УХВАЛА

припинення провадження у справі

01.11.2016Справа № 910/11256/16

За позовомПублічного акціонерного товариства "Лекс"
доВідділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
провизнання недійсними звіту та висновку з незалежної оцінки майна, визнання незаконними дій державного виконавця

Суддя Дупляк О. М.

Представники сторін:

від позивача: Уразгільдєєв Т. Н. за довіреністю;
від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Лекс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом (скаргою) до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання недійсними звіту та висновку з незалежної оцінки майна, визнання незаконними дій.

Разом з тим, позивачем було подану заяву про зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа (вих. № б/н від 13.06.2016), відповідно до якої просив зупинити стягнення у виконавчому провадженні № 50157870 за виконавчим написом, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським Валентином Сергійовичем від 04.02.2016, зареєстрований в реєстрі за № 330, яким запропоновано звернути стягнення на офісну будівлю (в літері "А") , загальною площею 4233, 7 кв. м. , яка знаходиться за адресою : м. Київ, вул. Чорновола В'ячеслава, буд. 12, що належить на праві власності Публічному акціонерному товариству "Лекс"; заборонити Державному підприємству "Сетам" проведення електронних торгів щодо реалізації лоту № 151452, а саме офісної будівлю (в літері "А"), загальною площею 4233, 7 кв. м. , яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Чорновола В'ячеслава, буд. 12, що належить на праві власності Публічному акціонерному товариству "Лекс".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.06.2016 позовну заяву повернуто заявнику без розгляду.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.08.2016 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Лекс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.06.2016 у справі № 910/11256/16 задоволено, ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.06.2016 у справі № 910/11256/16 скасовано та справу № 910/11256/16 направлено на розгляд до Господарського суду міста Києва для вирішення питання щодо прийняття позовної заяви.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва № 04-23/1652 від 12.08.2016 призначено повторний автоматизований розподіл судових справ.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2016 у зв'язку перебуванням судді у відпустці справу, № 910/11256/16 передано для розгляду судді Дупляк О. М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва прийнято справу № 910/11256/16 до свого провадження та призначено до розгляду на 12.09.2016.

Через відділ діловодства суду від відповідача надійшла заява по справі (вих. № 50157870/20.1-409/12 від 30.08.2016), в якій просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі та розглядати справу без участі державного виконавця у судовому засіданні.

Ухвалами Господарського суду міста Києва розгляд даної справи неодноразово відкладався.

Від відповідача через відділ діловодства суду 30.09.2016 надійшли пояснення по справі (вих. № 50157870/20.1-409/12 від 26.09.2016), відповідно до яких просив відмовити у задоволенні позову та розглядати справу без участі у судовому засіданні державного виконавця.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.10.2016 відкладено розгляд справи на 18.10.2016.

Судове засідання 18.10.2016 не відбулося у зв'язку з перебуванням судді Дупляк О.М. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.10.2016 розгляд справи призначений на 01.11.2016.

В судове засідання 01.11.2016 учасники судового процесу не з'явився, проте про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи.

Таким чином нез'явлення представників сторін не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов за відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами згідно з вимогами статті 75 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України).

Позовні вимоги обґрунтовано незгодою позивача з результатами оцінки нерухомого майна та результатами рецензування висновку про оцінку майна, у зв'язку з необ'єктивністю їх виконання внаслідок порушення принципів незалежності та безсторонності суб'єктів оціночної діяльності та суттєвим заниженням вартості нерухомого майна. Оцінку нерухомого майна, з якою незгодний позивач, було проведена за постановою державного виконавця від 02.03.2016 по виконавчому провадженню № 50157870, яке було відкрито на виконання виконавчого напису вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським Валентином Сергійовичем від 04.02.2016 за реєстровим № 330 про звернення стягнення на офісну будівлю (в літері А), загальною площею 4 233, 7 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Чорновола Вячеслава, буд. 12, що належить на праві власності Публічному акціонерному товариству «Лекс».

