ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2016р. Справа№ 914/2472/16

Господарський суд Львівської області у складі судді Іванчук С.В., при секретарі судового засідання Дубенюк Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Вуд Індастріс, м.Жидачів Львівської області

до відповідача: ОСОБА_1 акціонерного товариства Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат, м.Жидачів Львівської області

про стягнення заборгованості

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 представник; ОСОБА_3 директор;

від відповідача: не зявився.

Права та обовязки сторін передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід судді не поступали, за клопотанням присутніх представників позивача в судовому засіданні не проводилася технічна фіксація судового процесу.

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області поступив позов Товариства з обмеженою відповідальністю Вуд Індастріс до ОСОБА_1 акціонерного товариства Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат про стягнення 921619грн. 03коп, з яких 893630грн. 82коп. основного боргу, 16133грн. 51коп. інфляційних втрат та 11854грн. 70коп. 3% річних.

Ухвалою суду від 27.09.2016р. порушено провадження у справі №914/2472/16 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 18.10.2016р. Ухвалою суду від 18.10.2016р. розгляд справи відкладався на 31.10.2016р. В судовому засіданні 31.10.2016р. оголошувалась перерва до 31.10.2016р. о 15год. 00хв.

31.10.2016р. представник позивача, через канцелярію суду подав клопотання від 31.10.2016р. (вх.№5202/16), в якому зменшує розмір позовних вимог на 59044грн. 73коп. суми основного боргу та на 19грн. 36коп. 3% річних, відтак просить стягнути з відповідача 834586грн. 09коп. основного боргу, 16133грн. 51коп. інфляційних втрат та 11835грн. 34коп. 3% річних, а також в даному клопотанні просить суд повернути частину судового збору зайво сплачену пропорційно сумі зменшення ціни позову. Окрім цього, в поданому клопотанні від 31.10.2016р. (вх.№5202/16 від 31.10.2016р.) представник позивача просить у випадку задоволення позовних вимог відстрочити виконання рішення суду на три місяці у звязку з досягнутою між сторонами усною домовленістю та для забезпечення продовження господарської діяльності відповідача, що перебуває в стадії провадження у справі про банкрутство санації.

В судовому засіданні 31.10.2016р. прийнято клопотання від 31.10.2016р. (вх.№5202/16 від 31.10.2016р.) про зменшення розміру позовних вимог, та позовні вимоги розглядаються із врахуванням поданого клопотання.

В судове засідання 31.10.2016р. представники позивача явку забезпечили, позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві та клопотанні від 31.10.2016р. (вх.№5202/16 від 31.10.2016р.) і просять суд позов задоволити.

В судові засідання 18.10.2016р. та 31.10.2016р. відповідач явки повноважного представника не забезпечив, позовні вимоги не оспорено, письмового відзиву не надано. Причини неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується реєстром вихідної кореспонденції, внесенням ухвал до Єдиного державного реєстру судових рішень та повідомленням про вручення поштового відправлення №903. Жодних заяв чи клопотань на адресу суду від відповідача, станом на 31.10.2016р. не поступало.

За умовами ст.33 ГПК України на сторони покладається обовязок доводити їх вимоги чи заперечення. Згідно вимог ст.ст.4-2, 4-3 ГПК України, сторони мають рівні процесуальні можливості у захисті їхніх процесуальних прав і законних інтересів, у наданні доказів, заявленні клопотань та здійсненні інших процесуальних прав. Відповідно до ст.75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами. З врахуванням належного повідомлення про час та місце проведення судового розгляду усіх сторін, судом забезпечено сторонам рівні процесуальні можливості у захисті їхніх процесуальних прав і законних інтересів, у наданні доказів та здійсненні інших процесуальних прав, з врахуванням наведеного, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин та вирішення спору по суті, згідно ст.75 ГПК України.

Дослідивши подані суду документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, господарський суд Львівської області,

в с т а н о в и в:

20.07.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Вуд Індастріс (сторона 1) та ОСОБА_1 акціонерним товариством Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат (сторона 2) укладено договір, згідно до умов (п.1 даного договору) якого, сторона 2 зобовязується компенсувати стороні 1 витрати на електроенергію, фактично спожиту стороною 2, а також витрати повязані з утриманням електричних мереж, що знаходяться в користуванні сторони 1.

