КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" жовтня 2016 р. Справа№ 910/5722/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Ткаченка Б.О.

Мартюк А.І.

при секретарі Волуйко Т.В.

представники сторін:

позивача: Бондаренко М.Г. за довіреністю;

відповідача: Королецька В.А. за довіреністю;

третьої особи 1: не з'явився;

третьої особи 2: не з'явився;

третьої особи 3: не з'явився;

третьої особи 4: не з'явився;

третьої особи 5: не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "УПБ" Пантіної Л.О.

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.06.2016

у справі № 910/5722/16 (головуючий суддя Пукшин Л.Г.)

За позовом Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "УПБ" Пантіної Л.О.

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК АУРУМ ФІНАНС"

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

1) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

3) Національний банк України

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

2) Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович;

4) ОСОБА_7;

5) ОСОБА_8

про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Український професійний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "УПБ" Пантіної Л.О. звернулось у Господарський суд міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК АУРУМ ФІНАНС" про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - Договору відступлення прав вимоги від 27.05.2015, укладеного між ПАТ "УПБ" та ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС" та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А., шляхом повернення на користь позивача права майнової вимоги за вказаним договором, оригіналів документів, отриманих згідно Актів приймання-передачі від 27.05.2015 та внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Рішенням господарського суду міста Києва від 08.06.2016 у справі №910/5722/16 відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Публічне акціонерне товариство "Український професійний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "УПБ" Пантіної Л.О. звернулось із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного судового рішення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.07.2016 (колегія суддів у складі головуючого судді Зеленіна В.О., суддів Чорної Л.В., Мартюк А.І.) апеляційну скаргу прийнято до провадження, призначено розгляд справи на 14.09.2016.

02.09.2016 від третьої особи 3 надійшли письмові пояснення, у яких вона просить задовольнити апеляційну скаргу.

12.09.2016 від третьої особи 1 надійшли письмові пояснення, у яких вона просить задовольнити апеляційну скаргу.

13.09.2016 від позивача надійшло клопотання про залучення додаткових доказів по справі.

13.09.2016 від позивача надійшли додаткові письмові пояснення до апеляційної скарги.

14.09.2016 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він просить залишити рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 13.09.2016 р., у зв'язку із перебуванням судді Чорної Л.В. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/5722/16 колегію суддів у складі головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Мартюк А.І., Ткаченка Б.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2016 колегією суддів у зазначеному складі прийнято справу до провадження.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2016 розгляд справи відкладено на 28.09.2016.

28.09.2016 відповідач подав додаткові пояснення до відзиву на апеляційну скаргу.

28.09.2016 розгляд апеляційної скарги не відбувся в зв'язку з перебуванням головуючого судді (судді - доповідача) Зеленіна В.О. на лікарняному.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.10.2016 розгляд справи призначено на 24.10.2016.

Треті особи явку представників у судове засідання не забезпечили, не повідомивши про причини, хоча були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання.

З метою не порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку, керуючись ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними в справі документами та за відсутності представників третіх осіб.

Представник позивача (апелянта) у судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити, скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечила проти задоволення апеляційної скарги, просила залишити оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

20.12.2007 між позивачем - Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк", як Банком, та третьою особою 4 - ОСОБА_7, як позичальником, було укладено кредитний договір № 954 (далі - кредитний договір), згідно з умовами якого Банк надав позичальнику кредит у вигляді відкличної кредитної лінії, що поновлюється, у розмірі на строк та умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов'язався отримати і повернути грошові кошти, одержані в рахунок кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором.

Відповідно до п.п. 1.2, 1.3, 1.4 встановлено наступні умови кредитного договору: строк кредиту з 20.12.2007 до 12.12.2022 року, процентна ставка - 18,5 % річних, кредит з лімітом заборгованості 446925,00 грн. з яких 429250,00 грн. на споживчі цілі та 17675,00 грн. на оплату страхових платежів з поетапним щомісячним зменшенням ліміту заборгованості, починаючи з лютого 2008 року на суму 2398,04 грн.