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновків про наявність правових підстав для припинення провадження у справі, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з преамбулою Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин між сторонами) цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Частиною четвертою статті 58 вищенаведеного Закону передбачено, що у разі заперечення однією із сторін проти результатів оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання, державний виконавець призначає рецензування звіту про оцінку майна; витрати, пов'язані з рецензуванням звіту, несе сторона, яка заперечує проти результатів оцінки; у разі незгоди з оцінкою, визначеною за результатами рецензування, сторони мають право оскаржити її в судовому порядку в десятиденний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Відповідно до положень вказаного Закону оцінка майна є процесуальною дією державного виконавця. Таким чином, приписи наведеної норми надають учаснику виконавчого провадження право на оскарження оцінки майна як процесуальної дії державного виконавця, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Частиною першою статті 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлено, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 13 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб'єкта оціночної діяльності. Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) може виконувати оцінювач, який має не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна, експертні ради, що спеціально створені саморегулівними організаціями оцінювачів з метою контролю за якістю оцінки майна, яка проводиться оцінювачами - членами саморегулівної організації, оцінювачі, які мають не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна та працюють у Фонді державного майна України, а також інших органах, зазначених у статті 5 цього Закону.

Отже, враховуючи положення вказаних норм, звіт про оцінку майна (висновок оцінювача) та рецензія на такий звіт по своїй суті є лише результатом практичної діяльності фахівця-оцінювача з визначених питань.

За приписами ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту, передбачені статтею 16 ЦК України, за своїм змістом є видами матеріально-правових вимог, які може заявити особа в суді.

Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. З урахуванням цього в п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України формулюється загальне правило про можливість пред'явлення на захист порушеного цивільного права вимоги про визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Також у вказаній статті зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Частиною другою статті 20 Господарського кодексу України як спосіб захисту прав суб'єктів господарювання передбачено визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єктів господарювання або споживачів.

Отже, виходячи із зазначених норм, господарські суди розглядають на загальних підставах справи у спорах про визнання недійсними актів, прийнятих іншими органами, у тому числі, актів господарських товариств, які відповідно до закону чи установчих документів мають обов'язковий характер для учасників правовідносин, що виникають чи припиняються з прийняттям такого акта.

Разом з тим, оцінка майна, оформлена звітом про оцінку майна, а також рецензія на такий звіт не є актами державного чи іншого органу та не можуть бути предметом самостійного оскарження в господарському суді. Зазначені документи не є нормативними правовими актами, оскільки вони не встановлюють, не змінюють і не скасовують норми права та неодноразово не застосовуються; не є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами), оскільки вони не породжують права та обов'язки.

Визначення вартості, оцінка майна боржника (стаття 58 Закону України "Про виконавче провадження") є процесуальною дією державного виконавця, незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець чи залучений ним суб'єкт оціночної діяльності) здійснювала відповідні дії, так само як і від того, ким здійснювалося рецензування звіту про оцінку майна. Тому сторони виконавчого провадження мають право оскаржувати таку оцінку, визначену за результатами рецензування, до господарського суду в процесуальному порядку, передбаченому статтею 121 - 2 ГПК України (п. 9.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 N 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України").

Таким чином, сторона виконавчого провадження має право оскаржувати таку оцінку до господарського суду саме в процесуальному порядку, передбаченому ст. 121 - 2 ГПК України, а не в порядку позовного провадження.

При цьому, згідно приписів ст. 121 - 2 ГПК України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

За змістом цієї статті ГПК скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів розглядає виключно місцевий господарський суд, яким відповідну справу розглянуто у першій інстанції, тобто той господарський суд, що видав виконавчий документ (наказ чи ухвалу), і в тому ж складі суду (якщо цьому не перешкоджають об'єктивні обставини, як-от звільнення судді, його захворювання, перебування у відпустці тощо) (п. 9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 N 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України").

В даному ж випадку позивач скаржиться на дії державного виконавця щодо виконання виконавчого напису нотаріусу, а не рішення господарського суду.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби встановлений ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до приписів якої боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб) можуть бути оскаржені до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, даний спір непідвідомчий господарським судам.

Згідно з п. 1) ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Відповідно до ч. 2 ст. 80 ГПК України у випадках припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Згідно ч. 3 вказаної статті про припинення провадження у справі виноситься ухвала, в якій мають бути вирішені питання про повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Статтею 7 Закону України "Про судовий збір" внормовано, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

За таких підстав, позивачу слід повернути судовий збір в сумі 689, 00 грн, але оскільки позивач не звертався до суду з клопотанням про повернення сплаченого судового збору, судовий збір не повертається судом. Але позивач не позбавлений права звернутися до суду з таким клопотанням.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 80, 86 ГПК України, ст. 7 Закону України "Про судовий збір" суд -

УХВАЛИВ:

1. Припинити провадження у справі № 910/11256/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "Лекс" до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання недійсними звіту та висновку з незалежної оцінки майна, визнання незаконними дій.

2. Ухвалу про припинення провадження у справі може бути оскаржено.

СуддяО.М. Дупляк