РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2016Справа №910/17878/16

За позовом Виробничо-комерційного Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХКОМПЛЕКТСЕРВІС"

до АТ "Банк"Фінанси та Кредит" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства "Банк"Фінанси та Кредит" Чернявської Олени Степанівни

треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3

про зобов'язання вчинити певні дії

суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача не з'явився
від відповідача від третіх осібОСОБА_4- представник за довіреністю № 3-243500/11045 від 10.10.2016 не з'явився

У судовому засіданні 02.11.2016 в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Виробничо-комерційного Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХКОМПЛЕКТСЕРВІС" (надалі- позичальник, позивач) до АТ "Банк"Фінанси та Кредит" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства "Банк"Фінанси та Кредит" Чернявської Олени Степанівни (надалі - банк, відповідач) про зобов'язання останнього здійснити погашення заборгованості позивача за договором відновлювальної кредитної лінії від 04.04.2012 № 23-01-12 в сумі 269 500,00 грн. шляхом перерахування суми 134 500,00 грн. з вкладного (депозитного) рахунку ОСОБА_2 № НОМЕР_1 в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» (договір банківського вкладу від 04.04.2012 № 4888/18-12 Ф&К Стандарт), та 135 000, 00 грн. з вкладного (депозитного рахунку ОСОБА_5 № НОМЕР_2 в АТ «Банк «Фінансти та Кредит» (договір банківського вкладу від 04.04.2012 № 4887/18-12 Ф&К Стандарт) права вимоги яких належать позивачеві на підставі договору уступки права вимоги від 05.10.2015 на рахунок АТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.10.2016 за вказаною позовною заявою порушено провадження у справі № 910/17878/16 та призначено її до розгляду на 19.10.2016.

Даною ухвалою, на підставі ст. 27 ГПК України, суд залучив до участі у справі в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

У судовому засіданні 19.10.2016 за усним клопотання позивача було оголошено перерву до 02.11.2016.

У судове засідання, призначене на 02.11.2016, з'явився представник відповідача, який проти позову заперечував та просив відмовити у задоволенні, з підстав викладених у відзиві на позову заяву. У відзиві відповідач зазначає, що банк, який перебуває на стадії ліквідації, зараховує зустрічні однорідні вимоги останнього та боржника, один до одного, зокрема, у разі, якщо грошові кошти боржника перебували на його поточних та/або депозитних рахунках банку на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком. Враховуючи, що грошові кошти, які перебували на депозитних рахунках, відкритих на підставі договорів про банківський строковий вклад (депозит) Ф&К «Стандарт» в національній валюті № 4888/18-12 та № 4887/18-12 від 04.04.2012 не належать позивачеві, а умовами кредитного договору № 23-01-12 від 04.04.2012 не передбачається договірне списання грошових коштів у рахунок погашення кредиту з депозитних рахунків, позовні вимоги ТОВ "ТЕХКОМПЛЕКТСЕРВІС", в силу прямої заборони передбаченої Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» задоволенню не підлягають. Крім того, відповідач зазначає, що укладення лише Договору про відступлення права вимоги не призвело до виникнення грошового зобов'язання банку перед позивачем на суму коштів, розміщених на рахунку.

Позивач та треті особи явку уповноважених представників в судове засідання 02.11.2016 не забезпечили, про поважні причини неявки суд не повідомили, вимоги ухвали суду не виконали, обґрунтованих клопотань щодо своєї неявки не направляли, хоча про час і місце судових засідань були повідомлені належним чином.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що нез'явлення представників позивача та третіх осіб не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов за відсутності представників позивача та третіх осіб, за наявними у справі матеріалами згідно з вимогами статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

04 квітня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та кредит» (далі - Банк, Кредитор) та Виробничо-комерційним товариством з обмеженою відповідальністю "Техкомплектсервіс" (далі - Позичальник, Боржник) укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 23-01-12 (Далі -Договір), за умовами якого Банк відкриває позичальникові відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 269 500,00 грн, а позичальник зобов'язується повернути отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти до 02 жовтня 2015 року і сплатити за користування кредитними коштами проценти у відповідності до розділу З цього Договору (п. 1.1 Кредитного договору).

Відповідно до пп. 2.1 та 1.1 Договору кредит надається шляхом перерахування Кредитором коштів з відповідного внутрішньобанківського позичкового рахунку на позичковий рахунок Позичальника, відкритий у Кредитора, в сумі, що буде зазначена в Заявці на отримання траншу.

