РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2016Справа №910/4898/16

За позовом Заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 7 в інтересах держави в особі Київської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КАПІТАЛ ГРЕЙТ"

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

1) Департамент комунальної власності м. Києва виконавчий орган Київської міської ради

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

2) Товариство з обмеженою відповідальністю "Центр дозвілля "РА"

про витребування нерухомого майна у комунальну власність

суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від прокуратури Греськів І.І. - представник за посвідченням від 03.02.16

від позивача Друцька О.Г. - представник за довіреністю № 225-КМГ-2941 від 13.09.16

від відповідача Малиневський П.П. - представник за довіреністю № 16/05-2 від 16.05.16

від третьої особи-1 Друцька О.Г. - представник за довіреністю № 062/01/10-4 від 04.01.16

від третьої особи-2 не з'явились

В судовому засіданні 02.11.2016 відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 7 в інтересах держави в особі Київської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "КАПІТАЛ ГРЕЙТ" про витребування нерухомого майна - групи приміщень № 6 (підвал, антресоль літ. А) загальною площею 706,10 кв.м. вартістю 7 781 760 грн., що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Межигірська, 2-А у комунальну власність.

В обґрунтування заявлених вимог прокуратура зазначає, що спірне майно було відчужено з комунальної власності без волевиявлення власника та без підписання між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчий орган Київської міської ради (надалі - третя особа-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Центр дозвілля "РА" (надалі - третя особа-2) акту приймання-передачі об'єкту приватизації, а тому на підставі ст. 388 ЦК України майно підлягає витребуванню у набувача, яким на сьогоднішній день є Товариство з обмеженою відповідальністю "КАПІТАЛ ГРЕЙТ".

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 21.03.2016 порушено провадження у справі № 910/4898/16 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні 13.04.2016.

Даною ухвалою, на підставі ст. 27 ГПК України, суд залучив до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Департамент комунальної власності м. Києва виконавчий орган Київської міської ради та Товариство з обмеженою відповідальністю "Центр дозвілля "РА" в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 06.06.2016 суд частково задовольнив клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр дозвілля "РА" та зупинив провадження у справі № 910/4898/16 до набрання законної сили рішення у справі № 826/27404/15, що розглядається Київським апеляційним адміністративним судом.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.07.2016 було задоволено апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва, ухвалу Господарського суду м. Києва від 06.06.2016 у справі № 910/4898/16 скасовано, справу направлено для розгляду по суті до суду першої інстанції.

Ухвалою суду від 02.08.2016 призначено розгляд справи у судовому засіданні на 07.09.2016.

Розгляд справи неодноразово відкладався за клопотанням представників сторін у зв'язку з вирішенням питання щодо мирного врегулювання спору.

У судовому засіданні 02.11.2016 представник прокуратури просила суд задовольнити вимоги у повному обсязі.

Представник позивача та третьої особіи-1 позов підтримала та просила задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідача проти позовних вимог заперечував, з підстав наведених у відзиві та письмових поясненнях та просив суд відмовити у позові.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників процесу, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

Відповідно до ст. 121 Конституції України, ст.ст. 35, 36-1 Закону України «Про прокуратуру» захист і представництво інтересів держави покладено на органи прокуратури.

Згідно зі ст. 29 ГПК України, прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про прокуратуру», при виявленні порушень закону прокурор або його заступник у межах своєї компетенції мають право, крім інших заходів прокурорського реагування, звертатись до суду з заявою про захист прав і законних інтересів громадян, держави, а також підприємств та інших юридичних осіб.

Статтею 2 ГПК України передбачено, що прокурор, який звертається до Господарського суду в інтересах держави, у позовній заяві самостійно визначає, у чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/99 від 08.04.99 про офіційне тлумачення ст. 2 ГПК України визначено, що прокурор або його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому полягає порушення матеріальних або інших інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави, обґрунтовує в позовній заяві необхідність їх захисту та визначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

У вказаному рішенні судом зазначено, що інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій. Інтереси держави потребують здійснення загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та ін.) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону У країни, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання.

У ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради (п.5 ст.16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Відповідно до п. 1 ст. 29 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів, зокрема, міських рад, належать повноваження щодо управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Частиною 5 статті 60 зазначеного Закону передбачено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Позивачем за вказаним позовом є Київська міська рада, яка відповідно до зазначених вище норм наділена державою повноваженнями щодо розпорядження майном територіальних громад м. Києва.

Невиконання вимог законодавства щодо відчуження такого майна порушує інтереси держави в особі Київської міської ради, яка в даному випадку незаконно позбавлена можливості ефективно та виключно в інтересах територіальної громади міста розпоряджатися майном територіальної громади міста Києва, регулювати відносини з метою створення умов для раціонального використання майна.

Таким чином, суд вважає правомірним звернення прокуратури з даним позовом до суду в інтересах Київської міської ради, а тому клопотання відповідача про залишення позову без розгляду є безпідставним, необґрунтованим, спростовується наведеним вище, й відповідно судом відмовлено в його задоволенні.

Як вбачається із матеріалів справи 08 лютого 2013 року між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (надалі - продавець/третя особа-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр дозвілля РА» (надалі - покупець/третя особа-2) було укладено договір укладено договір купівлі-продажу №14/13, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 199 (надалі - договір купівлі-продажу).

Відповідно до п. 1.1. договору купівлі-продажу продавець продав, а покупець купив нежилі приміщення площею 706,10 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Межигірська, 2 (два), (літера А) (надалі об'єкт приватизації). Покупець зобов'язується прийняти об'єкт приватизації і сплатити ціну відповідно до умов, що визначені у цьому договорі та зареєструвати право власності на об'єкт приватизації в установленому законодавством порядку.

Згідно з п. 1.2. договору купівлі-продажу відчужений об'єкт приватизації належить територіальній громаді м. Києва на праві комунальної власності на підставі свідоцтва про право власності на нежилі приміщення серії САС № 245882, виданого Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 13.10.2008 на підставі наказу від 13.10.2008 № 1323-В, зареєстрованого КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" 04.11.2008, про що записано в реєстровій книзі № 182п-22 за реєстровим № 9261-П.

За доводами прокуратури, державний реєстратором Двораком Р.В. було прийнято рішення від 04.08.2015 за № 23404269 про державну реєстрацію права власності на групу приміщень № 6 (підвал, антресоль, літ. А) загальною площею 706,10 кв.м., що розташовані за адресою м. Київ, вул.. Межигірська, 2-А (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00) за ТОВ «Центр дозвілля РА» на підставі договору купівлі-продажу № 14/13. Який фактично на момент здійснення реєстраційних дій було розірвано за рішенням суду. В подальшому державний реєстратор Дворак Р.В. видає свідоцтво про право власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Капітал Грейт» (надалі - відповідач) на вищезазначений об'єкт нерухомості. За таких обставин, прокуратура зазначає, що об'єкт нерухомості незаконно вибув із комунальної власності, а тому підлягає витребуванню від ТОВ «Капітал Грейт» на користь Київської міської ради. В обґрунтування правової позиції прокуратура посилається на положення статей 317,319, 338 ЦК України.

Позивач та третя особа-1 вимоги позовної зави підтримали у повному обсязі, подавши відповідні письмові пояснення, що долучені до матеріалів справи.

Відповідачем надані письмові заперечення відповідно до яких просить суд відмовити у позові з таких підстав. Так за доводами відповідача, спірне приміщення загальною площею 706,10 кв.м., що розташовані за адресою м. Київ, вул.. Межигірська, 2-А були внесенні як вклад до статутного капіталу ТОВ «Капітал Грейт», а відтак вказане приміщення може бути витребувано в останнього лише за умови, що воно вибуло з володіння власника чи особи, якій це майно було передане, не з її волі. На думку відповідача, відчуження спірного приміщення відбулося на підставі рішення позивача про приватизацію, відповідно за волевиявленням власника, а відтак третя особа-2 на законних підставах придбала у власність групу приміщень № 6 (підвал, антресоль, літ. А) загальною площею 706,10 кв.м., що розташовані за адресою м. Київ, вул.. Межигірська, 2-А. Крім цього, відповідач зазначає, що право власності на спірне приміщення у ТОВ «Центр дозвілля РА» виникло 30.07.2015, в той час як рішення суду у справі № 910/5169/14 про розірвання договору купівлі-продажу набуло законної сили лише із прийняття постанови апеляційної інстанції 27.08.2015. Також відповідач зазначає, що на момент укладання договору купівлі-продажу покупцю належало частка у розмірі 25,7%, в той час як прокуратура просить суд повернення 100% приміщення. Тобто включаючи частку, яка належить ТОВ «Центр дозвілля РА». Окрім іншого, відповідач наполягає на тому, що третьою особою-2 повністю сплачено вартість об'єкта. а тому просить суд відмовити у позові повністю.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Пунктом 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, гарантованого ст. 41 Конституції України, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.

