номер провадження справи 18/88/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2016 справа № 908/2621/16

за позовом Міністерство оборони України (03168, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 6)

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «МІК» (69006, м. Запоріжжя, вулиця Північне шосе, 69-а)

про стягнення 46361,42 грн.

Суддя Носівець В.В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 220/780/д від 25.12.2015 р.;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № б/н від 09.12.2015 р.;

СУТНІСТЬ СПОРУ

До господарського суду Запорізької області 06.10.2016 р. звернулося Міністерство оборони України з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «МІК» про стягнення 46361,42 грн. штрафних санкцій за прострочення поставки товару в рамках договору від 09.09.2015 р. № 286/3/15/386 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України), а саме: брюки з лацбантом з сукна матроського чорного кольору. Позовні вимоги обґрунтовані ст.ст. 11, 509, 526, 530, 610, 612 ЦК України, ст.ст. 193, 230 ГК України.

Ухвалою суду від 10.10.2016 року порушено провадження у справі № 908/2621/16, присвоєно справі номер провадження 18/88/16, судове засідання призначене на 09.11.2016 р. Розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу, за наявними у справі документальними доказами та закінчений в судовому засіданні 09.11.2016 р. оголошенням вступної та резолютивної частин рішення.

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, що викладені у позові, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив частково, правову позицію виклав у відзиві (вх. № 0906/27845 від 09.11.2016 р.). В обґрунтування заперечень посилався на невірний розрахунок позивачем пені, оскільки до розрахунку включені зайві дні 09.11.2015 р. та 10.11.2015 р., тобто дні коли здійснено постачання товару. Таким чином, на думку відповідача період прострочення складає 9 днів, а не 11 днів, як то вказано позивачем. Звертав увагу суду, що штрафні санкції, що нараховані Міністерством оборони України є помилково нарахованими з огляду на п. 7.3.4 договору, згідно якого за прострочення понад 10 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості договору. З урахуванням викладеного просив суд застосувати положення п. 3 ст. 83 ГПК України та зменшити розмір штрафних санкцій на 80%.

Представник позивача заперечив проти зменшення розміру штрафних санкцій на 80 відсотків, однак остаточне вирішення питання про зменшення розміру пені залишив на розсуд суду, пояснивши, що дійсно відповідач виконує замовлення Держави щодо речового забезпечення потреб армії, в тому числі у зоні АТО на сході країни.

Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Міністерство оборони України (замовник, позивач у справі) та товариство з обмеженою відповідальністю «МІК» (постачальник, відповідач у справі) 09.09.2015 року уклали договір № 286/3/15/386 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) (далі за текстом договір).

За умовами п. 1.1. договору, постачальник зобовязався у 2015 році поставити замовнику одяг верхній, інший, чоловічий і хлопчачий (лот 1. Брюки з лацбантом з сукна матроського чорного кольору) (далі товар), а замовник забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості і строки, вказані у цьому договорі.

Відповідно до п. 1.2. договору, номенклатура товару, передбаченого до поставки за договором, вимоги згідно яких виготовляється товар, строки (терміни) виконання договору, визначаються нижчевикладеною специфікацією.

Згідно із специфікацією сторони узгодили найменування товару Брюки з лацбантом з сукна матроського чорного кольору; строки (терміни) постачання до 30.10.2015 р. включно; загальну кількість, яку необхідно постачати 1200 штук; ціну за одиницю товару (без ПДВ) 349,95 грн.; ціну товару (без ПДВ) 419940,00 грн., ціну товару з ПДВ 503928,00 грн.

Приймання товару оформлюється актом приймального контролю (якості), який повинен бути складений військовим представництвом Міністерства оборони України. Належним чином оформлений і підписаний акт є підтвердженням приймання товару по якості та направляється Замовнику після відправки товару разом з рахунком-фактурою (пункт 2.7. договору).

Згідно абз. 2 п. 5.1. договору строк поставки товару визначений в специфікації договору (п. 1.2).

Датою поставки товару вважається дата вказана одержувачем замовника у акті приймального контролю якості товару та видатковій накладній постачальника (п 5.3. договору).

Строк дії договору до 31.12.2015р., а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення (п. 10.1. Договору).

На виконання умов договору постачальником поставлено, а замовником прийнято товар, визначений у Специфікації, що підтверджується відповідним актом приймального контролю (якості) № 2 від 09.11.2015 р. (прийнято 1200 шт. товару) та видатковою накладною № РН-11/10/03 від 10.11.2015 р.

ОСОБА_3 приймального контролю (якості) та видаткова накладна № РН-11/10/03 від 10.11.2015 р. (поставлено 1200 шт. товару) підписані уповноваженими представниками сторін без зауважень та скріплені печатками підприємств.

Тобто, поставка товару, яка відбулась 10.11.2015 р., здійснена відповідачем із порушенням строку, визначеного сторонами у специфікації, а саме: на 10 днів.

