РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2016 року Справа №903/451/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Дужич С.П.

судді Мамченко Ю.А. ,

судді Саврій В.А.

при секретарі Ільчук Н.О.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 (довіреність №3049/9 від 01.11.2016 р.)

відповідача - ОСОБА_2 (довіреність № 71/2016 від 11.07.2016 р.)

розглянувши апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства "Волиньхолдінг" на рішення господарського суду Хмельницької області від 11 серпня 2016 року у справі №903/451/16 (суддя Філатова Світлана Тимофіївна)

за позовом Державної екологічної інспекції у Волинській області

до ОСОБА_3 акціонерного товариства "Волиньхолдінг"

про стягнення 59 211,60 грн.

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

11 серпня 2016 року, рішенням господарського суду Волинської області було задоволено позов Державної екологічної інспекції у Волинській області до ПрАТ "Волиньхолдінг" про стягнення 59211,60 грн. та стягнуто з відповідача вказану суму за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

ПрАТ "Волиньхолдінг" у своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити, вважаючи, що прийняті судом висновки не відповідають обставинам справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права, оскільки товариство здійснювало забір води на підставі дозволу на спеціальне водокористування від 27 грудня 2013 року за №286Вол., терміном дії до 31 грудня 2014 року. В період дії дозволу, ПрАТ "Волиньхолдінг" звернулось з листом до Управління екології та природних ресурсів Волинської ОДА щодо видачі нового дозволу на спеціальне водокористування та затвердження гранично допустимого скиду забруднюючих речовин у р. Серна.

Проте, дане клопотання органами виконавчої влади розглядалось з 01 січня по 15 лютого 2015 року, а тому товариство в даний період використовувало воду без відповідних документів, що не залежало від волі товариства чи його вини.

Однак, вказаний період водокористування був повністю оплачений товариством, що підтверджується відповідним платіжним дорученням від 15 травня 2015 року на загальну суму 22 786,56 грн.

Крім того, зазначило, що в період з 16 січня по 10 лютого 2016 року товариство в с. Смолигові, Луцького району використало воду в загальній кількості 81,0 м3 виключно для задоволення власних питних і санітарно-гігієнічних потреб, а не для господарсько-побутових потреб, кількість якої була повністю оплачена платіжним дорученням від 26 травня 2016 року на суму 223,44 грн., що не враховано місцевим господарським судом.

Позивач у своєму відзиві на апеляційну скаргу вважає дане рішення таким, що прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки вказане порушення зафіксовано в акті перевірки від 15 квітня 2016 року, складеного та підписаного повноважними особами відповідача. Факт відсутності дозволів у зазначені періоди не заперечується відповідачем.

ПрАТ "Волиньхолдінг" подало документи для отримання дозволів на спеціальне водокористування без дотримання встановлених законом строків, в останній день дії дозволу (31 грудня 2014 року), та в передостанній день дії дозволу (14 січня 2016 року), що вказує на безпідставність тверджень відповідача про те, що він вчасно звернувся за отриманням нового дозволу.

07 вересня 2016 року, ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено її розгляд на 19 жовтня 2016 року.

19 жовтня 2016 року, розпорядженням керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду, у зв'язку з перебуванням у відпустці судді Юрчука М.І. було проведено його автозаміну на суддю Саврія В.А.

19 жовтня 2016 року, ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу було прийнято до провадження колегією суддів у новому складі.

У судовому засіданні представники сторін підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила, що:

Як вбачається з матеріалів справи, з 29 березня 2016 року по 15 квітня 2016 року Державною екологічною інспекцією у Волинській області була проведена перевірка ,якою встановлено, що в порушення вимог природоохоронного законодавства, водокористувач - ПрАТ "Волиньхолдінг" самовільно здійснював спеціальне водокористування в період з 01 січня по 15 лютого 2015 року з артсвердловини №1015, розташованої на території виробничої бази по вул. Івана Франка, 4 в смт. Торчин Волинської області, без дозволу на спец водокористування та в період з 16 січня по 10 лютого 2016 року з артсвердловини №1, розташованої на території по вул. Лісова, 3 в с. Смолигів Волинської області, про що був складений Акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами ПрАТ "Волиньхолдінг". (а.с.9-29)

Перевіркою встановлено, що основним видом діяльності ПрАТ "Волиньхолдінг" є виробництво прянощів і приправ та забір, очищення і постачання води.

