РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2016Справа №910/16353/16

За позовом Комунального підприємства "Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Дніпропетровської обласної ради"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС"

про стягнення 37 017,66 грн.,

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 5/16 від 23.05.2016)

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність № ГО-16/51 від 13.06.2016)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Дніпропетровської обласної ради" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" (відповідач) в якому просить суд стягнути з відповідача 37017,66 грн., з яких: 33458,00 грн. сума завданої шкоди, 966,16 грн. пеня, 93,50 грн. 3 % річних, 2500,00 грн. витрати на проведення експертної оцінки пошкодженого транспортного засобу в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що оскільки внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб УАЗ 3303 державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить позивачу, а цивільно-правова відповідальність винної особи за вказаною подією була застрахована у ПрАТ "Страхова група "ТАС" згідно із полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/3205322, то відповідач має сплатити позивачу суму завданої шкоди (страхове відшкодування) у розмірі 33458,00 грн. Також позивачем заявлено до стягнення 2500,00 грн. витрат на проведення експертної оцінки пошкодженого транспортного засобу в результаті дорожньо-транспортної пригоди, 966,16 грн. пені та 93,50 грн. 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.09.2016 порушено провадження по справі № 910/16353/16 та призначено справу до розгляду на 27.09.2016.

14.09.2016 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Заперечуючи позовні вимоги, відповідач посилається на те, що у звязку із неподанням позивачем заяви про страхове відшкодування впродовж одного року відповідно до п. 37.1.4 ст. 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відповідач прийняв рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, про що повідомив позивача листом від 28.07.2016. Також відповідач заперечив щодо визначеної позивачем суми страхового відшкодування, оскільки у висновку про визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власникові в результаті дорожньо-транспортного випадку не встановлено вартість залишків транспортного засобу марки УАЗ 3303 державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

15.09.2016 через відділ діловодства суду від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшла витребувана судом інформація.

В судове засідання 27.09.2016 зявились представники позивача, відповідача та надали суду пояснення щодо обставин справи.

В судовому засіданні, відповідно до ст. 77 ГПК України, оголошено перерву до 25.10.2016 та витребувано у сторін докази по справі.

13.10.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшли письмові пояснення на відзив відповідача.

Представники сторін в судовому засіданні 25.10.2016 заявили спільне клопотання про продовження строку вирішення спору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.10.2016 продовжено строк вирішення спору у справі № 910/16353/16 на 15 днів та розгляд справи відкладено на 10.11.2016.

Представник позивача в судовому засіданні 10.11.2016 підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечив.

Враховуючи вищенаведене та те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, в судовому засіданні 25.10.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджено матеріалами справи, 11.01.2015 по вул. Нікопольській в м. Марганець Дніпропетровської області відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автобуса ПАЗ-32051 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3, транспортного засобу марки УАЗ 3303 державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить позивачу, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія ЯАА №613375, а також автобуса Богдан державний реєстраційний номер НОМЕР_3.

Дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення водієм автобуса ПАЗ-32051 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_3 п. 1.5., п. 13.1. Правил дорожнього руху України.

Вина ОСОБА_3, у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 11.01.2015, підтверджується постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.02.2016 (провадження №33/774/63/16).

Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну третім особам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю автобуса ПАЗ-32051 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 на час ДТП була застрахована в ПрАТ "Страхова група "ТАС" (відповідач у справі) згідно із полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/3205322, термін дії з 20.07.2014 по 19.07.2015).

13.01.2015 позивач надав відповідачу повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду разом із документами.

Позивач зазначає, що оскільки, страховою компанією не було направлено свого представника для огляду транспорту та визначення збитків, позивачем було залучено спеціаліста ФОП ОСОБА_4 (сертифікат на право оціночної діяльності від 20.12.2013 №15837/13).

Відповідно до висновку про визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власникові в результаті дорожньо-транспортного випадку за вих. №404/15 від 08.02.2015, вартість матеріального збитку, заподіяного власникові в результаті пошкодження дорожньо-транспортного засобу, згідно із п. 8.2. Методики, визначається рівній ринковій вартості транспортного засобу на момент пошкодження. Вартість транспортного засобу станом на дату оцінки становить 33458,00 грн.

Позивач сплатив на рахунок експерта витрати на проведення експертизи у сумі 2500,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 174 від 05.02.2015.

28.04.2016 позивач звернувся до відповідача із заявою про страхове відшкодування.

08.08.2016 позивач отримав від відповідача лист вих. №4181 від 28.07.2016 про відмову у виплаті страхового відшкодування. Відмова мотивована тим, що позивачем було пропущено строк на подання заяви про страхове відшкодування, що є підставою для відмови згідно зі ст. 37.1.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Не погоджуючись з відмовою відповідача про виплату страхового відшкодування, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 33458,00 грн. суми завданої шкоди, 966,16 грн. пені, 93,50 грн. 3 % річних, та 2500,00 грн. витрат на проведення експертної оцінки пошкодженого транспортного засобу в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Договором страхування, згідно із ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" визначено письмову угоду між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Правовідносини з обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до вказаних законів.

