КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2016 р. Справа№ 925/576/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Жук Г.А.

Сухового В.Г.

при секретарі судового засідання Яценко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Приватного підприємства «Компанія «Юнітранс»

на рішення Господарського суду Черкаської області

від 07.07.2016

у справі №925/576/16 (суддя Потапенко В.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України»,

до Приватного підприємства «Компанія «Юнітранс»,

про стягнення 3 345 077,26 грн,

за участю представників:

від позивача: Охріменко О.О. - представник (довіреність від 28.12.2015 №876);

від відповідача: Холостий О.І. - представник (довіреність від 20.09.2016 №б/н),

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (надалі - ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація», позивач) звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Приватного підприємства «Компанія «Юнітранс» (надалі - ПП «Компанія «Юнітранс», відповідач) про стягнення 3 345 077,26 грн, з яких 2 495 000,00 грн безпідставно набутих грошових коштів на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України та 850 077,26 грн процентів за користування грошовими коштами.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 07.07.2016 позов задоволено повністю. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на користь Приватного підприємства «Компанія «Юнітранс» 2 495 000,00 грн основної заборгованості, 850 077,26 грн процентів за користування грошовими коштами та 50 176,16 грн судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду, Приватне підприємство «Компанія «Юнітранс» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Черкаської області від 07.07.2016 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення судом першої інстанції прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним і неповним дослідженням доказів, порушенням норм матеріального права, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.09.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження судовою колегією у складі: головуючий суддя Мальченко А.О., судді Жук Г.А., Суховий В.Г., розгляд справи призначено на 05.10.2016.

05.10.2016 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

У судовому засіданні 05.10.2016 колегія суддів зобов'язала представника Приватного підприємства «Компанія «Юнітранс» надати у наступне судове засідання оригінал договору поставки від 04.12.2014 №КИВ153К-С, у зв'язку з чим було оголошено перерву до 02.11.2016.

02.11.2016 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника відповідача на виконання вимоги суду надійшло клопотання про залучення до матеріалів справи оригіналу договору поставки від 04.12.2014 №КИВ153К-С.

Колегія суддів, порадившись на місці, враховуючи, що з'ясування обставин укладення договору має істотне значення для правильного вирішення спору, дійшла висновку про долучення вказаного доказу до матеріалів справи.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає їх безпідставними, а судове рішення законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду без змін.

02.11.2016 в судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні у справі докази, заслухавши представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування господарським судом норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Обґрунтовуючи підстави звернення з даним позовом до суду, позивач зазначає, що 05.12.2014 ним було здійснено перерахування грошових коштів на суму 2 495 000,00 грн на розрахунковий рахунок Приватного підприємства «Компанія «Юнітранс» з призначенням платежу «Сплата за кукурудзу 3 класу згідно рахунку №59 від 05.12.2014 по договору №КИВ153К-С від 04.12.2014», що підтверджується платіжним дорученням від №25698 (а.с.51).

В свою чергу, ПП «Компанія «Юнітранс», отримавши вказані грошові кошти, не вчинило жодних дій щодо погодження умов поставки товару, сплачені кошти позивачеві не повернуло, у зв'язку з чим ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» звернулось до Господарського суду Черкаської області з вимогою про стягнення 2 495 000,00 грн передоплати, здійсненої позивачем за договором від 04.01.2014 №КИВ153К-С.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 09.02.2016 у справі №925/1892/15, яке набрало законної сили, встановлено факт неукладення між сторонами договору поставки у зв'язку з тим, що сторонами не було підписано специфікації до договору, що свідчить про непогодження останніми кількості, строку, місця поставки, ціни та загальної вартості товару.

Водночас, судовим рішенням встановлено, що позивачем на вимогу місцевого суду не було надано оригінал договору від 04.01.2014 №КИВ153К-С, у виставлених відповідачем рахунках-фактури та у призначеннях платежів платіжних доручень, на підставі яких позивачем здійснювалося перерахування коштів, міститься посилання на інший договір - договір поставки від 04.12.2014 №КИВ153К-С.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі №925/1892/15, Господарський суд Черкаської області дійшов висновку, що між сторонами не укладалося жодних договорів, а тому у позивача відсутні підстави для стягнення 2 495 000,00 грн заборгованості, визначеної позивачем як передоплата за договором.

ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України», враховуючи положення частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, звернулось до суду з позовом про стягнення 2 495 000,00 грн безпідставно перехованих коштів відповідно до вимог статті 1212 Цивільного кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що місцевий господарський суд помилково визначив заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 2 495 000,00 грн як грошові кошти, перераховані останнім без достатньої правової підстави, з огляду на таке.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 626, статті 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина 1 статті 638 Цивільного кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що 04.12.2014 між Публічним акціонерним товариством «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (в тексті договору - покупець) та Приватним підприємством «Компанія «Юнітраст» (в тексті договору - постачальник) був укладений договір поставки №КИВ153К-С, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця зерно українського походження врожаю 2014 року (надалі - товар), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити Товар відповідно до умов даного договору (пункт 1.1. договору).