За приписами статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно від добросовісного набувача в тому разі, якщо майно було викрадене в нього або вибуло з його володіння не з його волі іншим шляхом.

Положення наведеної норми є підставою для витребування майна у набувача за обставин, коли майно придбавається не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати, поза волею власника цього майна.

За змістом ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачена необхідність встановлення обставин вибуття майна із володіння власника, який вважає своє право власності порушеним та вимагає повернення майна, а не особи, яка в подальшому здійснила продаж цього майна відповідачу.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача із застосуванням правового механізму, передбаченого статтями 215, 216 ЦК. Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо для цього є підстави, передбачені ст. 388 ЦК, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 111 16 ГПК, за I півріччя 2015 р.).

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 03.06.2015 у справі № 910/5169/14 за позовом Заступника прокурора Подільського району міста Києва в інтересах держави в особі Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр дозвілля «РА» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Департамент культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), приватне підприємство «Аякс-2002», ОСОБА_6 про розірвання договору, стягнення 1 155 833,04 грн, позовні вимоги було задоволено у повному обсяг та вирішено розірвати договір № 14/13 купівлі-продажу нежитлового приміщення від 28.02.2013 укладений між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та товариством з обмеженою відповідальністю "Центр дозвілля "РА" та стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Центр дозвілля "РА" на користь Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) неустойку за невиконання умов договору в сумі 1 155 833,04 грн.

Вказане рішення було залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.08.2015 та постановою Вищого господарського суду України від 03.02.2016.

При цьому, Вищий господарський суд України погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що: «договір купівлі-продажу №14/13 від 28.02.2013 підписано сторонами, скріплено їх печатками та нотаріально посвідчено 28.02.2013, а станом на день звернення з даним позовом до суду ТОВ «Центр дозвілля «РА» не було сплачено кошти за об'єкт приватизації, дійшли висновку про наявність правових підстав для задоволення позову про розірвання договору та стягнення неустойки в розмірі 1 155 833, 04 грн. Посилання відповідача про неможливість виконання зобов'язань за договором у зв'язку з існуванням ухвали Подільського районного суду м. Києва від 03.04.2013 по справі № 758/4332/13-ц відхилено, оскільки в ході розгляду справи було встановлено, що обов'язок відповідача по перерахування коштів настав 29.03.2013, а вищезазначена ухвала суду була винесена 03.04.2013. Також перерахування відповідачем коштів в сумі 5 779 165, 20 грн не прийнято господарськими судами в якості належного доказу виконання зобов'язань за договором, оскільки вони були перераховані поза межами строку, встановленого п. 2.1 договору. Крім того, вказані кошти були повернуті відповідачу згідно платіжного доручення № 1710 від 27.05.2015».

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме фактам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), але не правовій оцінці таких фактів, здійсненій іншим судом чи іншим органом, який вирішує господарський спір (п. 26. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 р. № 18).

З урахуванням викладеного у суду відсутні підстави для повторного доказування наведеної обставини, адже існування даної обставини підтверджує судове рішення від 08.09.2014 р. у справі № 910/5169/14 у спорі, що виник між тими ж сторонами.

Відтак, доводи відповідача щодо законності придбання спірного приміщення та повної оплати за договором купівлі-продажу третьою особою-2, спростовуються обставинами встановленими рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 03.06.2015 у справі № 910/5169/14.

Отже, на момент вирішення спору у даній справі встановлений факт про розірвання договору 14/13 купівлі-продажу нежитлового приміщення від 28.02.2013 укладений між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та товариством з обмеженою відповідальністю "Центр дозвілля "РА", а відтак дане приміщення підлягає поверненню у комунальну власність.