Внаслідок порушення відповідачем строків поставки товару в рамках договору від 09.09.2015 р. № 286/3/15/386 на його адресу надсилалась претензія № 286/6/14997 від 17.12.2015 р. з вимогою сплатити штрафні санкції у розмірі 46361,42 грн.

Претензія залишена відповідачем без реагування, штрафні санкції в добровільному порядку постачальником не сплачені, що стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 193 ГК України господарські зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Аналогічний припис містить ст. 526 ЦК України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, стягнення неустойки.

Частиною 1 статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Згідно із ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до п. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини або у певній визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

З аналізу ст. 193 ГК України слідує, що господарські санкції, в т.ч. пеня, застосовуються за порушення будь-яких господарських зобов'язань, а не тільки за невиконання грошового зобов'язання.

Положеннями ст. 6 ЦК України встановлено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами (ч. 2 ст. 6 ЦКУ) , а також мають право врегулювати відносини на власний розсуд (ч. 3 ст. 6 ЦКУ).

Учасники правочину, беручі до уваги приписи діючого законодавства, на власний розсуд визначили відповідальність за порушення зобовязання - строків поставки продукції, у вигляді стягнення пені із визначенням відсоткового співвідношення від вартості товару по якому допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення більше 10 днів, постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7% від зазначеної вартості.

Крім того, з огляду на статтю 111-28 ГПК України, рішення Верховного Суду України є обовязковими для всіх судів України. Верховний Суд України зазначив у постановах від 27.09.2005 р., 22.11.2010 р. у справі № 14/80-09-2056 та від 20.12.2010 р. у справі № 06/113-38, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, штрафних санкцій у вигляді пені, штрафу, передбачених ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, можливо, оскільки суб'єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов'язань встановленням договірної санкції за невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань і пеня застосовується за порушення будь-яких господарських зобов'язань, а не тільки за невиконання грошового зобов'язання.

Отже, штрафні санкції у вигляді неустойки (штрафу, пені) застосовуються за допущене прострочення виконання негрошового зобовязання, повязаного із обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

За умовами п. 7.3.4 договору, за порушення строків виконання зобовязання постачальник сплачує пеню в розмірі 0,2% від вартості непоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 10 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості договору.

Судом встановлено, що позивачем при визначені періоду нарахування пені помилково включено день здійснення поставки товару 10.11.2015 р.

Перевіривши за допомогою бази даних Законодавство правильність нарахування пені, судом встановлено, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня у розмірі 10078,56 грн., решта вимог щодо стягнення пені у розмірі 1007,90 грн. заявлена позивачем безпідставно та судом відхилена.

Разом з тим, щодо стягнення суми пені в розмірі 10078,56 грн. суд вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача та зменшити розмір пені на 80% виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але і інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України також передбачено можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків, та наявність інших обставин, які мають істотне значення.

Стаття 83 Господарського процесуального кодексу України надає господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, при цьому повинні враховуватись певні обставини, які в своїй сукупності утворюють винятковість.

Суд при цьому враховує, що наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013).

Як зазначено в п. 3.17.4 постанови пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 року Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен обєктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобовязання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобовязання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобовязання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобовязання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

В обґрунтування клопотання відповідач посилається на те, що на даний час підприємство виконує значний обсяг замовлень для підтримання обороноздатності держави, продукція, що постачається підприємством, спрямована на забезпечення військ у тому числі що знаходяться у зоні проведення АТО на сході України. У разі задоволення позовних вимог Міністерства оборони України у повному обсязі підприємство опиниться у вкрай важкому матеріальному становищі, що унеможливить виконання ним своїх зобовязань перед Державою.

Суд вважає за необхідне скористатися наданим п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України правом та зменшити на 80% розмір пені. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача (10078,56 грн. 80%) 2015,71 грн. пені.

Позивачем також нараховано 35274,96 грн. штрафу відповідно до п. 7.3.4 договору, де вказано, що за прострочення понад 10 днів з постачальника стягується штраф у розмірі 7 % вказаної вартості договору. Нарахування штрафу позивачем здійснювалось, виходячи з того, що кількість днів прострочення складає 11 днів, однак під час розгляду справи судом зясовано, що кількість днів прострочення складає 10 днів, оскільки позивачем у розрахунку враховано також день поставки. Таким чином, позовні вимоги про стягнення 35274,96 грн. штрафу не підлягають задоволенню, оскільки факту прострочення постачання понад 10 днів не відбулося.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Враховуючи викладене вище, позовні вимоги задовольняються судом частково.

Відповідно до ст. 49 ГПК України та з урахуванням останнього абзацу п. 3.17.4. постанови пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «МІК» (69006, місто Запоріжжя, вул. Північне шосе, буд. 69-а, ідентифікаційний код 30105738) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 6, ідентифікаційний код 00034022, р/р 8611 в Державній казначейській службі України, МФО 820172) 2015,71 грн. (дві тисячі п'ятнадцять грн. 71 коп.) пені, 299,56 грн. (двісті девяносто девять грн. 56 коп.) судового збору. Видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України, 14 листопада 2016 р.

Суддя В.В. Носівець