Протягом всього періоду дії цього Договору максимальна заборгованість Позичальника не може перевищувати Кредитний Ліміт в сумі 269 500,00 гривень (п.1.2 Договору).

Згідно п. 2.4 вищевказаного Договору сторони узгодили, що Позичальник здійснює погашення заборгованості в строк, що вказаний в п. 1.1. Договору, тобто до 29.09.2013 року, шляхом перерахування грошових коштів на позичковий рахунок Кредитора.

Відповідно до п. 5.1 Договору, в якості забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за Договором відновлювальної кредитної лінії № 23-01-12 є:

- договір поруки від 04.04.2012 № 23-01-12/1, за яким поручителем є ОСОБА_2;

- договір поруки від 04.04.2012 № 24-01-12/2, за яким поручителем є ОСОБА_3;

- договір застави майнових прав від 04.04.2012 № 8361-90404/0412 з наступними змінами, викладеними у Договорі про внесення змін від 30.09.2013 № 1, за умовами якого ОСОБА_2, як заставодавець, передає у заставу AT «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ», як заставодержателеві, належні йому майнові права вимоги грошових коштів, які виникли на підставі Договору від 04.04.2012 № 4888/18-12 про банківський строковий вклад (депозит) Ф&К «Стандарт» в національній валюті, а також всіма додатковими угодами, додатками, змінами та доповненнями до нього, які чинні на момент укладання цього Договору та можуть бути укладені після його (цього Договору) укладання, укладеного заставодавцем з AT «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ», а саме право вимоги від заставодержателя, як банку, повернення депозитного вкладу в розмірі 140 000,00 грн, та сплати процентів виходячи з процентної ставки згідно з п. 1.2 Депозитного договору. Узгоджена сторонами ринкова вартість предмету застави становить 140 000,00 грн;

-договір застави майнових прав від 04.04.2012 № 8363-90404/0412 з наступними змінами, викладеними у Договорі про внесення змін від 30.09.2013 № 1, за умовами якого ОСОБА_3, як заставодавець, передає у заставу AT «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ», як заставодержателеві, належні йому майнові права вимоги грошових коштів, які виникли на підставі Договору від 04.04.2012 № 4887/18-12 про банківський строковий вклад (депозит) Ф&К «Стандарт» в національній валюті, а також всіма додатковими угодами, додатками, змінами та доповненнями до нього, які чинні на момент укладання цього Договору та можуть бути укладені після його (цього Договору) укладання, укладеного заставодавцем з AT «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ», а саме право вимоги від заставодержателя, як банку, повернення депозитного вкладу в розмірі 135 000,00 грн, та сплати процентів виходячи з процентної ставки згідно з п. 1.2 Депозитного договору. Узгоджена сторонами ринкова вартість предмету застави становить 135 000,00 грн.

Договір відновлювальної кредитної лінії набирає чинності з моменту його укладення сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором (п.8.5 договору).

30.09.2013 Додатковою угодою до Договору відновлювальної кредитної лінії № 23-01-12 сторони встановили, що видача кредитних коштів у межах кредитної лінії буде здійснюватись траншами в строк з 30.09.2013 року по 01.10.2015 року за письмовими заявками Позичальника, які останній зобов'язується повернути в строк до 02.10.2015 року.

Крім того, сторонами погоджено, що Позичальник безвідривно та безумовно доручає Банку та уповноважує Банк у разі несвоєчасного повернення кредиту (його частини) або несвоєчасної сплати процентів за користування кредитними коштами, або комісійної винагороди, як у разі настання терміну повернення кредиту (його частини) і терміну сплати процентів, комісійної винагороди, так і у разі виникнення відповідно до умов цього Договору зобов'язання Позичальника достроково повернути кредит і сплатити проценти, комісійну винагороду, здійснювати договірне списання грошових коштів з будь-яких рахунків Позичальника на всю суму заборгованості за цим Договором.

Додаткова угода набирає чинності з моменту їх підписання та діє до виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

Позивач у позовній заяві зазначає, що протягом дії Договору № 23-01-12 позичальнику, згідно з його заявками, було надано кредитні кошти на загальну суму 269 500, 00 грн, які останнім у строк до 02.10.2015 повернені не були.