За умовами п. 9 договору від 20.07.2015р. цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін, та діє до 31 грудня 2016р.

Відповідно до п. 2 договору від 20.07.2015р. предметом цього договору не є постачання чи продаж будь-яких товарів або надання послуг будь-якою з сторін цього договору іншій стороні. Предметом цього договору також не є здійснення будь-якою зі сторін договору діяльності, метою якої є отримання прибутків чи яка потребує відповідного дозволу чи ліцензії. Відшкодуванню стороною 2 за цим договором підлягають лише фактичні витрати сторони 1 на електроенергію, що включають витрати на утримання електричних мереж, що знаходяться в користуванні сторони 1.

Пунктом 6 договору від 20.07.2015р. передбачено, що розмір витрат сторони 1, понесених нею у відповідному календарному місяці та які підлягають відшкодуванню стороною 2, встановлюється як різниця між зафіксованими поточними показниками відповідного вимірювального пристрою і попередніми (у попередньому місяці) зафіксованими показниками відповідного вимірювального пристрою.

Згідно із п. 7 договору від 20.07.2015р. компенсації підлягають витрати сторони 1 за цінами організації-постачальника (на підставі отриманих стороною 1 рахунків від постачальника електроенергії) в обсязі, встановленому відповідно до п.п. 5 та 6 цього договору.

Відповідно до п. 3 договору від 20.07.2015р. сторони домовились, що сторона 2 зобовязується щомісячно не пізніше 5-го числа кожного календарного місяця, відшкодувати стороні 1 витрати, які вказані в п. 1 договору, на підставі рахунку виставленого стороною 1.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору від 20.07.2015р. відповідач спожив електроенергію на загальну суму 1483520грн. 40коп., що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг): №ОУ-000001 від 31.10.2015р. на суму 229828грн. 31коп. (з ПДВ); №ОУ-000002 від 31.10.2015р. на суму 99859грн. 42коп. (з ПДВ); №ОУ-000004 від 30.11.2015р. на суму 33234грн. 00коп. (з ПДВ); №ОУ-000003 від 30.11.2015р. на суму 239871грн. 00коп. (з ПДВ); №ОУ-0000001 від 21.03.2016р. на суму 22103грн. 21коп. (з ПДВ); №ОУ-0000003 від 31.03.2016р. на суму 446510грн. 72коп. (з ПДВ); №ОУ-0000002 від 31.03.2016р. на суму 117305грн. 92коп. (з ПДВ); №ОУ-0000004 від 31.05.2016р. на суму 177439грн. 72коп. (з ПДВ); №ОУ-0000005 від 30.06.2016р. на суму 55111грн. 42коп. (з ПДВ); №ОУ-0000007 від 31.07.2016р. на суму 62256грн. 68коп. (з ПДВ)

На відшкодування витрат за спожиту електроенергію позивачем виставлені рахунки-фактури: №СФ-0000014 від 27.10.2015р. на суму 99859грн. 42коп. (з ПДВ); №СФ-0000015 від 27.10.2015р. на суму 229828грн. 31коп. (з ПДВ); №СФ-0000025 від 30.11.2015р. на суму 239871грн. 00коп. (з ПДВ); №СФ-0000026 від 09.12.2015р. на суму 33234грн. 00коп. (з ПДВ); №СФ-0000021 від 21.03.2016р. на суму 22103грн. 21коп. (з ПДВ); №СФ-0000024 від 31.03.2016р. на суму 563816грн. 63коп. (з ПДВ); №СФ-0000044 від 30.06.2016р. на суму 55111грн. 42коп. (з ПДВ); №СФ-0000053 від 31.07.2016р. на суму 62256грн. 68коп. (з ПДВ); №СФ-0000062 від 31.08.2016р. на суму 59044грн. 73коп. (з ПДВ).