В забезпечення виконання грошових зобов'язань позичальника відповідно до кредитного договору № 954 від 20.12.2007 між Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк", як іпотекодержателем, та третьою особою 5 - ОСОБА_8, як іпотекодавцем, було укладено іпотечний договір від 20.12.2007, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рвач Ж.В. та зареєстрований в реєстрі за №4424-д, згідно якого в іпотеку передана квартира за адресою: АДРЕСА_1. Крім того, в забезпечення виконання грошових зобов'язань позичальника відповідно до кредитного договору № 954 від 20.12.2007 між Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" та ОСОБА_8 було укладено договір поруки № 954-1 від 20.12.2007.

27.05.2015 між позивачем - Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк", як первісним кредитором, та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "ФК АУРУМ ФІНАНС", як новим кредитором, було укладено договір про відступлення прав вимоги № б/н (далі - договір про відступлення), за умовами якого первісний кредитор відступив новому кредитору належні первісному кредитору майнові права за кредитним договором, в тому числі, але не обмежуючись, права вимоги сплати заборгованості за кредитом, несплачених процентів, комісій та штрафних санкцій за кредитним договором в розмірі, який буде існувати на момент переходу прав вимоги, вказаний в п.3 цього договору, а також всі права іпотекодержателя за іпотечним договором, всі права за договором поруки. Вказаний договір було нотаріально посвідчено приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А. (третя особа 2) та зареєстровано в реєстрі за № 6329.

Згідно з п. 3. договору про відступлення заборгованість за кредитним договором становить 193 346,31 грн.

Підстави виникнення, зазначених в п.1 цього договору прав вимоги до боржника, на момент підписання цього договору підтверджуються (п.4):

1. Кредитним договором № 954 від 20.12.2007

2. Іпотечним договором від 20.12.2007, що посвідчений приватним нотаріусом КМНО Рвач Ж.В. за реєстровим № 4424-д

3. Договором поруки № 954-1 від 20.12.2007.

Відповідно до п. 5. договору про відступлення за відступлення прав вимоги за кредитним договором відповідач сплачує позивачу кошти в розмірі 193 346,31 грн., які сплачуються новим кредитором первісному кредитору протягом 2-х банківських днів з дня укладення цього договору.

Відповідно до пунктів 6 та 8 договору про відступлення прав вимоги за кредитним договором є такими, що передані новому кредитору з моменту підписання акту приймання-передачі права вимоги. Акт приймання-передачі права вимоги підписується виключно після отримання первісним кредитором ціни продажу в повному обсязі. Первісний кредитор зобов'язаний при підписанні акту приймання-передачі права вимоги, передати новому кредиторові за цим актом оригінали документів, зазначених у п.4 даного договору, а також розрахунок заборгованості за кредитним договором.

Платіжним дорученням від 27.05.2015 № 80 відповідачем було перераховано позивачу 193346,31 грн., в графі платіжного доручення призначення платежу вказано: плата за відступлення права вимоги за кредитними зобов'язаннями згідно договору відступлення права вимоги від 27.05.2015.

По акту приймання-передачі від 27.05.2015 позивач передав, а відповідач прийняв права вимоги за зобов'язаннями низки боржників та документи, зокрема, за боржником ОСОБА_7 (Кредитний договір № 954 від 20.12.2007, Іпотечний договір від 20.12.2007, що посвідчений приватним нотаріусом КМНО Рвач Ж.В. за реєстровим № 4424-д, Договір поруки № 954-1 від 20.12.2007). В Акті зазначено, що сторони підтверджують, що розрахунки за вищевказаним договором проведені в повному обсязі і сторони не мають претензій одна до одної.

В Акті приймання-передачі позивач та відповідач погодили, що розрахунки за вищевказаними договорами проведені в повному обсязі і сторони не мають претензій одна до одної.

