, на які він посилається як на підставу своєї вимоги.

За таких обставин позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та її обставинами, а тому підлягають повному задоволенню з віднесенням на відповідача витрат зі сплати судового збору згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 22, 44, 49, 75, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з відповідача, Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз", 93400, Луганська область., м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, буд. 87, код 05451150, на користь позивача, Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування", (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 26/28, код 30019775) в особі філії Газопромислове управління "Шебелинкагазвидобування", (64250, Харківська область, Балаклійський р-он, смт. Донець, вул. Стадіонна, буд. 9, код 00153146), заборгованість в сумі 192761,76 грн., інфляційні нарахування в сумі 6065,68 грн. та 3% річних у сумі 2827,56 грн., всього - 201 655,00 грн., крім того, витрати зі сплати судового збору в розмірі 3024,82 грн., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання, якщо не було подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено - 03.11.2016.

Суддя А.Г. Ворожцов