ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03.11.16р. Справа № 904/7870/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського", м. Дніпродзержинськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МирТех", м. Дніпродзержинськ

про стягнення 63 885,17 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Бойчук Ю.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, представник за довіреністю № 13 від 29.01.16р.

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" (далі-позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "МирТех" (далі-відповідач) про стягнення 63 885,17 грн.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 08.09.16р. порушено провадження у справі № 904/7870/16, прийнято позовну заяву та справу призначено до розгляду в засіданні на 04.10.16р.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 04.10.16р. відкладено розгляд справи на 03.11.16р.

03.11.16р. повноважний представник відповідача у судове засідання вдруге не з'явився, відзив на позов та інші витребувані документи до суду не надав. Але, 02.11.16р. на електронну адресу господарського суду Дніпропетровської області від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв'язку з неможливість забезпечити участь повноважного представника відповідача у судовому засіданні через його зайнятість в іншій судовій справі.

Дослідивши подане клопотання відповідача про відкладення розгляду справи на іншу дату, господарський суд вважає за необхідне відмовити відповідачу в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи та розглянути справу в даному судовому засіданні без участі повноважного представника відповідача за наявними в ній матеріалами справи, оскільки:

По-перше, відповідно до вимог ст. 69 ГПК України суд обмежений в строках розгляду спору, а саме спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. Виходячи з того, що позовна заява надійшла до господарського суду 07.09.16р., то спір повинен бути вирішено господарським судом до 07.11.16р. включно.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити про те, що жодного клопотання про продовження строку розгляду спору до господарського суду не надходило.

Окрім того, судом приймається до уваги, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

По-друге, відповідач не обмежений у виборі осіб, котрі будуть здійснювати його представництво в господарському суді.

По-третє, у відповідача було достатньо часу для надання суду відзиву на позовну заяву та інших витребуваних судом документів, оскільки копію ухвали від 04.10.16р. про відкладення розгляду справи на 03.11.16р. відповідач отримав 11.10.16р., що підтверджує повідомлення про вручення поштового відправлення. Таким чином, у відповідача було достатньо часу для виконання вимог ухвали суду, а саме на протязі 23 днів.

По-четверте, відповідач до свого клопотання про відкладення розгляду справи не додав жодних доказів в обґрунтування неможливості забезпечення явки свого повноважного представника.

По-п'яте, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що відповідач неналежним чином користується своїми процесуальними правами, не виявляє взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони та не вживає заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

В свою чергу, повноважний представник позивача у судовому засіданні заявив про зменшення розміру позовних вимог та просив суд стягнути з відповідача відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 33 885,17 грн., про що також зазначено у заяві, яку долучено до матеріалів справи. Крім того, повноважний представник позивача надав для огляду суду всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір.

У судовому засіданні 03.11.16р. оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, подані документи, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

17.12.13р. між позивачем та відповідачем укладено договір № 13-2308-02 (далі - Договір), відповідно до умов п. 1.1. якого, відповідач зобов'язується поставити, а позивач прийняти та оплатити продукцію, іменовану надалі товар для інвестиційного проекту «Реконструкція доменного цеху з будівництвом установки приготування та вдування пиловугільного палива».

Кількість, номенклатура, ціна, термін поставки і умови оплати товару визначені в Специфікації № 1, що додається до договору і складає його невід'ємну частину (п. 1.2. Договору).

За приписами п. 2.1. Договору, ціна на товар встановлюється у національній валюті України - гривнях за одиницю, на умовах, обумовлених в Специфікації № 1, згідно з офіційними правилами тлумачення торговельних термінів Міжнародної ОСОБА_2 (редакції 2010 року), далі «Інкотермс-2010» і вказується в Специфікації № 1, що додається до договору і складає його невід'ємну частину. Ціна на товар після перерахування грошових коштів в сторону збільшення зміні не підлягає.

Як зазначено у п. 2.2. Договору, сторони прийняли, що всі ціни, обговорені в Специфікації № 1, Додатку до цього договору, є звичайними, справедливими, ринковими.

Положеннями п. 2.3. Договору передбачено, що сума договору на момент підписання згідно Специфікації № 1 становить 72 122,64 грн., у тому числі ПДВ 20% - 12 020,44 грн.

Згідно з п. 3.1. Договору, поставка товару здійснюється на умовах передбачених, у Специфікації № 1, що додається до договору і складає його невід'ємну частину, відповідно до «Інкотермс-2010».

Датою поставки вважається дата одержання товару, зазначена позивачем в товаротранспортній накладній та/або видатковій накладній, далі товаросупровідними накладними (п. 3.2. Договору).