24 квітня 2016 року, Державна екологічна інспекція у Волинській області направила відповідачу претензію №1217/3 про сплату нанесених державі збитків в результаті відсутності дозволу на здійснення спеціального водокористування на суму 59 211,60 грн., які нараховані на підставі "Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів", затвердженої наказом Міністерство охорони навколишнього природного середовища України №389 від 20 липня 2009 року (зареєстрований в Мінюсті України за №767/16783 від 14 серпня 2009 року), якою встановлено порядок розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів. (а.с.28-29)

28 квітня 2016 року, дана претензія була отримана відповідачем, проте залишена без задоволення. (а.с.30)

23 червня 2016 року, Державна екологічна інспекція у Волинській області звернулась до господарського суду Волинської області з позовом до ПрАТ "Волиньхолдінг" про стягнення 59 211,60 грн. (а.с.4-8)

11 серпня 2016 року, рішенням господарського суду Волинської області було задоволено позов Державної екологічної інспекції у Волинській області до ПрАТ "Волиньхолдінг" про стягнення 59 211,60 грн. за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища. (а.с.130-136)

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 38 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів. В порядку спеціального використання природних ресурсів надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності.

Згідно ст. 149, ст. 151 ГК України суб'єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурси в порядку спеціального або загального природокористування відповідно до ГК України та інших законів. Суб'єктам господарювання для здійснення господарської діяльності надаються в користування на підставі спеціальних дозволів (рішень) уповноважених державою органів земля та інші природні ресурси (в тому числі за плату або на інших умовах).

Підземні води - це природний ресурс із подвійним правовим режимом, а тому в правовідносинах при використанні підземних вод, слід керуватися і водним законодавством, і законодавством про надра (висновок Верховного Суду України №3-32гс15 від 01 квітня 2015 року).

Відповідно до положень ст.cт. 46, 48 Водного кодексу України (надалі ВК України) водокористування може бути загальним або спеціальним. Спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється фізичними та юридичними особами для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

Спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу (п.9 ч.1 ст. 44, ст. 49 ВК України).

Статтями 16, 19, 21 Кодексу України про надра передбачено, що користування надрами, у тому числі видобування підземних прісних вод, здійснюється на підставі спеціального дозволу на користування надрами.

Як встановлено з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, ПрАТ "Волиньхолдінг" здійснює водокористування з 2 артсвердловин.

Перша - свердловина №1015 розташована на території виробничої бази в смт. Торчин, по вул. Івана Франка, 4, водопостачання з якої здійснюється на підставі дозволу на спеціальне водокористування від 27 грудня 2013 року за №286 Вол., терміном дії до 31 грудня 2014 року та на підставі дозволу на спеціальне водокористування від 16 лютого 2015 року №286 Вол. Вода використовується для технічних і господарськопобутових потреб.

Друга - свердловина №1, розташована на території с. Смолигів, вул. Лісова, 3, водопостачання з якої здійснюється на підставі дозволу на спеціальне водокористування від №1164Вол. від 03 серпня 2011 року з терміном дії до 15 січня 2016 року та на підставі дозволу на спеціальне водокористування №1164Вол від 11 лютого 2016 року.

Відповідно до п.4 "Порядку видачі дозволів на спеціальне водокористування", затвердженого постановою КМУ №321 від 13 березня 2002 року, яким передбачено, що видача дозволу на спеціальне водокористування здійснюється відповідно до Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", і проводиться протягом 30 календарних днів з дня подання в установленому порядку заявки.

