ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01 листопада 2016 р. Справа № 903/675/16

за позовом Публічного акціонерного товариства Володимир-Волинська птахофабрика, с.Федорівка, Володимир-Волинський район

до Волинський обласний санаторій матері і дитини Турія, с.Зелена, Ковельський район

про стягнення 6 880,85грн.

Суддя Пахолюк В.А.

Секретар судового засідання Коваль О.М.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник, дов. від 08.08.2016р.

від відповідача: н/з.

Суть спору: позивач -Публічне акціонерне товариство «Володимир-Волинська птахофабрика», звернувшись до суду, просить стягнути з відповідача - Волинського обласного санаторію матері і дитини «Турія» 11 507, 40 грн. заборгованості за відпущений товар (мясо бройлера та субпродукти в асортименті), в т.ч. 5 295, 00 грн. основного боргу, 1 059, 00 грн. збитків, 4924, 35 грн. пені та 229, 05 грн. інфляційних втрат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на укладений між сторонами договір поставки № Ф-00000099 від 09.09.2014 р., згідно якого, як зазначає позивач, ним було передано відповідачу товар на загальну суму 71309,10грн.

Отриманий товар відповідач згідно умов договору повинен оплатити протягом 3 календарних днів з моменту завантаження товару в автотранспорт покупця або отримання на складі покупця.

Однак, станом на дату подачі позовної заяви отриманий товар відповідач не оплатив, заборгованість згідно акту взаємозвірки розрахунку складає 5 295, 00 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача направлялась претензія за вих.. № 1301 від 14.07.2016 р. з вимогою добровільно сплатити заборгованість, яка залишена адресатом без відповіді та реагування.

На підставі п.п.7.4., 7.5., 7.6. договору, ст.ст. 230, 231 ГК України, п.1 ст.258, ст.610-612 ЦК України відповідачу за період з 06.03.2016 р. по 07.09.2016 р. нараховано пеню в сумі 4 924, 35 грн. та 1 059, 00 грн. збитків, що становлять 20% від простроченої суми.

Крім того, відповідно до ст.625 ЦК України нараховано 229, 05 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 16.09.2016 р. порушено провадження у справі та прийнято позовну заяву до розгляду. Відповідача зобовязано: подати письмові обґрунтовані доводи та заперечення по суті та предмету спору, в т.ч. в частині нарахування штрафних санкцій; довідку про включення до ЄДРПОУ.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 03.10.2016р. зобов;язувалось в обовязковому порядку надати суду позивача первинні бухгалтерські документи щодо проведення між сторонами господарської операції на підставі договору поставки № Ф-00000099 від 09.09.2014 р. та докази часткової оплати продукції відповідачем; додаткові письмові пояснення та докази про те, чи видавалась відповідачем довіреність на отримання товару за видатковою накладною № 75517 від 29.09.2015 р.; уточнити позовні вимоги в частині нарахування пені з врахуванням вимог ч.6 ст.232 ГК України.

01.11.2016р. в судовому засіданні представником позивача ОСОБА_1 було подано заяву № 40 від 30.10.2016р. про уточнення позовних вимог, згідно якої нова ціна позову становить 6 880,85грн.

Зменшення розміру позовних вимог є процесуальним правом позивача, передбаченим ч. 4 ст. 22 ГПК України.

Вищий господарський суд України у п. 3.10 постанови пленуму від 26.12.2011р. №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції вказав, що передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Оскільки зменшення розміру позовних вимог не суперечить вимогам законодавства, судом приймається вказана заява, спір вирішується виходячи з нової ціни позову 6 880,85грн.

Вищезазначеною заявою позивач також долучив до матеріалів справи розрахунок штрафних санкцій, платіжні доручення: № 316 від 19.08.2015р. на суму 5145,00грн.; №280 від 31.07.2015р. на суму 10290,00грн.; №219 від 08.07.2015р. на суму 6688,50грн.; №171 від 12.06.2015р. на суму 5145,00грн.; №639 від 18.12.2014р. на суму 1907,40грн.; №474 від 01.10.20104р. на суму 11542,50грн.; №389 від 03.09.2014р. на суму 11086,50грн.; №155 від 02.07.2014р. на суму 6829,20грн.; № HSAV1BDDR6 від 01.07.2014р.на суму 7380,00грн., видаткові накладні №41312 від 15.06.2015р. на суму 5 145,00грн.; № 48980 від 09.07.2015р. на суму 6688,50грн.№ 47950 від 12.09.2014р. на суму 2100,00грн.; № 48448 від 15.09.2014р. на суму 8580,60грн.; № 71332 від 19.12.2014р. на суму 2137,50грн.; № 52918 від 06.10.2014р. на суму 11664,00грн.; №57802 від 06.08.2015р. на суму 10290,00грн.; № 62676 від 21.08.2015р. на суму 5145,00грн.