При цьому, доказів того, що представник банку діяв у супереч вимогам закону суду надано не було.

27.05.2015 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про реєстрацію відповідача іпотеко держателем за іпотечним договором (номер запису про іпотеку 9828404).

05.06.2015 відповідач направив на адресу позичальника та поручителя (іпотекодавця) повідомлення № 2905/15-12 про відступлення права грошової вимоги та всіх інших пов'язаних з нею прав за кредитним договором № 954 від 20.12.2007, що було отримано третьою особою-5 13.06.2015, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, наявне в матеріалах справи.

Постановою Правління Національного банку України № 348 від 28.05.2015 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" до категорії неплатоспроможних" Банк було віднесено до категорії неплатоспроможних.

На підставі постанови Правління Національного банку України виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 107 від 28.05.2015 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Український професійний банк". Даним рішенням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації з 29.05.2015 по 28.08.2015 включно. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було призначено Пантіну Л.О.

Постановою Правління Національного банку України № 562 від 28.08.2015 відкликано банківську ліцензію ПАТ "Український професійний банк" та прийнято рішення про ліквідацію Банку .

На виконання вказаної постанови Правління Національного банку України виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте відповідне рішення № 158 від 28.08.2015 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Український професійний банк" та делегування повноважень ліквідатора банку" .

Вказаним рішенням Фонду було припинено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Український професійний банк" і розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Український професійний банк" з 31.08.2015 по 30.08.2016. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Український професійний банк" призначено Пантіну Л.О.

Здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків регулюється Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який набув чинності 22.09.2012.

Так, статтею 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначені повноваження уповноваженої особи Фонду.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті (в редакції чинній на дату введення тимчасової адміністрації у ПАТ"УПБ").

На виконання своїх обов'язків, передбачених ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Уповноваженою особою, згідно наказу № 26/ТА від 29.05.2015 було створено комісію з перевірки договорів (інших правочинів), укладених ПАТ"УПБ".

За результатами роботи комісії складено протокол № 10 від 24.07.2015 та встановлено, що:

- договір про відступлення прав вимоги укладено з порушенням вимог Постанови Національного банку України № 293/БТ від 30.04.2015, яка забороняє Банку передавати в забезпечення третім особам майно та активи;

- прийнявши виконання (платежі) за договором відступлення від кредитора з його поточного рахунку в Банку, Банком було порушено вимоги постанови Національного банку України № 293/БТ від 30.04.2015, відповідно до якої всі розрахунки в національній валюті повинні проводитися через кореспондентський рахунок Банку, відкритий у Національному банку України;

- умови договору відступлення, укладеного між Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФК АУРУМ ФІНАНС", прямо передбачають передачу контрагенту, що є одночасно кредитором Банку, майнових прав за кредитними договорами та договорами забезпечення, отже надають кредитору - ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС" переваги перед іншими кредиторами, не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами Банку, що зазначено у п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" як ознака нікчемності правочину.

Отже, було прийнято рішення про виявлення нікчемних правочинів, зокрема, спірного договору відступлення прав вимоги, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А 27.05.2015 та зареєстрованого в реєстрі за № 6329, а також доручено юридичному департаменту та департаменту корпоративного бізнесу банку здійснити дії щодо направлення повідомлення про нікчемність правочинів згідно ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС", всім позичальникам, поручителям, заставодавцям, іптекодавцям; в разі необхідності розпочати претензійно-позовну роботу щодо застосування наслідків нікчемності правочину; в разі необхідності розпочати роботу щодо поновлення/накладання нового обтяження та заборони відчуження всього забезпечення за вищевказаними кредитними договорами, майнові права за якими були відступлені на умовах нікчемності правочинів.