Згідно ч.6 ст. 41 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", у разі якщо у встановлений законом строк суб'єкту господарювання не видано або не направлено документ дозвільного характеру або рішення про відмову у його видачі, то через десять робочих днів з дня закінчення встановленого строку для видачі або відмови у видачі документа дозвільного характеру суб'єкт господарювання має право провадити певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності. Копія заяви (опису прийнятих документів) з відміткою про дату їх прийняття є підтвердженням подачі заяви та документів адміністратору або дозвільному органу. Днем видачі документа дозвільного характеру вважається останній день строку розгляду заяви дозвільним органом, передбаченого законом.

Знаючи, що видача дозволу на спеціальне водокористування здійснюється за 30 календарних днів, відповідач звернувся із відповідними заявками до органу, уповноваженого на їх видачу: по свердловині №1015 - 31 грудня 2014 року, а по свердловині №1 - 14 січня 2016 року, тобто, відповідно, в останній і передостанній дні дії таких дозволів, продовжуючи використання води з вказаних свердловин без зазначеного дозволу.

Згідно зі ст. 110 ВК України порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення водного законодавства несуть особи, винні, зокрема, у недотриманні умов дозволу або порушенні правил спеціального водокористування.

Відповідно до ст. 111 ВК України особи зобов'язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

Згідно з п.1.6 роз'яснення Вищого арбітражного суду України №02-5/744 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища" від 27 червня 2001 року, вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарському суду слід виходити з презумпції вини правопорушника. Отже, позивач не повинен доводити наявність вини відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу, навпаки, відповідач повинен довести, що у його діях відсутня вина у заподіянні такої шкоди.

З матеріалів справи встановлено, що відповідач безпідставно здійснив спеціальне водокористування з свердловини №1015 в період з 01 січня по 15 лютого 2016 року в кількості 15819 м3 та з свердловини №1 в період з 16 січня по 10 лютого 2016 року в кількості 81 м3, що вбачається з Журналу обліку водопостачання, вимірювальними приладами та ПрАТ "Волиньхолдинг" не оскаржується.(а.с.57-60)

Оскільки відповідач належних доказів на спростування вини не подав, а позивач довів його вину, то місцевий господарський суд правомірно даний позов задоволив.

Відповідно до ч.4 ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" підприємства, установи, організації та громадяни України, а також іноземні юридичні та фізичні особи та особи без громадянства зобов'язані відшкодувати шкоду, завдану внаслідок порушення вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

З розрахунку позивача щодо розміру шкоди, заподіяної відповідачем судом встановлено, що розрахунок проведений у відповідності з п.9.1 "Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів", затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №389 від 20 липня 2009 року (зареєстрований в Міністерстві юстиції України за №767/16783 від 14 серпня 2009 року), зі змінами, внесеними наказами Міністерства екології та природних ресурсів України №220 від 30 червня 2011 року, та №320 15 червня 2012 року та №367 від 13 жовтня 2015 року, які зареєстровані в Міністерстві юстиції України, відповідно, за №881/19619 від 15 липня 2011 року, №997/21309 від 19 червня 2012 року та №1369/27814 від 05 листопада 2015 року.

З п.9.2 вказаної вище "Методики …" випливає, що фактичний об'єм води, яка використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води), може визначатися, зокрема, на основі даних ліміту забору та використання води, індивідуальних норм водоспоживання та водовідведення.

Згідно журналів обліку використаної води ПрАТ "Волиньхолдінг" з свердловини №1015 за період з 01 січня по 15 лютого 2015 року здійснено забір води в обємі 15819 м3, а з свердловини №1 в період з 16 січня по 10 лютого 2016 року здійснено забір води в обємі 81,0 м3. (завірені ПрАТ "Волиньхолдінг" копії витягів з журналів обліку використаної товариством води) (а.с.21-23)

Пунктом п.255.5.2 ст. 255 Податкового Кодексу України встановлено, що ставка рентної плати за спецводокористування підземними водами у Волинській області встановлена на рівні 74,48 грн. за 100 м3.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками господарського суду першої інстанції щодо того, що розрахунок збитків, заподіяних відповідачем навколишньому природному середовищу проведений з дотриманням положень чинного законодавства та становить 58909,96 (5 х 15819 м3 х 0,7448 грн./м3) грн. по свердловині №1015 та 301,64 (5 х 81,0 м3 х 0,7448 грн./м3) грн. по свердловині №1.