Відповідно до п. 3.3. Договору, товар вважається поставленим відповідачем і прийнятим позивачем:

- за кількістю - згідно з даними, вказаними у товаросупровідних накладних;

- за якістю - згідно з сертифікатом якості виробника або іншим документом, що підтверджує якість товару.

Розрахунки за цим договором здійснюються в гривнях (п. 4.1. Договору).

У п. 4.2. Договору зазначено про те, що розрахунки за товар по даному договору здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок відповідача в порядку, зазначеному в Специфікації № 1. У випадку, якщо умовами оплати передбачена попередня оплата, відповідач зобов'язаний надати оригінал рахунку на попередню оплату. Податкова накладна надається відповідачем у строки, передбачені чинним законодавством з моменту перерахування платежу у вигляді попередньої оплати на поточний рахунок відповідача.

За приписами п. 8.2. Договору, у разі якщо відповідач, отримавши суму попередньої оплати за товар, не передав його у встановлений термін, він зобов'язаний сплатити на користь позивача за весь час користування чужими коштами відсотки, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ в день, від суми отриманої попередньої оплати, з дня одержання цієї суми від позивача.

Договір дії з моменту підписання по 31.12.14р., та в будь-якому разі до повного виконання сторонами гарантійних зобов'язань (п. 9.4. Договору).

Між сторонами були укладені додаткові угоди №№ 1, 2, 3 до Договору, якими визначено найменування товару, умови поставки, оплати та інше.

17.12.13р. сторони підписали Специфікацію № 1 до Договору, відповідно до якого визначені умови оплати: 50% попередня оплата на підставі виставленого рахунку на попередню оплату, 50% по письмовому повідомленню по готовності товару до поставки, на підставі виставленого рахунку на 50% попередню оплату по письмовому повідомленню про готовність товару до поставки. Термін поставки товару - протягом 40-ка календарних днів від дати перерахування 50% попередньої оплати, але не більше 5-ти календарних днів від дати перерахування 100% попередньої оплати, з правом дострокової поставки. Відповідач направляє на адресу позивача повідомлення про готовність товару до поставки протягом 40-ка календарних днів від дати проведення позивачем 50% попередньої оплати.

09.01.14р. між сторонами була підписана Додаткову угоду № 1 до Договору, якою доповнили укладеним Договір Специфікацією № 2.

У Специфікації № 2 вказано про те, що оплата здійснюється наступним чином: 50% попередня оплата на підставі виставленого рахунку на попередню оплату, 50% по письмовому повідомленню по готовності товару до поставки, на підставі виставленого рахунку на 50% попередню оплату по письмовому повідомленню про готовність товару до поставки. Термін поставки товару - протягом 45-ти календарних днів від дати перерахування позивачем 50% попередньої оплати, але не більше 5-ти календарних днів від дати перерахування позивачем 100% попередньої оплати, з правом дострокової поставки.

На виконання умов Договору та Специфікації № 1 відповідач виставив рахунок № 118 від 18.12.13р. на суму 72 122,64 грн.

20.12.13р. позивач перерахував відповідачу грошові кошти у розмірі 36 061,32 грн. (1 етап - 50% попередньої оплати згідно з п. 3 Специфікації № 1).

03.02.14р. відповідач листом за вих. № 10 повідомив позивача про готовність товару до відвантаження в повному обсязі та виставив рахунок № 118/2013, який позивачем сплачений 17.03.14р. (2 етап - 50% попередньої оплати згідно з п. 3 Специфікації № 1).

16.04.14р. за видатковою накладною № 3 відповідач на виконання умов Специфікації № 1 поставив позивачу товар на загальну суму 43 832,33 грн.

23.04.14р. відповідач повернув позивачу грошові кошти у розмірі 28 290,07 грн. (сума недопоставленого товару у відповідності до рахунку № 118 від 18.12.13р.).

На виконання умов Договору та Специфікації № 2 відповідач виставив рахунок № 1 від 09.01.14р. на суму 104 052,61 грн.

16.01.14р. позивач перерахував відповідачу грошові кошти у розмірі 52 026,30 грн. (1 етап - 50% попередньої оплати згідно з п. 3 Специфікації № 2).

05.03.14р. відповідач листом за вих. № 19 повідомив позивача про готовність товару до відвантаження в повному обсязі.

17.03.14р. позивач перерахував відповідачу грошові кошти у розмірі 52 026,30 грн. (2 етап - 50% попередньої оплати згідно з п. 3 Специфікації № 2).

16.04.14р. за видатковою накладною № 4 відповідач на виконання умов Специфікації № 2 поставив позивачу товар на загальну суму 26 024,62 грн.