Як вбачається із матеріалів справи, 05 жовтня 2015 року між Фізичними особами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (первісний кредитор) і ВКТОВ «ТЕХКОМПЛЕКТСЕРВІС» (новий кредитор) укладено Договір про відступлення права вимоги (далі - Договір про відступлення права вимоги), за умовами якого первісний кредитор передає, а новий кредитор одержує право вимоги виконання AT «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» грошових зобов'язань у сумі 269 500,00 грн за Договорами банківського вкладу від 04.04.2012 № 4887/18-12 та від 04.04.2012 № 4888/18-12.

05.10.2015 року листом № 159 ВК ТОВ «ТЕХКОМПЛЕКТСЕРВІС» звернувся до відповідача з вимогою провести залік зустрічних однорідних вимог, які виникли у позивача на підставі договорів вкладу, а у відповідача за кредитним договором.

Як стверджує позивач, незадоволення відповідачем його вимог, порушило його права та стало підставою для звернення до господарського суду з вказаною вимогою.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного Кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно приписів ст. 526 Цивільного кодексу України, які кореспондуються з відповідними приписами ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 2 ст. 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Як вже було встановлено судом, 04 квітня 2012 року між сторонами було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 23-01-12, за умовами якого виконання зобов'язань позичальника забезпечувалось заставою майнових прав на депозитний вклад громадянина ОСОБА_2 № 4888/18-12 Ф&К СТАНДАРТ 18 місяців ІІАНвід 04.04.2012 року на суму 140000,00 строком 18 місяців до 04.10.2013 року, заставою майнових прав на депозитний вклад громадянина ОСОБА_3 № 4887/18-12 Ф&К СТАНДАРТ 18 місяців ІІАНвід 04.04.2012 року на суму 135000,00 строком 18 місяців до 04.10.2013 року, порукою фізичної особи ОСОБА_2 та порукою фізичної особи ОСОБА_3.

Статтею 572 Цивільного кодексу України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язань, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави (ч. 1 ст. 589 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 1.2 ст. 590 Цивільного кодексу України передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконане у становлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно положень ч.ч. 1, 4 ст. 32 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги, звернення стягнення на нього здійснюється шляхом відступлення обтяжувачу відповідного права.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.10.2015 року у зв'язку з виникненням у позивача заборгованості (в тому числі настання строку повернення кредиту) за договором відновлювальної кредитної лінії № 23-01-12 від 04.04.2012, та у зв'язку з цим виникненням права у відповідача на звернення стягнення на предмет застави за договорами застави майнових прав № 8361-90404/0412 та № 8363-90404/0412 від 04.04.2012, позивач звернувся до відповідача з заявою про погашення кредитної лінії за рахунок застави майнових прав на депозитний вклад переданий ВК ТОВ «ТЕХКОМПЛЕКТСЕРВІС» на підставі договору відступлення права вимоги, укладеного 05.10.2015 між позивачем, ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Отже, за доводами позивача, останній за договором уступки права вимоги від 05.10.2015 став вкладником банку, та одночасно є зобов'язаною особою за кредитним договором № 23-01-12 від 04.04.2012.

Статтею 601 Цивільного кодексу України встановлено таку підставу припинення зобов'язання як зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. При цьому таке зарахування може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Вимогами ст. 602 Цивільного кодексу України встановлені не вичерпні випадки коли зарахування зустрічних вимог не допускається - зокрема, за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 17.09.2015 №612 «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 17.09.2015 № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в AT «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 17 грудня 2015 року №898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18 грудня 2015 року №230, «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Банк «Фінанси та Кредит», визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-51 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», заступнику начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Чернявській Олені Степанівні на два роки з 18 грудня 2015 року до 17 грудня 2017 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 01.09.2016 № 1703 змінено уповноважену особу Фонду, якій делегуються повноваження ліквідатора AT «Банк «Фінанси та Кредит». Згідно з зазначеним рішенням всі повноваження ліквідатора AT «Банк «Фінанси та Кредит», окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, делеговано провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_6 з 05 вересня 2016 року.

Зазначена інформація відображена на офіційному сайті Фонду (http://www.fg.gov.ua) та у розумінні статті 35 Господарського процесуального кодексу України є загальновідомою і не потребує доказуванню.

Отже, станом на момент розгляду даного спору господарським судом, у відповідача відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації.