Повідомлення вих. № 01-10/3257 про нікчемність вказаного договору відступлення прав вимоги, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А 27.05.2015 та зареєстрованого в реєстрі за № 6329 було відправлено ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС" 04.08.2015 та отримано відповідачем 13.08.2015, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідач, у відповідь на лист уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Український професійний банк" № 01-10/3257, направив позивачу лист від 11.09.2015 р. вих.. № 1109/15-04, у якому відповідач повідомив про те, що не погоджується з визнанням договорів нікчемними та вважає їх належно укладеними та виконаними відповідно до вимог діючого законодавства України, оскільки законні підстави на визнання договорів нікчемними відсутні.

Наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Український професійний банк" від 07.08.2015 № 138/ТА було зафіксовано факт виявлення комісією з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями нікчемного договору, а саме - договору про відступлення прав вимоги, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А 27.05.2015 та зареєстрованого в реєстрі за № 6329.

З огляду на зазначене, позивач стверджує, що Договір про відступлення є нікчемним з наступних підстав:

- банк безоплатно здійснив відчуження майна, так як розрахунки за спірним договором було проведено через внутрішній рахунок банку, проте постановою Правління Національного банку України від 30.04.2015 року № 293/БТ встановлено обмеженням щодо обов'язку ПАТ "Український професійний банк" під час здійснення особливого режиму контролю здійснювати розрахунки в національній валюті виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у Національному банку України;

- банк, до дня визнання його неплатоспроможним, взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

- банк уклав правочин, умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання позивачу переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з вказаним позовом, у якому позивач просив суд на підставі ст. 216 Цивільного кодексу України застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину - Договору відступлення прав вимоги від 27.05.2015, укладеного між ПАТ "УПБ" та ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС", посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. 27.05.2015 та зареєстрованого в реєстрі за № 6329, а саме: зобов'язання відповідача повернути на користь позивача права майнової вимоги за вказаним договором, оригіналів документів, отриманих згідно Актів приймання-передачі від 27.05.2015 та внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності обставин, з якими закон пов'язує нікчемність (недійсність) правочинів, оскільки при укладенні договору про відступлення прав вимоги від 27.05.2015 року було дотримано всіх вимог, встановлених чинним законодавством України та жодна з підстав нікчемності правочину, передбачена ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" за цим договором не настала.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Пунктом 2.5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" № 11 від 29.05.2013 року визначено, що за змістом ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним.

Спори про визнання нікчемних правочинів недійсними підлягають вирішенню господарськими судами у загальному порядку. З'ясувавши, що оспорюваний правочин є нікчемним, господарський суд зазначає в резолютивній частині рішення про його недійсність або, за відсутності підстав для такого визнання, відмовляє в задоволенні позову.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Положеннями ст.ст. 215 та 216 Цивільного кодексу України передбачено, що суди розглядають справи за позовами про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності та про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

За змістом п. 2.5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" № 11 від 29.05.2013 року необхідно з урахуванням приписів ст. 215 Цивільного кодексу України та ст. 207 Господарського кодексу України розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом (наприклад, ч. 1 ст. 220, ч. 2 ст. 228 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 207 Господарського кодексу України), і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора.

Оскільки правочин, перевірка якого здійснюється в порядку ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", може вважатись нікчемним лише з підстав, передбачених цим законом, в справі про застосування наслідків нікчемних правочинів суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує їх нікчемність і настання певних юридичних наслідків.

Частинами 1, 2, 4, 5 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів, вчинених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними з підстав, визначених ч. 3 цієї статті. Уповноважена особа Фонду: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у ч. 2 ст. 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням. У разі отримання повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених ч. 3 цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Відповідно до ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Однією із підстав нікчемності Договору про відступлення, як стверджує позивач, є, зокрема:

- укладення його з порушенням вимог постанови Національного банку України № 293/БТ від 30.04.2015 року, якою заборонено передавати в забезпечення третім особам майно та активи Банку;

- розрахунки за договором відступлення проводилися шляхом перерахування коштів з поточного рахунку Кредитора, відкритому в Банку, чим було прямо порушено заборону, встановлену Постановою № 293/БТ, відповідно до якої під час здійснення особливого режиму контролю всі розрахунки в національній валюті повинні проводитися через кореспондентський рахунок Банку, відкритий у Національному банку України.