В судовому засіданні представником позивача було подано довідку № 1881 про стан заборгованості Волинського обласного санаторію матері і дитини «Турія» перед публічним акціонерним товариством «Володимир-Волинська птахофабрика» в сумі 5 295,00грн., а також додаткові письмові пояснення № 41 від 30.10.2016р.щодо видачі довіреності на отримання товару за видатковою накладною № 75517 від 29.09.2015р.

Ухвалами господарського суду Волинської області від 16.09.2016р. та від 03.10.2016р.було зобовязано відповідача подати суду письмові пояснення по суті та предмету спору, в т.ч. в частині нарахування штрафних санкцій; довідку з ЄДРПОУ.

Відповідач вимоги ухвал суду від 16.09.2016р. та від 03.10.2016р. повторно не виконав, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча про час і місце проведення судового засідання був належним чином повідомлений, про що свідчить поштове повідомлення № 45 3 від 29.09.2016р.

Відповідно до ст. 75 ГПК України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд,

в с т а н о в и в:

09.09.2014р. між позивачем публічним акціонерним товариством «Володимир Волинська птахофабрика» та відповідачем Волинським обласним санаторієм матері і дитини «Турія» був укладений договір « Ф-00000099.

Згідно п.1.1 вище вказаного договору постачальник (позивач) зобовязується передати у власність покупцю (відповідачу) товар (продукцію виробництва ПАТ «Володимир-Волинська птахофабрика»: мясо бройлера та субпродукти в асортименті та кількості) згідно накладних у відповідності до узгоджених сторонами замовлень, а покупець (відповідач) зобовязується проводити оплату за товар та приймати його на умовах данного договору.

Так, на виконання умов договору № Ф-00000099 від 09.09.2014р. позивачем було відпущено відповідачу товар/мясо бройлера та субпродукти в асортименті та кількості/на загальну суму 71 309,10грн., яка частково була погашена на суму 66 014,10грн.

Заборгованість відповідача станом на день звернення з позовом до суду становить 5 295,00грн.

У відповідності до п.4.1 договору № Ф-00000099 від 09.09.2014р. розрахунок за кожну поставлену партію товару здійснюється покупцем протягом трьох календарних днів, з моменту завантаження товару в автотранспорт покупця або отримання на складі покупця. Розрахунки за товар здійснюються в українській національній валюті гривнях. Вид розрахунків безготівковий. Форма розрахунків платіжне доручення. Датою оплати за товар визнається дата фактичного надходження коштів на рахунок постачальника.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до п. 7.4 договору № Ф-00000099 від 09.09.2014р. та розрахунку позивача сума заборгованості по пені за період з 03.10.2015зр. по 03.04.2016р. -1 172,84грн. є підставною та підлягає до стягнення.

Відповідно до ст.625 ЦК України, яка передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача, суд приходить до висновку про правомірність нарахування суми 413,01грн. інфляційних втрат за період з 03.10.2015р. по 30.09.2016р. та задоволення позову в цій частині.

З метою досудового вирішення спору позивач звертався до відповідача з претензією № 1301 від 17.07.2016р., однак остання залишилася без відповіді.

Таким чином, з врахуванням вище зазначеного , суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача 6 880,85грн. загальної суми заборгованості, з яких: 5 295,00грн. сума основного боргу, 1 172,84грн. пені та 413,01грн. інфляційні втрати, обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення.

Оскільки спір був доведений до суду з вини відповідача, витрати по сплаті позивачем судового збору в розмірі 1 450,00грн. відповідно до ст. 49 ГПК України слід покласти на останнього.

Керуючись ст. ст. 67, 173, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 509, 526,625 Цивільного кодексу України, ст.ст.44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Волинського обласного санаторію матері і дитини «Турія» (45000,м. Ковель, вул. Володимирська,137, код13366151) на користь публічного акціонерного товариства «Володимир-Волинська птахофабрика» (44702, Володимир-Волинський р-н, с. Федорівка, код 00851376) 6 880,85грн., з яких 5 295-сума основного боргу, 1 172,84грн. пені, 413,01грн. інфляційні втрати, а також 1 450,00грн. витрат повязаних зі сплатою судового збору.

Повний текст рішення складено

02.11.2016

Суддя В. А. Пахолюк