Крім цього, суд зазначає, що доводи відповідача щодо правомірності та законності передачі у статут відповідача спірного майна, а також приналежності ТОВ «Центр дозвілля РА» частки майна у розмірі 25,7% спростовуються постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.03.2016 у справі № 826/27404/15 за позовом Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального Управління юстиції у місті Києві Дворак Руслана Володимировича, Управління державної реєстрації Головного територіального Управління юстиції у місті Києві, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору товариство з обмеженою відповідальністю «Центр дозвілля «РА», товариство з обмеженою відповідальністю «КАПІТАЛ ГРЕЙТ», Київська міська рада про визнання протиправними та скасування рішень, скасування свідоцтва.

Зокрема, Окружним адміністративним судом міста Києва позов Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) задоволено повністю. Постановлено визнати протиправним та скасувати з моменту прийняття рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального Управління юстиції у м. Києві Дворака Руслана Володимировича від 04.08.2015 № 23404269 про державну реєстрацію права власності на групу приміщень №6 (підвал, антресоль літ. А) загальною площею 706,10 кв. м, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Межигірська, 2-А за товариством з обмеженою відповідальністю «Центр дозвілля «РА», а також визнати протиправним та скасувати з моменту прийняття рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального Управління юстиції у м. Києві Дворака Руслана Володимировича від 03.12.2015 № 26701939 про державну реєстрацію права власності на групу приміщень №6 (підвал, антресоль літ. А) загальною площею 706,10 кв. м, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Межигірська, 2-А за товариством з обмеженою відповідальністю «КАПІТАЛ ГРЕЙТ».

Вказана постанова залишена без змін ухвалою Київського апеляційного окружного суду від 30.06.2016.

Зокрема, у мотивувальній частині ухвали Київський апеляційний окружний суд встановив: «…за ТОВ «Центр дозвілля «РА» було протиправно зареєстровано спірні приміщення, то всі подальші дії товариства щодо цих приміщень, у тому числі їх передача як вклад до статутного капіталу іншого підприємства, колегія суддів апеляційного суду вважає нікчемними, оскільки ТОВ «Центр дозвілля «РА» не мало права розпоряджатися цими об'єктами.

Окрім того, з витребуваних апеляційним судом ухвалою від 16.06.2016 документів вбачається, що постановою старшого державного виконавця Ленінського відділу Державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції Пузирьовою К.О. від 30.11.2015 ВП 49074932 було накладено арешт та заборонено здійснювати відчуження майна ТОВ «Центр дозвілля «РА», про що до Єдиного реєстру заборон було внесено запис про обтяження № 12278584. Вказане обтяження було припинено 02.12.2015, однак за день до цього - 01.12.2015 представником ТОВ «Капітал грейт» було подано заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (т. 1 а.с. 133), а у реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснено запис про державну реєстрацію припинення права власності (реєстрація переходу права власності - повне відчуження т. 2 а.с. 51, 52, 57, 58) на спірне майно, тобто у день, коли діяла заборона відчуження цього майна.

Не заслуговують на увагу посилання представника ТОВ «Капітал грейт» на рішення Європейського суду з прав людини від 24.07.2003 по справі «Стретч проти Сполученого Королівства», суть якого полягає у тому, що особа не може бути позбавлена свого майна у результаті порушень, які вчинені виключно з боку публічного органу при укладанні договору. Варто наголосити на тому, що у даному випадку порушення були вчинені не тільки відповідачем при перевірці факту виконання договору, а й ТОВ «Центр дозвілля «РА», яке власне і не виконало цей договір належним чином, однак звернулося до відповідача із заявою про державну реєстрацію права власності, достовірно знаючи про факт неналежного виконання договору та наявність підстав для його розірвання. Не можна також стверджувати про те, що ТОВ «Капітал грейт» не знало і не могло знати про вказані порушення, так як одним із його засновників, а отже й власників (50% статутного капіталу; т. 1 а.с. 150, 158), є ТОВ «Центр дозвілля «РА».

Крім того, спірні приміщення було не продано на користь ТОВ «Капітал грейт», а внесено до його статутного капіталу при створенні, тобто вказана дія, по своїй суті, є одностороннім правочином ТОВ «Центр дозвілля «РА» та не залежить від волі/господарської діяльності ТОВ «Капітал грейт».