На виконання своїх зобовязань згідно укладеного між сторонами договору відповідач неналежним чином здійснював оплату за спожиту електричну енергію, оплачуючи її лише частково, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 834586грн. 09коп.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За умовами ст.525 ЦК України та ст.193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору тощо. Згідно ст.599 ЦК України, ст.202 ГК України зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що ухвалою господарського суду Львівської області від 10.12.2014р. по справі №914/4160/14 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю „Тетра-Агро порушено провадження про банкрутство ОСОБА_1 акціонерного товариства „Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Ухвалою господарського суду Львівської області від 10.08.2016р. по справі №914/4160/14 введено процедуру санації боржника ОСОБА_1 акціонерного товариства „Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат строком на шість місяців, призначено керуючим санацією ОСОБА_1 акціонерного товариства „Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат арбітражного керуючого ОСОБА_4.

Відповідно до абз.2 п.15 ст.17 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом предявлення поточними кредиторами вимог до боржника та їх задоволення може відбуватися у випадку та порядку, передбачених цим Законом;

Згідно п.4 ч.8 ст.23 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом поточні кредитори з вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, можуть предявити такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. До визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Враховуючи викладене, а також те, що заборгованість відповідача перед позивачем виникла за період з жовтня 2015р. по липень 2016р., тобто після порушення провадження у справі про банкрутство відповідача та до визнання його банкрутом, відтак позовні вимоги позивача до відповідача є поточними, а тому вирішуються шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом Львівської області.

Станом на день прийняття рішення суду, доказів в спростування вищенаведених обставин не поступало, доказів щодо оплати заборгованості не представлено, відтак заборгованість відповідача перед позивачем становить 834586грн. 09коп.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (ст.610 ЦК України).

Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частина 2 ст.218 ГК України передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобовязання контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач, на підставі ст.625 ЦК України нарахував відповідачу за кожен місяць прострочення оплати за спожиту електроенергію інфляційні втрати у розмірі 16133грн. 51коп. за період з грудня 2015р. по травень 2016р., а також 3% річних в розмірі 11835грн. 34коп. за період з 05.11.2015р. по 05.09.2016р. Розрахунки долучені до матеріалів справи.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне зазначити наступне. У пункті 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розяснено, що з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Перевіривши проведені позивачем розрахунки, представлені позивачем, встановлено, що позивач припустився арифметичної помилки в нарахуванні інфляційних втрат, відтак розмір інфляційних втрат в перерахунку складає 16029грн. 05коп. В решті позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат належить відмовити.

Станом на день прийняття рішення, доказів оплати проведених позивачем нарахувань суду не надано.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.33 ГПК України). Відповідно до ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, подані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги із врахуванням клопотання від 31.10.2016р. (вх.№5202/16 від 31.10.2016р.) до відповідача в частині стягнення 834586грн. 09коп. основного боргу, 16029грн. 05коп. інфляційних втрат та 11835грн. 34коп. 3% річних є обґрунтованими, не спростованими, підтвердженими належними доказами та підлягають задоволенню. В решті позовних вимог щодо інфляційних втрат належить відмовити.

За умовами ст.121 ГПК України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою у виняткових випадках, залежно від обставин справи, суд може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Відповідно до п.6 ч.1 ст.83 ГПК України, надано право господарському суду, приймаючи рішення відстрочити або розстрочити його виконання. Враховуючи обставини справи, що ускладнюють виконання відповідачем даного рішення у справі, його матеріальний інтерес та фінансовий стан сторін і ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави, а також зважаючи на те, що відстрочка виконання рішення сприятиме як можливості продовження господарської діяльності відповідача та зробить реальною можливість отримання боргу позивачем, суд виходячи із інтересів обох сторін, прийшов до висновку про задоволення заявленого представником позивача клопотання щодо відстрочення виконання судового рішення, терміном на три місяці.

Судові витрати необхідно віднести на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ст.49 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 4-3, 12, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов задоволити частково.

2.Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат (81700, Львівська область, м.Жидачів, вул.Фабрична, буд. 4, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Вуд Індастріс (81700, Львівська область, м.Жидачів, вул.Гніздичівська, 8, ) 834586грн. 09коп. основного боргу, 16029грн. 05коп. інфляційних втрат, 11835грн. 34коп. 3% річних та 12936грн. 77коп. судового збору.

3.Наказ видати відповідно до ст.116 ГПК України.

4.В решті позовних вимог щодо інфляційних втрат відмовити.

5.Відстрочити виконання судового рішення у справі №914/2472/16, терміном на три місяці.

Повне рішення складено 02.11.2016р.

Суддя Іванчук С.В.