23.04.14р. відповідач повернув позивачу грошові кошти у розмірі 13 027,99 грн. (часткова сума недопоставленого товару у відповідності до рахунку № 1 від 09.01.14р.).

20.05.14р. відповідач повернув позивачу грошові кошти у розмірі 15 000, 00 грн. (часткова сума недопоставленого товару у відповідності до рахунку № 1 від 09.01.14р.).

14.10.14р. відповідач повернув позивачу грошові кошти у розмірі 20 000,00 грн. (часткова сума недопоставленого товару у відповідності до рахунку № 1 від 09.01.14р.).

Таким чином вбачається, рахунок № 1 від 09.01.14р., виставлений відповідачем на суму 104052,61 грн. сплачений позивачем в повному обсязі. Товар поставлений відповідачем частково на суму 26 024,62 грн. Загальна сума повернутих відповідачем грошових коштів складає 48 027,99 грн. Сума попередньої оплати, на яку не відбулося постачання товару складає 30 000,00 грн. Зазначена сума відповідачем не повернута.

Позивач звертає увагу суду, що з метою досудового врегулювання спору позивач виставив відповідачу претензію № 23 за вих. № 01/ВН-595 від 23.06.14р., яку відповідач отримав 09.07.14р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Після пред'явлення відповідачу претензії № 23 останній 14.10.14р. перерахував позивачу грошові кошти у розмірі 20 000,00 грн.

Позивач повторно направив відповідачу претензію № 14 від 27.05.15р. за вих. № 01/ВН-501, яку останній отримав 04.06.15р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

На момент пред'явлення позову грошові кошти не повернуті, товар не поставлений, відповідь на претензію позивачем не отримана.

За неналежне виконання відповідачем своїх обов'язків по Договору в частині поставки товару, позивачем на підставі п. 8.2. Договору нараховані відсотки за користування чужими коштами у розмірі 33 885,17 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд стягнути з відповідача 30 000,00 - основного боргу та 33 885,17 грн. - відсотки за користування чужими коштами, а всього 63 885,17 грн.

03.11.16р. позивач зменшив розмір позовних вимог, у зв'язку з оплатою відповідачем суми основного боргу у розмірі 30 000,00 грн., та просив суд стягнути з відповідача лише відсотки за користування чужими коштами у розмірі 33 885,17 грн.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному Договору на момент розгляду спору до господарського суду не надав. Крім того, відповідач не скористався наданим йому правом на судовий захист, наведених позивачем обставин не спростував.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст.692 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Положеннями ст. 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Матеріали справи підтверджують той факт, що відповідач у встановлені Договором строки визначений сторонами товар не поставив, у зв'язку з чим порушив свої зобов'язання.

Положеннями п. 8.2. Договору передбачено, що у разі якщо відповідач, отримавши суму попередньої оплати за товар, не передав його у встановлений термін, він зобов'язаний сплатити на користь позивача за весь час користування чужими коштами відсотки, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ в день, від суми отриманої попередньої оплати, з дня одержання цієї суми від позивача.

Враховуючи умови п. 8.2. Договору, сторони визначили відповідальність відповідача за порушення строків поставки товару, у вигляді нарахування відсотків за користування чужими коштами.

Відповідач не надав суду жодного доказу того, що укладений між сторонами Договір визнаний у встановленому порядку недійсним.

Таким чином, умови укладеного між сторонами Договору є обов'язковими для виконання обома сторонами.

За неналежне виконання відповідачем своїх обов'язків по Договору в частині поставки товару, позивачем на підставі п. 8.2. Договору нараховані відсотки за користування чужими коштами у розмірі 33 885,17 грн., розрахунок яких судом перевірений та визнаний таким, що зроблений невірно.

Після перерахунку проведеного судом, в системі Законодавства, відсотки за користування чужими грошовими коштами складають 33 861,12 грн.

Таким чином, вимоги позивача підлягають задоволенню частково, а саме у розмірі 33 861,12 грн.

За приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014р. по справі № 904/9428/13, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 549, 599, 610, 611, 612, 629, 655, 662, 663, 692 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 218 Господарського кодексу України, ст. ст. 4, 32-34, 43-44, 48-49, 75, 82-84, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МирТех" (51931, м. Дніпродзержинськ, пр. Леніна, буд. 32-А, офіс 405, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" (51925, м.Дніпродзержинськ, вул. Кірова, буд. 18 б, ) відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 33 861,12 грн. (тридцять три тисячі вісімсот шістдесят одна грн. 12 коп.), витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 377,02 грн. (одна тисяча триста сімдесят сім грн. 02 коп.).

В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 07.11.16р.

Суддя ОСОБА_3