ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" листопада 2016 р.Справа № 922/3518/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання Вознюк С.В.

розглянувши справу

за позовом Акціонерної компанії "Харківобленерго" м. Харків
до Департаменту цивільного захисту Харківської обласної державної адміністрації, м. Харків
про стягнення 20 784,10грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, дов. № 01-16юр/6010 від 15.08.2016р.;

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 17 970,50грн., пеню в розмірі 2 448,11грн., 3% річних в розмірі 365,49грн. за неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором про постачання електричної енергії № 067140 від 24.12.2010р., а також покласти на відповідача понесені витрати зі сплати судового збору.

Представник позивача позовні вимоги підтримує, просить суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у призначене судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. У відзиві на позов проти позовних вимог заперечує, просить суд в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що невиконання грошових зобов'язань відповідачем відбувається не з його вини. В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначив про відсутність бюджетних асигнувань, що в свою чергу унеможливлює здійснення ним вчасної оплати послуг з електропостачання. Враховуючи скрутний матеріальний стан, відповідач просить суд зменшити розмір штрафних санкцій на 70%.

Враховуючи те, що судом вжито всі заходи для належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника відповідача за наявними в справі матеріалами, відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

24.12.2010р. між Акціонерною компанією "Харківобленерго" (позивач) та Головним управлінням з питань надзвичайних ситуацій Обласної державної адміністрації укладено Договір про постачання електричної енергії № 067140 (далі договір), відповідно до умов якого, позивач (постачальник електричної енергії) зобов'язався продавати електричну енергію Головному управлінню з питань надзвичайних ситуацій Обласної державної адміністрації (споживачу) для забезпечення потреб електроустановок споживача з дозволеною потужністю, зазначеною у додатку № 3.1. "Перелік місць встановлення розрахункових приладів обліку та тарифів, що застосовуються при проведенні розрахунків за спожиту електричну енергію" до цього договору, а споживач своєчасно оплачувати позивачу вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснювати інші платежі згідно з умовами цього Договору та додатками до Договору, що є його невід'ємними частинами.

Розпорядженням Харківської обласної державної адміністрації № 514 від 21.08.2012р. назву споживача - Головного управління з питань надзвичайних ситуацій обласної державної адміністрації змінено на Департамент цивільного захисту Харківської обласної державної адміністрації (відповідач у справі).

На підставі п. 9.4. дію договору пролонговано сторонами на 2016 рік.

Відповідно до п.2.2.2. договору, постачальник електричної енергії зобов'язується постачати електричну енергію в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 договору, з урахуванням розділів 6, 7 договору, відповідно до додатку № 1 "Договірні величини споживання" та додатку № 2 "Порядок розрахунків".

У п.5 додатку № 2 до договору сторони погодили порядок здійснення розрахунків, а саме: остаточний розрахунок за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, відповідач зобов'язався здійснювати на підставі рахунку, який виставляється позивачем на основі даних про фактичне споживання електричної енергії. Відповідач повинен отримати рахунок на оплату електричної енергії. Цей рахунок має бути оплачений протягом 5 операційних днів з дня його отримання.

Оскільки відповідач взяті на себе зобов'язання за договором не виконав позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд встановив наступне.

Частиною 1 ст. 275 Господарського кодексу України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору про постачання електричної енергії встановлюються законами України "Про засади функціонування ринку електричної енергії України" та "Про електроенергетику".

Відповідно до Закону України "Про електроенергетику" від 16.10.1997р. № 575/97-ВР та Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996р. № 28, договір про постачання електричної енергії є основним документом та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін.

За приписами ч.7 ст. 276 Господарського кодексу України оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав повністю та за період із липня по вересень 2016р. поставив відповідачу електричну енергію в повному обсязі.

На адресу відповідача позивачем направлялися рахунки на оплату боргу за використану електроенергію.

Відповідач взяті на себе зобов'язання за договором належним чином не виконав, за отриману електроенергію своєчасно не розрахувався, у зв'язку з чим у нього перед позивачем за період із липня 2016р. по вересень 2016р. утворилась заборгованість в сумі 17 970,50грн.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Факт наявності заборгованості за отриману за договором електричну енергію за період із липня 2016р. по вересень 2016р. в розмірі 17 970,50грн. підтверджується належними доказами, наявними у справі.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вказані обставини та те, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження сплати ним заборгованості перед позивачем за електричну енергію у сумі 17 970,50грн., суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилається на відсутність з його боку вини у неналежному виконанні грошового зобов'язання по оплаті за спожиту електричну енергію, у зв'язку з відсутністю бюджетного призначення, невчасним отриманням коштів з Державного бюджету України та зазначив, що по мірі надходження коштів ним вживаються всіх залежні від нього заходи для виконання своїх зобов'язань за договором.

Дані заперечення суд не приймає, оскільки відповідно до ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Згідно ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п.6 додатку № 2 "Порядок розрахунків" до договору про постачання електричної енергії, сторони погодили, що у разі несвоєчасної оплати обумовлених даним додатком нарахувань, позивач проводить відповідачеві нарахування за весь час прострочення, у тому числі за день оплати, пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який здійснюється нарахування, від суми боргу, та 3% річних з простроченої суми.

На підставі зазначеного, позивач за порушення строків виконання зобов'язань за спірним договором за період грудень 2015р. по серпень 2016р. нарахував відповідачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який здійснюється нарахування, від суми боргу за весь час прострочення, з урахуванням шестимісячного терміну за період з 01.07.2016р. по 30.09.2016р. в розмірі 2 448,11грн.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивач надав обґрунтований розрахунок пені за період з 01.07.2016р. по 30.09.2016р., який відповідає умовам договору та Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань.

Однак, розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 70%, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Суд зазначає, що при вирішенні питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

На підставі викладеного, а також враховуючи те, що установа відповідача є неприбутковою та фінансується виключно з Державного бюджету України, суд вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача частково, та у відповідності до ст.233 Господарського кодексу України, п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України зменшити розмір пені на 50%.

За таких обставин, вимога про стягнення пені підлягає частковому задоволенню в розмірі 1 224,06грн.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі зазначеної статті позивач нарахував відповідачеві за період з 01.07.2016р. по 30.09.2016р. три відсотки річних в розмірі 365,49грн. за неналежне виконання зобов'язань за договором за період з червня 2014р. по серпень 2016р.

Нарахування 3% річних відповідає вимогам чинного законодавства України, наданому розрахунку, тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст.49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої при задоволенні позову частково судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Однак, враховуючи те, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки, обов'язок відшкодувати позивачу судовий збір суд покладає на відповідача в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.526, 599-601, 604-609, 612, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст.202-205 Господарського кодексу України, ст.ст.1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Департаменту цивільного захисту Харківської обласної державної адміністрації, (61038, м. Харків, вул. Салтівська, 73, п/рахунок 690 в ГУ ДКСУ в Харківській області, МФО 851011) на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго", (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149):

- на п/р 07 в філії ХОУ ВАТ ДОБУ, МФО 351823 - суму заборгованості за електричну енергію у розмірі 17 970,50грн.;

- на п/р 5 в АТ "ОСОБА_2 Аваль", м.Київ, МФО 380805 - 1 224,06грн. пені, 365,49грн. 3% річних, 1 378,00грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 1 224,05грн. відмовити.

Повне рішення складено 08.11.2016 р.

Суддя ОСОБА_3