ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2016 року Справа № 915/869/16

ОСОБА_1

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Васильєвої Л.І. при секретарі судового засідання Матвєєвій О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві справу

За позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, 01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6

до відповідача: Публічне акціонерне товариство Миколаївгаз,

54000, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул.. Погранична (Чигрина), буд. 159

про: стягнення пені в розмірі 862294,60 грн., 3 % - 50131,98 грн., інфляційні - 55077,15 грн.

за участю представників сторін

Від позивача: ОСОБА_2, довіреність №14-182 від 15.07.2014;

Від відповідача: ОСОБА_3В, довіреність №04/1275 від 01.09.2016 року; ОСОБА_4. дов. від 01.09.2016р. № 04/1271

ПАТ «НАК «Нафтогаз України» звернулося з позовними вимогами до Публічного акціонерного товариства Миколаївгаз про стягнення з останнього 967503,73 грн., в тому числі пені в розмірі 862294,60 грн., 3 % річних у розмірі 50131,98 грн., інфляційні в розмірі 55077,15 грн.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 11.08.2016 року було прийнято позовну заяву до розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

04.01.2013р. між сторонами у справі було укладено договір купівлі продажу природного газу № 13-105-Б.

На виконання договору позивач поставив відповідачу протягом 2013-2015 років, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 304819565,32 грн.

У звязку з тим, що відповідачем невчасно проводились розрахунки за поставлений природний газ, позивач звернувся до суду із позовними вимогами про стягнення з останнього передбаченої умовами договору пеню в розмірі 862294,60 грн., 3 % річних у розмірі 50131,98 грн., інфляційні в розмірі 55077,15 грн.

Відповідач у письмовому відзиві позовні вимоги не визнає.

Зазначає, що позивачем в розрахунку інфляційних штучно завищено їх розмір без врахування дефляції. Відповідач вказує, що в частині визначення розміру 3% річних позивач невірно визначив період прострочення та суму боргу на дату прострочення (день сплати боргу).

Крім того, відповідачем заявлено про застосування загального строку позовної давності в частині стягнення 3% річних та спеціального строку позовної давності в частині стягнення пені.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд

встановив:

04.01.2013р. між позивачем та відповідачем був укладений договір № 13-105-Б купівлі-продажу природного газу.

В подальшому сторонами було укладено ряд додаткових угод до договору.

Відповідно до п. 1.1 договору позивач зобовязався передати у власність відповідача у 2013- 2014 роках природний газ, а відповідач зобовязався прийняти та оплатити природний газ на умовах договору.

Згідно п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки газу. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20 го числа місяця наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання - передачі.

На виконання умов договору позивач протягом 2013-2015 років передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 304819565,32 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами прийому передачі природного газу (а.с. 49-77).

В порушення вимог договору відповідач за отриманий природний газ розрахувався з порушенням встановленого для сплати строку, в звязку з чим позивач звернувся до суду із позовом про стягнення індексу інфляції за весь час прострочення, трьох процентів річних від простроченої суми та пені.

Позовні вимоги підлягають задоволенню частково з огляду на наступне:

Відповідно до норм ст. ст. 525, 526, 629, ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача інфляційні втрати складають 55077,15 грн., 3% річних 50131,98 грн.

Вимоги позивача в частині стягнення інфляційних підлягають задоволенню частково виходячи з наступного.

Відповідно до листа Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.97 № 62-97р при нарахуванні індексу інфляції треба мати на увазі, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці.

Згідно п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України „Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права від 17.07.2012 р. при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

З врахуванням наведеного, суд за допомогою юридичної інформаційно пошукової системи Законодавство здійснив розрахунок інфляційних, сума яких склала 37070,13 грн.

Таким чином, розмір інфляційних нарахувань, який підлягає стягненню становить 37070,13 грн.

Суд частково не погоджується з наданим розрахунком в частині визначення розміру 3% річних з тих підстав, що позивач невірно визначив період прострочення та суму боргу на дату прострочення (день сплати боргу).

Крім того, відповідачем заявлено про застосування загального строку позовною давності в частині стягнення 3% річних.

Статтею 256 Цивільного кодексу України надається поняття позовної давності - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України). Пунктом 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Заява є обґрунтованою, оскільки позивачем 3% нараховані за період з 20.02.2013р. по 20.07.2015р., а звернувся він до суду із позовною заявою 09.08.2016р., тобто в період з 20.02.2013р. по 09.08.2013р. строк позовної давності є таким, що сплив.

За допомогою юридичної інформаційно пошукової системи Законодавство в межах строку позовної давності судом було здійснено розрахунок 3% річних, розмір яких склав 39997,73 грн.

Отже, позовні вимоги щодо 3% річних підлягають задоволенню частково в сумі 39997,73 грн.

Пунктом 7.2 договору сторони передбачили, що у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 цього договору він у безспірному порядку зобовязується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

За прострочення виконання умов договору в частині оплати за природний газ, позивачем нараховано до стягнення з відповідача пеню в сумі 862294,60 грн.

Відповідачем заявлено про застосування спеціальної позовної давності в один рік в частині стягнення пені.

Статтею 256 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Пунктом 2 ст. 258 Цивільного кодексу України встановлено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Пунктом 4 ст. 267 Цивільного кодексу України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, суд вважає за необхідне застосувати позовну давність в один рік.

Позов було подано 09.08.2016р., отже з врахуванням позовної давності, суд вважає за необхідне стягувати пеню починаючи з 09.08.2015р.

За розрахунком, який був здійснений судом з врахуванням застосованого строку позовної давності пеня становить 26001,03 грн.

Частина 1 ст. 15 Цивільного кодексу України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Вказаною нормою обов'язок доказування покладений на сторони процесу. Доказування полягає у поданні доказів сторонами та доведенні їх переконливості суду.

В спірних правовідносинах відповідачем дійсно порушені норми та приписи діючого законодавства, в звязку з чим позивач цілком правомірно звернувся до господарського суду з відповідним позовом.

Враховуючи викладене вище, позовні вимоги, підлягають задоволенню частково.

Судовий збір відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України слід покласти на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Миколаївгаз /54000, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул.. Погранична (Чигрина), буд. 159, / на користь Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України /01001, м. Київ, вул.. Б.Хмельницького, 6, 20077720/ 26001,03 пені, 39997,73 3% річних, 37070,13 грн. інфляційних втрат та судові витрати в сумі 1546,03 грн.

Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення у відповідності зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Сторони, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково у порядку і строки встановлені ст.93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 31.10. 2016р.

Суддя Л.I. Васильєва