ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2016 р. Справа № 911/2953/16

Суддя А.С. Грєхов розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1

до товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне підприємство "Датекс"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача публічне акціонерне товариство "Страхова компанія "Універсальна"

про стягнення збитків у розмірі 47 690,62 грн

Представники сторін:

Позивача: не з'явився,

Відповідача: ОСОБА_3 довіреність б/н від 30.10.2015,

Третьої особи-1: не з'явився,

Третьої особи-2: ОСОБА_2 НОМЕР_1 виданий 24.07.2004.

Обставини справи:

До Господарського суду Київської області з позовною заявою звернулась фізична особа підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач) до товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне підприємство "Датекс" (надалі відповідач) про стягнення збитків у розмірі 47 690,62 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем норм чинного законодавства України, зумовлене невиконанням в повному обсязі зобов'язання щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автотранспортному засобу DАF д.н.з АО 8012 ВК з причепом д.н.з. НОМЕР_2, водієм транспортного засобу Scania д.н.з. АI 0876 EН з причепом д.н.з. НОМЕР_3, роботодавцем якого є відповідач.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.09.2016 порушено провадження у справі №911/2953/16 та призначено її до розгляду на 29.09.2016 об 11:40 год.

Через канцелярію Господарського суду Київської області третьою особою-1 подано клопотання б/н від 28.09.2016 (вх. суду №20032/16 від 28.09.2016) про призначення автотоварознавчої експертизи та витребування документів.

Через канцелярію Господарського суду Київської області відповідачем подано клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи, в задоволенні якого господарським судом відмовлено. Також відповідачем було подане клопотання б/н б/д (вх. суду №20088/16 від 29.09.2016) про витребування доказів, клопотання б/н б/д (вх. суду №20089/16 від 29.09.2016) та клопотання б/н б/д (вх. суду №20087/16 від 29.09.2016) про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 29.09.2016 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 (третя особа-1) та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача публічне акціонерне товариство "Страхова компанія "Універсальна" (третя особа-2), а також витребувано від публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" матеріали страхової справи, розгляд справи відкладено на 18.10.2016.

Через канцелярію Господарського суду Київської області позивачем подано заяву б/н від 31.10.2016 (вх. суду №22648/16 від 02.11.2016) про розгляд справи без його участі.

У відзивах на позовну заяву б/н б/д (вх. суду №20030/16 від 28.09.2016) та б/н від 08.11.2016 (вх. суду №23042/16 від 08.11.2016) відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 18.10.2016 розгляд справи відкладено на 08.11.2016.

У судове засідання 08.11.2016 позивач участь свого представника не забезпечив, про час і місце проведення засідання суду належним чином повідомлений.

Присутній у судовому засіданні 08.11.2016 представник відповідача позовні вимоги заперечив, просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Керуючись ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 08.11.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та врахувавши пояснення представників відповідача та третьої особи-2, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

28.03.2016 у місті Харкові по вул. Нехаєнка сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) внаслідок якої відбулося зіткнення застрахованого транспортного засобу DАF д.н.з АО 8012 ВК з причепом д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, та автомобіля НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_2, який на час вчинення ДТП перебував у трудових відносинах з відповідачем.

Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова у справі №641/3178/16-п від 20.04.2016 винним у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди визнано ОСОБА_2.

Згідно з Договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між публічним акціонерним товариством "Страхова компанія "Універсальна" та товариством з обмеженою відповідальністю «СП «Датекс» (страхувальник) застраховано автомобіль НОМЕР_4.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль НОМЕР_5 зазнав механічних ушкоджень, у звязку з чим з метою відшкодування завданих збитків позивач звернувся до публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду.

На підставі складеного публічним акціонерним товариством "Страхова компанія "Універсальна" за заявою від 08.04.2016 страхового акту №21817/1 страхове відшкодування у розмірі 20 569,38 грн виплачено позивачу згідно з платіжним дорученням №106508 від 14.07.2016.

Однак, за твердженням позивача, відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку №04/01/04/16 від 11.04.2016, виконаного на замовлення останнього, вартість майнової шкоди заподіяної транспортному засобу DАF д.н.з АО 8012 ВК з причепом д.н.з. НОМЕР_2 становить 75 942,92 грн, тому розмір страхового відшкодування виплачений третьою особою-2 останньому, не відповідає вартості ремонту автомобіля, у звязку з чим позивач звернувся до суду.

Стаття 16 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з п.8 ч.2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

В ст. 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду наведені в ст. 1166 Цивільного кодексу України, згідно з частиною 1 якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, для визначення підстав застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, необхідно з'ясувати наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, розміру збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою і збитками, вини відповідача. При цьому обов'язок доведення факту протиправної поведінки, розміру завданих збитків та прямого причинного зв'язку між порушенням зобов'язання і збитками покладено на позивача.

Згідно зі ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ст. 224 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

В ст. 226 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов'язаний відшкодувати на вимогу суб'єкту завдані збитки у добровільному порядку в повному обсязі.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Окрім того, відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Так, за твердженням позивача, на ремонт транспортного засобу останнім витрачено 68 260,00 грн згідно з рахунками-фактурами №000053497/16 від 11.04.2016, №СФ-0000005 від 11.04.2016 та актом здачі-приймання робіт.

При цьому, господарським судом встановлено, що у рахунку фактурі №СФ-0000005 від 11.04.2016 та акті здачі-приймання робіт не визначений фактичий перелік робіт які здійснено відносно пошкодженого транспортного засобу, що позбавляє можливості господарський суд встановити причино-наслідковий зв'язок з виконаними ремонтними роботами та завданими пошкодженнями транспортному засобу DАF д.н.з АО 8012 ВК внаслідок ДТП.

В постанові від 15.04.2015 у справі № 910/7163/14 Верховний Суд України зазначив, що Законами України "Про страхування" та "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу.

Відповідно до ч. 1 ст. 111-28 ГПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Статтею 225 ГК України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Так, позивачем не надано господарському суду належних та допустимих доказів на підтвердження оплати вартості відновлювального ремонту в розмірі 68 260, 00 грн. Таким чином, під час розгляду справи господарським судом не було встановлено повний склад правопорушення, з яким законодавство пов'язує відшкодування збитків, зокрема розмір збитків.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як вбачається з матеріалів справи, між фізичною особою громадянкою ОСОБА_5 (орендодавець) та фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 (орендар) укладено Договір оренди транспортного засобу №1/01/16-2 від 04.01.2016 (надалі Договір оренди), згідно з яким орендодавець передає в тимчасове користування орендареві приналежний орендодавцеві на праві приватної власності автомобіль марки DAF, модель FT XF105, червоного кольору, номер НОМЕР_6.

Згідно з свідоцтвом про реєстрацію вказаного транспортного засобу, автомобіль НОМЕР_7 є власністю громадянки ОСОБА_5.

Відповідно до ст. 799 Цивільного кодексу України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно з ч. 1 ст. 220 Цивільного кодексу України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Як зазначається в ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частиною 1 ст. 216 Цивільного кодексу України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Судом досліджено, що зазначений Договір оренди укладений у простій письмовій формі, докази його нотаріального посвідчення відсутні, тому вказаний Договір є нікчемним, тобто таким, що не породжує для його сторін прав та обов'язків. Отже, у позивача не виникало правових підстав для використання вказаного транспортного засобу, тому право на пред'явлення позовної заяви та отримання збитків відсутнє, у зв'язку з чим суд відмовляє в задоволенні позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що згідно зі ст. 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору та оплаті послуг адвоката відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на позивача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, статтями 2, 43, 33, 34, 49, 75, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено 14.11.2016

Суддя А.С. Грєхов