Спеціальним законом, який регулює діяльність відповідача на стадії виведення неплатоспроможного банку з ринку і його ліквідації, є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що вважається пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що з дня початку процедури ліквідації банку забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що: за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку; кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

Таким чином, банк, який перебуває на стадії ліквідації, зараховує зустрічні однорідні вимоги останнього та боржника, один до одного, зокрема, у разі, якщо грошові кошти боржника перебували на його поточних та/або депозитних рахунках банку на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

Відповідно до п. 2.7 Договору відновлювальної кредитної лінії № 23-01-12 від 04.04.2012 передбачено право банку на договірне списання грошових коштів з будь-яких рахунків Позичальника.

Договірне списання заборгованості за цим договором здійснюється шляхом списання на підставі меморіальних ордерів банку з поточних та інших рахунків Позичальника, що відкритті в банку, грошових коштів і зарахування їх в рахунок погашення заборгованості за кредитом або доходом банку (при списанні процентів, комісійної винагороди), а у разі списання з поточних та інших рахунків Позичальника, відкритих в інших банках, шляхом направленням банком платіжних вимог про списання грошових коштів.

Отже, за умовами кредитного договору від 04.04.2012 договірне списання грошових коштів у рахунок погашення кредиту здійснюється виключно з рахунків Позичальника.

Враховуючи вищевикладене, правила, встановленні ч. 1 ст. 601 ЦК України та п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону про систему гарантування вкладів фізичних осіб, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки грошові кошти, які перебували на депозитних рахунках, відкритих на підставі договору про банківський строковий вклад (депозит) Ф&К «Стандарт» в національній валюті від 04.04.2012 № 4888/18-12 та договору про банківський строковий вклад (депозит) Ф&К «Стандарт» в національній валюті від 04.04.2012 № 4887/18-12 не належать позивачеві та не можуть бути списані у рахунок погашення заборгованості за кредитом, з огляду на те, що власниками та вкладниками щодо вказаних договорів вкладу є фізичні особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Суд також звертає увагу, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора (ст. 514, 515 ЦК України).

За приписами статей 1066, 1068 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом (ст. 1071 Цивільного кодексу України).

Таким чином, за договором банківського рахунку грошове зобов'язання банку перед клієнтом (власником рахунка) в межах коштів, розміщених на рахунку, може виникнути лише після направлення розпорядження клієнта на відповідну грошову суму.

Отже, укладення лише договору відступлення права вимоги від 05 жовтня 2015 року між Фізичними особами ОСОБА_2, ОСОБА_3 (первісний кредитор) та ВКТОВ «ТЕХКОМПЛЕКТСЕРВІС» (новий кредитор) не призвело до виникнення грошового зобов'язання банку перед позивачем на суму коштів у розмірі 269 500,00 грн, що розміщені на рахунках фізичних осіб.

Відповідно до пункту 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 (далі - Інструкція), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунка поточні рахунки. Поточний рахунок - це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Виходячи із викладеного, поточні рахунки відкриваються на конкретну особу за умови надання відповідних документів, а можливості зміни власника рахунка Інструкцією не передбачено.

Таким чином, банк позбавлений можливості виконувати розпорядження позивача за поточним рахунком, власником якого є фізична особа, внаслідок чого у позивача не виникло грошових вимог до банку за поданими заявами про перерахування коштів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України №3-174гс16 від 06.04.2016 року.

За приписами ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про зобов'язання АТ "Банк"Фінанси та Кредит" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства "Банк"Фінанси та Кредит" Чернявської Олени Степанівни здійснити погашення заборгованості позивача за договором відновлювальної кредитної лінії від 04.04.2012 № 23-01-12 в сумі 269 500,00 грн. шляхом перерахування суми 134 500,00 грн. з вкладного (депозитного) рахунку ОСОБА_2 № НОМЕР_1 в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» (договір банківського вкладу від 04.04.2012 № 4888/18-12 Ф&К Стандарт), та 135 000, 00 грн. з вкладного (депозитного рахунку ОСОБА_5 № НОМЕР_2 в АТ «Банк «Фінансти та Кредит» (договір банківського вкладу від 04.04.2012 № 4887/18-12 Ф&К Стандарт) права вимоги яких належать позивачеві на підставі договору уступки права вимоги від 05.10.2015 на рахунок АТ «Банк «Фінанси та Кредит» не підлягають задоволенню, з огляду необґрунтованості та недоведеності.

Судові витрати позивача по сплаті судового покладається відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 07.11.2016

Суддя Пукшин Л.Г.