Посилання відповідача на те, що він в період дії дозволу звернувся про видачу нового дозволу на спеціальне водокористування, однак органами виконавчої влади його заявка розглядалась з 01 січня по 15 лютого 2015 року і в цей період товариство було змушене використовувало воду без відповідних документів, колегією суддів оцінюється критично і відхиляються як безпідставні, оскільки звертаючись в останній та передостанній день дії дозволів (31 грудня 2014 року і 14 січня 2016 року) та знаючи процедуру і термін їх виготовлення, товариство свідомо передбачало здійснення спеціального водокористування без відповідного дозволу по свердловині №1015 з - 01 січня 2015 року, а по свердловині №1 - з 16 січня 2016 року.

Щодо посилань відповідача на те, що з 16 січня по 10 лютого 2016 року товариство використало воду в с. Смолигові, Луцького району в загальній кількості 81,0 м3 виключно для задоволення власних питних і санітарно-гігієнічних потреб, а не для господарсько-побутових потреб, судова колегія зазначає, що відповідно до ст. 23 Кодексу України про надра закріплено право землевласників і землекористувачів у межах наданих їм земельних ділянок без спеціальних дозволів видобувати, зокрема, підземні води для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, за умови, що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 м3 на добу.

За Статутом ПрАТ "Волиньхолдінг", основним видом діяльності товариства є виробництво прянощів і приправ та забір, очищення і постачання води.

Згідно дозволу на спецводокористування №1164Вол отриманого від 03 серпня 2011 року з терміном дії до 15 січня 2016 року, вода з свердловини №1, яка розташована на території с. Смолигів, вул. Лісова, 3, з лімітом забору підземних вод 6,49 м3/доб, використовується на господарсько-побутові та технологічні потреби

Проте, Верховний Суд України у своїй постанові №3-32гс15 від 01 квітня 2015 року, провівши системний аналіз приписів глави 11 (Спеціальне водокористування для задоволення питних і господарсько-побутових потреб населення), глави 13 (Особливості спеціального водокористування та користування водними об'єктами для потреб галузей економіки) ВК України та приписів глави 2 (Надання надр у користування), глави 4 (Плата за користування надрами) Кодексу України про надра, зазначив, що законодавець відносить господарсько-побутові потреби до потреб населення, натомість, виробничі потреби підприємства охоплюються поняттями "водокористування для потреб галузей економіки" та "промислові потреби".

Тому, господарсько-побутові та технологічні потреби ПрАТ "Волиньхолдінг" на які використовувалась вода з свердловини №1 є водокористування для потреб галузей економіки та промислових потреб, які вимагають спеціального дозволу на користування, котрий і отримувався товариством 03 серпня 2011 року та в подальшому 11 лютого 2016 року.

Також, колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо повної оплати використаного обсягу підземних вод у вказані періоди, оскільки предметом позову є стягнення збитків, а не стягнення боргу.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги Державної екологічної інспекції у Волинській області до ПрАТ "Волиньхолдінг" про стягнення 59211,60 грн. є підставними і підлягають задоволенню.

Інші заперечення відповідача, викладені у апеляційній скарзі, також не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а тому відхиляються як необґрунтовані.

Згідно ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Це стосується, в першу чергу, відповідача, який повинен довести факти та обставини, на підставі яких він спростовує позовні вимоги позивача.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте у відповідності до норм ст. 43 ГПК України із всебічним, повним та обєктивним дослідженням матеріалів справи в їх сукупності та вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для скасування рішення господарського суду та задоволення вимог апеляційної скарги.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги, на підставі ст.ст. 49, 105 ГПК України, у зв'язку з відмовою в її задоволенні, покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Хмельницької області від 11.08.16 р. у справі №903/451/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 акціонерного товариства "Волиньхолдінг" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №903/451/16 повернути господарському суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Дужич С.П.

Суддя Мамченко Ю.А.

Суддя Саврій В.А.