Відповідно до п. 2.1. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно із ст. 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Як встановлено судом, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась 11.01.2015 по вул. Нікопольській в м. Марганець Дніпропетровської області було пошкоджено транспортний засіб марки УАЗ 3303 державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить позивачу.

Вина водія автобуса ПАЗ-32051 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_3 у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.02.2016 (провадження №33/774/63/16).

Згідно із полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/3205322 цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну третім особам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю автобуса ПАЗ-32051 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 на час ДТП була застрахована у ПрАТ "Страхова група "ТАС" (відповідача).

Як вбачається із матеріалів справи 13.01.2015 позивач звернувся до відповідача із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, надавши наявні у нього документи.

Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Згідно із п. 36.1. ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Як встановлено судом, заяву про страхове відшкодування вих. 28.04.2016 №544/2 позивач подав відповідачу 28.04.2016.

Листом вих. №4181 від 28.07.2016 відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на п. 37.1.4. ст. 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" пропущення строку на подання заяви про страхове відшкодування.

Статтею 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено підстави для відмови страховика у здійсненні ним страхового відшкодування (регламентної виплати).

Так, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), згідно із п. 37.1.4 ст. 37 є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 991 Цивільного кодексу України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі наявності інших підстав, встановлених законом.

Оскільки, позивач звернувся до відповідача поза межами річного строку для подання заяви про страхове відшкодування, наслідком чого є відмова страховика у їх виплаті у відповідності до приписів п. 37.1.4. ст. 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який є спеціальним Законом у відносинах у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і норми якого підлягають застосуванню при вирішенні даного спору, за висновками суду відповідач правомірно відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування. Наведене узгоджується із судовою практикою, зокрема, постанова Вищого господарського суду України від 19.08.2015 у справі № 910/28013/14.

З огляду на вищевикладене, у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення шкоди у сумі 33458,00 грн.

Суд зазначає, що визнання водія автобуса ПАЗ-32051 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_3 винним у вчиненні ДТП, яка відбулась 11.01.2015, тільки 25.02.2016 згідно із постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області не є відкладальною умовою договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів для виплати страхового відшкодування, та окрім того, не являється обставиною, яка зупиняє перебіг однорічного строку для подачі заяви на виплату відшкодування.

Також пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

В силу приписів статті 30 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (п. 30.1.). Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (п. 30.2.).

Згідно із висновком №404/15 від 08.02.2015 про визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власникові в результаті дорожньо-транспортного випадку, складеним на замовлення позивача субєктом оціночної діяльності ОСОБА_4, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу становить 55222,34 грн. та є більша від вартості аналога.

Вартість матеріального збитку, заподіяного власникові в результаті пошкодження дорожньо-транспортного засобу визначається рівній ринковій вартості транспортного засобу на момент пошкодження та становить 33458,00 грн.

Разом з цим, стаття 30 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", передбачає лише один порядок визначення суми страхового відшкодування за фактично знищений транспортний засіб, а саме: відшкодування різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, визначення позивачем вартості матеріального збитку рівній ринковій вартості транспортного засобу на момент його пошкодження не відповідає приписам Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у звязку із чим, заявлена до стягнення сума шкоди є необґрунтованою, що також є підставою для відмови у заявленій до стягнення шкоди.

При цьому, у судовому засіданні 25.10.2016 позивачем зазначено про неможливість проведення експертизи для визначення вартості матеріального збитку, у звязку із повним відновленням транспортного засобу пошкодженого внаслідок ДТП, в підтвердження чого позивачем було надано видаткові та прибуткові накладні, акти використання ТМЦ.

В свою чергу, суд зазначає про помилковість посилання позивача на положення постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", оскільки зазначена постанова Пленуму роз'яснює законодавство при вирішенні цивільних спорів і має рекомендаційний характер, а спеціальним законом, який регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, є Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", положення якого спростовують доводи позивача, якими останній обґрунтовує позовні вимоги (наведене узгоджується із позицією Вищого господарського суду України постанова від 29 квітня 2014 року у справі № 910/23146/13).

Приписами Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зокрема статті 30, не передбачено обовязку відповідача здійснювати відшкодування витрат на проведення експертної оцінки пошкодженого транспортного засобу, у звязку із чим, вимога про стягнення 2500,00 грн. витрат на проведення експертної оцінки пошкодженого транспортного засобу в результаті дорожньо-транспортної пригоди не підлягає задоволенню.

У звязку із відмовою у позові в частині вимоги про стягнення шкоди у сумі 33458,00 грн., позовні вимоги про стягнення 966,16 грн. пені, 93,50 грн. 3 % річних також не підлягають задоволенню як похідні.

Згідно із ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевстановлені судом обставини, оскільки позивач належним чином не довів правомірність своїх вимог, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення 33458,00 грн. суми завданої шкоди, 966,16 грн. пені, 93,50 грн. 3 % річних, 2500,00 грн. витрат на проведення експертної оцінки пошкодженого транспортного засобу в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Підсумовуючи вищенаведене, суд відмовляє в задоволенні позову Комунального підприємства "Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Дніпропетровської обласної ради" до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" про стягнення 37017,66 грн.

У звязку з відмовою в задоволенні позову, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 14.11.2016.

Суддя С.О. Турчин