Нормами ч. 6 ст. 67 Закону України "Про банки і банківську діяльність" та п. 5.1. глави 5 розділу 1 Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17.08.2012 № 346, передбачено право Національного банку України запровадити особливий режим контролю за діяльністю банку та призначити куратора в разі потреби у посиленні контролю за діяльністю банку з метою уникнення можливості невиконання ним своїх зобов'язань перед клієнтами та кредиторами.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Правління Національного банку України від 30.04.2015 року № 293/БТ ПАТ "Український професійний банк" було віднесено до категорії проблемних строком до 180 днів; із дня прийняття цієї постанови та до кінця строку, визначеного в п. 1 цієї постанови, встановлено для ПАТ "Український професійний банк" обмеження, зокрема, не передавати в забезпечення майно та активи. Пунктом 6 даної постанови зобов'язано ПАТ "Український професійний банк" під час здійснення особливого режиму контролю здійснювати розрахунки в національній валюті виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у Національному банку України (крім операцій за розрахунками з міжнародними платіжними системами Українською міжбанківською платіжною системою (УкрКарт) згідно з укладеними договорами та за правочинами щодо цінних паперів з кореспондентським рахунком у ПАТ "Розрахунковий центр").

Приписами ч. 1 ст. 75 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено перелік критеріїв, за умови відповідності банку хоча б одному з таких критеріїв Національний банк України зобов'язаний прийняти рішення про віднесення його до категорії проблемних.

Відповідно до ч. 3 ст. 75 Закону України "Про банки і банківську діяльність" рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемного є банківською таємницею.

Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 75 Закону України "Про банки і банківську діяльність" проблемному банку забороняється використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки в національній та іноземній валюті. Проведення розрахунків здійснюється виключно через консолідований кореспондентський рахунок у Національному банку України. Ця норма не поширюється на операції щодо виконання зобов'язань у міжнародних та внутрішньодержавних платіжних системах і системах розрахунків та на операції з цінними паперами, що здійснюються згідно із законодавством.

Інших юридичних наслідків приписами наведеної норми не визначено.

Як вбачається з п. 5 Договору, за відступлення права вимоги за Кредитним договором Новий кредитор має сплатити Первісному кредитору кошти протягом 2 банківських днів з дня укладення цього договору в українських гривнях в розмірі 193346,31 грн. без ПДВ, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Первісного кредитора за наступними реквізитами: отримувач платежу: ПАТ "Український професійний банк"; банк отримувача - ПАТ "Український професійний банк"; № рахунку: НОМЕР_1; ідентифікаційний код: 19019775; МФО: 300205; призначення платежу: "оплата за договором відступлення права вимоги від 27.05.2015 р.".

Зазначений платіж фактично є внутрішньобанківським.

Тобто, обмеження, встановлені у постанові Правління Національного банку України від 30.04.2015 року № 293/БТ, а саме заборона використовувати для розрахунків у національній валюті прямі кореспондентські рахунки та необхідність здійснювати розрахунки в національній валюті виключно через кореспондентський рахунок, відкритий в Національному банку України, стосується лише здійснення ПАТ "Український професійний банк" міжбанківських переказів і не поширюються на внутрішньобанківські операції.

Положеннями ст. 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" визначено, що кореспондентський рахунок - рахунок, що відкривається одним банком іншому банку для здійснення міжбанківських переказів.

ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС" не є банківською установою, не має можливості відповідно до вимог чинного законодавства України відкривати кореспондентський рахунок в іншому банку, у тому числі в Національному банку України, а також здійснювати міжбанківські перекази.