Необґрунтованим є посилання представника ТОВ «Капітал грейт» на те, що суд першої інстанції протиправно скасував рішення про державну реєстрацію 100%, так як, на його думку, частка у розмірі 25,7% приміщень є безспірною, та такою, що перейшла ТОВ «Центр дозвілля «РА» за договором оренди.

У зв'язку з цим, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять договору, відмінного від договору купівлі-продажу від 28.02.2013 №14/13, який би встановлював підстави переходу права власності в цілому на частку спірних приміщень у розмірі 25,7% до ТОВ «Центр дозвілля «РА» або ТОВ «Капітал грейт».

Колегія суддів наголошує на тому, що у п. 1.4 договору від 28.02.2013 №14/13 викладено виключно висновок про вартість майна, яка складає 7 781 760 грн (з урахуванням ПДВ). У зв'язку із тим, що на підставі договору оренди ТОВ «Центр дозвілля «РА» вже було сплачено орендних платежів на суму 2 002 594,80 грн, вартість приміщень площею 706,10 м2 (об'єкт приватизації - п. 1.1) було знижено на цю суму до 5 779 165,20 грн, про що зазначено у п. 1.5.

Таким чином, пунктом 1.4 договору від 28.02.2013 №14/13 не визначалося право власності позивача на 25,7% спірних приміщень, а лише описувався порядок визначення ціни об'єкта приватизації в цілому. Сплата ТОВ «Центр дозвілля «РА» 2 002 594,80 грн орендних платежів за відповідним договором оренди, по своїй суті в межах спірного договору було зараховано як знижку, що у свою чергу не може вважатися підставою для переходу права власності на частину спірних приміщень».

Відтак, з огляду на зазначене вище та враховуючи ст. 35 ГПК України у суду відсутні підстави для повторного доказування зазначених обставини, адже існування даних обставин підтверджує судове рішення у справі № 826/27404/15, що набрало законної сили.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач здійснив придбання спірного майна у особи, яка не мала права його відчужувати, що підтверджується постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.03.2016 у справі № 826/27404/15

Захист права особи, яка вважає себе власником майна, можливий шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 388 ЦК України. Зокрема, право власника майна підлягає захисту відповідно до вимог зазначеної статті шляхом витребування спірного майна в останнього набувача, якщо на час укладення договору відчужувач не був власником спірного майна (постанова Верховного Суду України від 30 січня 2012 року у справі № 6-61 ц 11 та Постанова ВСУ у справі 5002-8/447-2010).

За таких обставин та з огляду на вищезазначені приписи чинного законодавства, суд приходить до висновку, що вимоги Заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 7 в інтересах держави в особі Київської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «КАПІТАЛ ГРЕЙТ» про витребування нерухомого майна - групи приміщень № 6 (підвал, антресоль літ. А) загальною площею 706,10 кв.м. вартістю 7 781 760 грн., що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Межигірська, 2-А у комунальну власність є обґрунтованими, документально підтвердженими а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись ст. 4, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд м. Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 7 в інтересах держави в особі Київської міської ради задовольнити повністю.

2. Витребувати від Товариства з обмеженою відповідальністю «Капітал Грейт» (04070, м.Київ, вул.. Межигірська, 2-А; ідентифікаційний код 40092527) на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради (01044, м. Київ, вул.. Хрещатик. Буд. 36; ідентифікаційний код 22883141) об'єкт нерухомого майна - групу приміщень № 6 (підвал, антресоль літ. А) загальною площею 706,10 кв.м.. що розташовані за адресою: м. Київ, вул.. Межигірська, 2-А (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00).

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Капітал Грейт» (04070, м.Київ, вул. Межигірська, 2-А; ідентифікаційний код 40092527) на користь прокуратури міста Києва (03150, м. Київ, вул. Предславинська, буд. 45/9, ідентифікаційний код 02910019, банк ДКСУ, м. Київ, МФО 820172, р/р 1062) витрати по сплаті судового збору в сумі 116 726 (сто шістнадцять тисяч сімсот двадцять шість) грн 40 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 03.11.2016

Суддя Пукшин Л.Г.