РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2016Справа №910/14850/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку»

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

про стягнення 7085,07 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники:

від позивача - Биковський О.І. (представник за довіреністю);

від відповідача - ОСОБА_1

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указаний позов про стягнення заборгованості з комісійної винагороди за надання гарантії за період користування нею з 07.10.2011 по 06.02.2016 у сумі 7085,07 грн. за Договором № Г-80/10 від 07.10.2010 у зв'язку з неналежним виконанням Відповідачем своїх зобов'язань з внесення оплати за користування гарантією.

Відповідач проти позову заперечує з посиланням на скасування його турагентської ліцензії, тому вважає гарантію припиненою, і також, як на підставу припинення гарантії посилається на настання передбачених п. 4.2 Договору обставин.

У судовому засіданні 05.10.2016 оголошувалась перерва на 17.10.2016.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

На підставі договору № Г-80/10 від 07.10.2010 (далі - Договір), Позивачем було надано Відповідачу Гарантію (Додаток №1 до Договору) для забезпечення виконання зобов'язань Відповідача перед туристами за договорами на туристичне обслуговування (ваучерами), укладеними між Відповідачем та туристами у період дії Договору (07.10.2010-06.02.2016).

Предметом спору є стягнення Позивачем з Відповідача заборгованості зі сплати комісійної винагороди згідно вказаного в п. 4.1 Договору графіку за період з 07.10.2011 по 06.02.2016 у сумі 255 євро, еквівалент за курсом НБУ 7085,07 грн.

Позивач вказує, що Договір є чинним, оригінал Гарантії знаходиться у Відповідача, отже останній використовує Гарантію у своїй господарській діяльності, тому зобов'язаний сплачувати комісійну винагороду за користування Гарантією.

Відповідач проти позову заперечує з посиланням на скасування його турагентської ліцензії, тому вважає гарантію припиненою, і також, як на підставу припинення Гарантії посилається на настання передбачених п. 4.2 Договору обставин.

Судом досліджено заперечення Відповідача та у частині посилання на припинення Гарантії через скасування турагентської ліцензії Відповідача суд заперечення не приймає, оскільки Відповідачем доказів припинення його турагентської ліцензії надано не було.

Щодо строку дії Гарантії та обов'язку Відповідача сплачувати комісійну винагороду за користування Гарантією суд зазначає наступне.

За умовами п. 3.1 Договору, Гарантія набуває чинності з 07.10.2010 та діє до 06.02.2016. Дія Гарантії припиняється на наступний день після закінчення строку її дії або через три місяці після анулювання відповідної турагентської/туроператорської ліцензії у період дії Гаранті, або на наступний день після анулювання Гарантії Гарантом відповідно до умов даного Договору.

За надання гарантії Відповідач зобов'язався сплатити Позивачу 315 євро по курсу НБУ частинами та у строки відповідно до у п. 4.1 Договору.

З наданих Позивачем та не спростованих Відповідачем пояснень вбачається, що було сплачено лише перший платіж у сумі 60 євро за користування Гарантією (період дії гарантії) з 07.10.2010 по 06.10.2011.

Наступний платіж також у сумі 60 євро за користування Гарантією (період дії гарантії) з 07.10.2011 по 06.10.2012 мав бути сплачений не пізніше 04.10.2011, але у вказаний строк та пізніше сплачений не був, і матеріали справи не містять доказів протилежного.

За приписами п. 4.2 Договору, у разі неотримання Позивачем від Відповідача комісійної винагороди за надання Гарантії у граничний термін сплати, визначений графіком згідно п. 4.1 Договору, Гарант анулює Гарантію з дня наступного за днем ненадходження платежу.

З огляду на наведене, за умовами п. 4.2 Договору, Гарантія є анульованою з 05.10.2011.

При цьому, усупереч твердженням Позивача, за умовами п. 8 Гарантії, дана гарантія припиняє діяти незалежно від того буде вона повернути для анулювання гаранту чи ні.

Отже, позаяк за умовами Договору Гарантія є припиненою в силу п. 4.2 Договору з 05.10.2011 у зв'язку з несплатою Відповідачем обумовленого Договором платежу в строк не пізніше 04.10.2011, у Позивача відсутні підстави вимагати, а у Відповідача вносити оплату за користування Гарантією (сплачувати Гаранту комісійну винагороду) за строк після дати припинення Гарантії, тобто з 05.10.2011.

При цьому, всупереч твердженням Позивача строк дії Договору, тобто що Договір діяв і після припинення Гарантії 05.10.2011, жодним чином не зобов'язує Відповідача вносити оплату за Гарантією, яка припинилася.

Враховуючи все вищенаведене, підстави для стягнення з Відповідача суми комісійної винагороди за надання Гарантії за період користування нею з 07.10.2011 по 06.02.2016 у сумі 7085,07 грн. у суду відсутні та у задоволенні позову суд відмовляє.

Судовий збір відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на Позивача.

Виходячи з викладеного та керуючись ст.ст. 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 04.11.2016

Суддя Сташків Р.Б.