Грошові кошти за Договором про відступлення прав вимоги від 27.05.2015 року були перераховані відповідачем позивачу саме з власного поточного рахунку, відкритого в ПАТ "Український професійний банк", а тому розрахунки між юридичною особою-клієнтом і банком за спірним правочином не є міжбанківськими переказами і не можуть здійснюватись через кореспондентський рахунок в іншому банку, у тому числі через кореспондентський рахунок Позивача в НБУ.

Таким чином, обмеження, встановлені у постанові Правління Національного банку України від 30.04.2015 року № 293/БТ, не застосовуються до вказаних правовідносин сторін за Договором про відступлення прав вимоги від 27.05.2015 року.

Також безпідставними є доводи позивача щодо встановлення у постанові Правління Національного банку України від 30.04.2015 року № 293/БТ обмежень для ПАТ "Український професійний банк", зокрема, не передавати в забезпечення майно та активи, оскільки за своєю правовою природою Договір про відступлення прав вимоги від 27.05.2015 року не відноситься до договорів, що забезпечують виконання зобов'язань, а отже, його укладення не могло порушити встановленого абз. 10 п. 3. Постанови НБУ від 30.04.2015 pоку обмеження щодо передачі в забезпечення майна та активів.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Національний банк України, відповідно до ст. 2 Закону України "Про Національний банк України", є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

У відповідності до ч. ч. 2, 3 ст. 56 Закону України "Про Національний банк України" Національний банк України видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, та розпорядчі акти індивідуальної дії, які не є нормативно-правовими актами.

Згідно п. 1.4 Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 34/5 від 12.04.2005 року нормативно-правовий акт - це офіційний документ, прийнятий уповноваженим на це суб'єктом нормотворення у визначеній законом формі та порядку, який встановлює норми права для неозначеного кола осіб і розрахований на неодноразове застосування.

В силу положень п. 1.2 Інструкції про порядок підготовки, видання, реєстрації, надсилання та систематизації нормативних документів Національного банку України, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 313 від 20 грудня 1995 року (далі - Інструкція), нормативний акт Національного банку України - це офіційний документ, юридична форма правотворчої діяльності Національного банку України. Він містить правові норми з основних питань банківської діяльності, регулює відносини в межах банківської системи та містить у собі певні правила її діяльності. Нормативний акт є обов'язковим для виконання всіма банками, а також юридичними і фізичними особами під час здійснення банківських операцій.

Пунктом 1.3 Інструкції визначено вичерпний перелік видів нормативно-правових актів, які приймає Національний банк України, а саме:

- положення, інструкції, правила довгострокового чи короткострокового застосування;

- спільні з іншими міністерствами та відомствами правові акти.

У свою чергу, постанови, накази, розпорядження, листи, телеграми є правозастосовуючими документами розпорядчого характеру і видаються на виконання законодавства та нормативних актів Національного банку України, у відповідності до п. 1.2 Інструкції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що постанова Правління Національного банку України № 293/БТ від 30.04.2015 року "Про віднесення ПАТ "Український професійний банк" до категорії проблемних", на яку посилається позивач як на одну з підстав недійсності Договору про відступлення прав вимоги, є правовим актом індивідуальної дії та має чітко виражений організаційно-розпорядчий характер, оскільки, на відміну від нормативно-правового акта, спрямована на реалізацію заходів впливу стосовно конкретного проблемного банку - ПАТ "Український професійний банк", а не щодо невизначеного кола осіб, а відтак, не може мати юридичних наслідків для ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС". А тому, вказана Постанова Правління Національного банку України, в силу своєї правової природи, не є актом цивільного законодавства, в розумінні ст. 4 Цивільного кодексу України, у зв'язку з чим відсутні підстави для застосування ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України до спірного правочину в розрізі невідповідності спірного договору вказаній постанові НБУ як акту законодавства.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Вищого господарського суду України від 22.06.2016 року по справі № 910/14741/15.