Відповідно до пункту 3.2. договору товар за даним договором поставляється протягом періоду, вказаного в специфікаціях до цього договору.

Згідно з пунктом 3.3. договору кількість, строк та місце поставки, ціна та загальна вартість товару для кожної партії, що поставляється згідно цього договору, визначається в специфікаціях до цього договору, які підписуються сторонами щодо кожної партії товару та є невід'ємними частинами (додатками) цього договору.

Пунктом 5.1. договору встановлено, що оплата товару, що поставляється за даним договором, проводиться в національній валюті України шляхом 100% попередньої оплати грошових коштів протягом строку, зазначеного в специфікаціях.

Договір набирає чинності з дати підписання його сторонами та діє до 30.06.2015, а в частині розрахунків та поставки товару - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (пункт 10.1. договору).

До матеріалів справи відповідач надав оригінал вказаного договору, а відтак, він приймається колегією суддів як належний та допустимий доказ в розумінні статті 34 Господарського процесуального кодексу України.

Наявна у матеріалах справи копія договору поставки від 04.01.2014 №КИВ153К-С є нечіткою, оригінал вказаного договору, як стверджують представники обох сторін, у них відсутній, а тому колегія суддів дійшла висновку, що факт укладення договору поставки від 04.01.2014 №КИВ153К-С є недоведеним.

За правовою природою укладений сторонами договір є договором поставки, за яким, відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України, одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні приписи містить стаття 712 Цивільного кодексу України.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець, відповідно до статті 691 Цивільного кодексу України, зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Щодо тверджень позивача про те, що рішенням Господарського суду Черкаської області від 09.02.2016 у справі №925/1892/15, яке на даний момент не скасоване та набрало законної сили, встановлено факт неукладення сторонами будь-яких договорів та зазначено про відсутність підстав для стягнення попередньої оплати, здійсненої позивачем, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною першою статті 35 ГПК України передбачено можливість звільнення від доказування перед судом обставин, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до абзаців 1, 3 пункту 2.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 №18 не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Отже, преюдиційні факти необхідно відрізняти від оціночного судження щодо правових наслідків наявності певних обставин.

Висновок Господарського суду Черкаської області, викладений у рішенні від 09.02.2016 у справі №925/1892/15 щодо неукладення сторонами договору поставки є правовою оцінкою обставин справи, відтак, позивач помилково ототожнює факти в розумінні статті 35 ГПК України з оціночними судженнями (висновками) місцевого господарського суду, наведеними у зазначеному вище рішенні.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що між сторонами мав місце договір поставки, а кошти які ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» просить стягнути з ПП «Компанія «Юнітранс» отримано останнім як передоплата за товар відповідно до умов договору, відтак, останні набуто за наявності правової підстави, а тому такі кошти не можуть бути витребувані відповідно до положень статті 1212 ЦК України як безпідставне збагачення.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовується також до вимог про:

повернення виконаного за недійсним правочином;

витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти як: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи та відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 22.01.2013 у справі № 5006/18/13/2012, від 17.06.2014 у справі №13/096-12.

У зв'язку з відмовою у задоволенні позовної вимоги про стягнення основної заборгованості, позовна вимога про стягнення процентів за користування грошовими коштами також відхиляється судовою колегією.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на невідповідність висновків, викладених у мотивувальній частині рішення пункту 2 його резолютивної частини, оскільки суд зазначає про задоволення позовних вимог повністю, однак вирішує здійснити стягнення заявленої позивачем суми коштів з останнього на користь відповідача.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд у відповідності до статті 43 Господарського процесуального кодексу України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 103 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

Відповідно до статті 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушення норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Приватного підприємства «Компанія «Юнітранс» судова колегія визнає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Черкаської області від 07.07.2016 у справі №925/576/16 - скасуванню.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з її задоволенням на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Керуючись статтями 4-3, 32-34, 43, 44, 49, 96, 99, 101 - 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Компанія «Юнітранс» на рішення Господарського суду Черкаської області від 07.07.2016 у справі №925/576/16 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Черкаської області від 07.07.2016 у справі №925/576/16 скасувати.

3. Постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 1, ) на користь Приватного підприємства «Компанія «Юнітранс» (18005, м. Черкаси, бульвар Шевченка, буд. 335, кв. 80, ) 55 193 (п'ятдесят п'ять тисяч сто дев'яносто три) грн 78 коп. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

5. Доручити Господарському суду Черкаської області видати наказ на виконання даної постанови.

6. Матеріали справи №925/576/16 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Г.А. Жук

В.Г. Суховий