Крім зазначеного слід звернути увагу, що постанова Правління Національного банку України № 293/БТ від 30.04.2015 року містить гриф "банківська таємниця", та не може встановлювати обов'язки та обмежувати права інших осіб, на яких дія такого акту не поширюється (в тому числі з огляду на те, що він не міг бути відомий інший особам, крім самого банку).

Наслідком порушення акту індивідуальної дії може бути лише застосування Національним банком України до Позивача заходів впливу за порушення банківського законодавства відповідно до ст. 73 Закону України "Про банки і банківську діяльність" та Постанови Правління НБУ від 17.08.2012 року № 346 "Про затвердження Положення про застосування Національним банком України заходів впливу", а не визнання правочину недійсним.

Тобто, порушення вимог постанови Правління Національного банку України № 293/БТ від 30.04.2015 року є підставою для відповідальності самого банку і не може бути підставою для визнання недійсним договору через невідповідність дій самого банку вказаній постанові.

Позивач також посилався на те, що умови Договору про відступлення прав вимоги від 27.05.2015 року прямо передбачають передачу відповідачем, який є одночасно кредитором Банку, майнових прав за Кредитним договором та надає кредитору Банку - ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС" переваги перед іншими кредиторами, а також банк безоплатно здійснив відчуження майна, відмовився від власних майнових вимог; банк взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого став неплатоспроможним.

Проте, судова колегія не може погодитися з даними посиланнями, оскільки Договір про відступлення прав вимоги від 27.05.2015 року за своєю правовою природою є оплатним та його умовами передбачено оплату 193346,31 грн. за відступлення права вимоги у розмірі 193346,31 грн. Крім того, в матеріалах справи міститься платіжне доручення № 80 від 27.05.2015 року про оплату 193346,31 грн.

Вказане спростовує доводи позивача, що ним безоплатно відчужено право вимоги за кредитним договором у зв'язку з прийняттям на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента на вчинення відповідних майнових дій.

Позивачем також не доведено наявності надання пільг (переваг) ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС" при укладанні спірного правочину, оскільки сума заборгованості за Кредитним договором відповідає сумі відступлення права вимоги - 193346,31 грн.

Крім того, позивачем не надано суду належних, достатніх та допустимих доказів, що підтверджують прийняття на себе зобов'язання внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим, оскільки за умовами спірного правочину банк отримав від відповідача грошові кошти у розмірі 193346,31 грн., що мало на меті сприяти підвищенню рівня платоспроможності банку.

Посилання на пов'язаність даної спірної угоди з іншими угодами сторін, які призвели до виведення активів з банку колегією відхиляються, оскільки спірний договір не містить вказаних позивачем ознак. При цьому, колегія суддів звертає увагу, що спірний договір не може бути визнано недійсним через наявність обставин нікчемності інших договорів між даними сторонами.

Частина 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" містить вичерпний перелік підстав нікчемності правочинів, проте позивачем не було доведено порушення вимог вказаної норми, а отже при укладанні Договору про відступлення прав вимоги від 27.05.2015 року було дотримано всіх вимог, передбачених чинним законодавством України.

Згідно зі ч.1 ст.512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514, ч.1 ст. 517 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом; первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Спірний договір відступлення прав вимоги за кредитним договором відповідає вимогам статтям 512-519 Цивільного кодексу України.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.07.2015 № 6-301цс15).

Таким чином, з урахуванням ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони були вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При прийнятті оскаржуваного судового рішення місцевий господарський суд, керуючись, зокрема, приписами наведених норм, на підставі повного та всебічного дослідження фактичних обставин справи і перевірки їх наявними доказами, з урахуванням визначених позивачем меж позовних вимог, дійшов правомірного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, наведене вище та докази, які містяться в матеріалах справи, спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 08.06.2016 у справі № 910/5722/16 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, прийнято без порушення норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "УПБ" Пантіної Л.О. залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 08.06.2016 у справі № 910/5722/16 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/5722/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді Б.О. Ткаченко

А.І. Мартюк