ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року Справа № 910/23250/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Гольцової Л.А. (доповідач)
суддівІванової Л.Б., Самусенко С.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Святошино"
на рішення та постановуГосподарського суду міста Києва від 19.04.2016 Київського апеляційного господарського суду від 16.06.2016
у справі№ 910/23250/15
господарського судуміста Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства "Сбербанк"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Святошино"
третя особаТовариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Золотий урожай"
прозвернення стягнення на предмет іпотеки
за участю представників:

позивача: Волощук О.М., дов. від 13.10.2016; Гей В.Г., дов. від 21.12.2015; Сімонова Є.О., дов. від 19.10.2916;

відповідача: Косицька В.Ю., дов. від 08.09.2016;

третьої особи: повідомлений, але не з'явився;

в засіданні суду 02.11.2016 (10 год. 55 хв.) відповідно до ст. 77 ГПК України, оголошувалась перерва до 02.11.2016 до 13 год. 30 хв.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.04.2016 у справі №910/23250/15 (суддяБорисенко І.І.) позов задоволено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.06.2016 (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді - Майданевич А.Г., Власов Ю.Л.) рішення Господарського суду України від 19.04.2016 у справі №910/23250/15 залишено без змін.

Не погоджуючись з судовими рішеннями попередніх інстанцій відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою та поясненнями до неї, в яких просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою, скаржник послався на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Відповідачем, в порядку ст.1211 ГПК України, подано заяву про зупинення виконання судових рішень у даній справі, проте колегія суддів Вищого господарського суду України відмовляє в задоволенні заяви, оскільки не знаходить підстав для її задоволення.

Позивач надав відзив на касаційну скаргу та пояснення по суті спірних правовідносин сторін, в яких заперечує проти її задоволення, просить прийняті у даній справі судові рішення залишити без змін.

Відзив на касаційну скаргу від третьої особи не надходив, що не є перешкодою для суду касаційної інстанції переглянути в касаційному порядку оскаржувані судові рішення.

02.11.2016 представником позивача заявлено клопотання про відкладення розгляду справи, розглянувши яке, колегією суддів касаційної інстанції, відхилено.

Усіх учасників судового процесу відповідно до ст. 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм судами попередніх інстанцій належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин справи, дотримання норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Місцевим та апеляційним господарськими судами під час розгляду справи встановлено, що між позивачем (Банк) та третьою особою (Позичальник) 06.03.2012 укладено договір про відкриття кредитної лінії №26-Н/12/24/ЮО/КL з наступними змінами та доповненнями, за умовами якого Банк зобов'язався відкрити Позичальнику невідновлювальну кредитну лінію в іноземній валюті - доларах США, що надалі іменується "Кредитна лінія", та на підставі додаткових угод до цього договору окремими частинами (траншами) надати Позичальнику кредитні кошти (кредит) у порядку і на умовах, визначених цим договором. Позичальник, у свою чергу, зобов'язався використати кредит з метою, зазначеною у п. 1.5 цього договору, своєчасно та у повному обсязі виплачувати Банку проценти за користування кредитом, виконати інші умови цього договору та повернути Банку кредит у терміни, встановлені цим договором та/або додатковими угодами до цього договору.

Згідно з п. 1.2 договору, ліміт кредитної лінії складає 20 000 000,00 доларів США.

Пунктом 1.3 та розділом 6 договору визначено проценти за кредитом та порядок їх нарахування.

Відповідно до п. 6.1, п. 6.2 договору, Позичальник зобов'язався сплачувати Банку за користування кредитом проценти в розмірі, передбаченому кредитним договором. Проценти за кредитом нараховуються на загальну суму заборгованості за кредитною лінією в валюті заборгованості із розрахунку 360 днів у році.

Як визначено п. 6.3 договору в редакції додаткової угоди від 03.12.2013 №4, проценти, нараховані відповідно до п.п. 6.1-6.2 договору, Позичальник зобов'язався сплачувати щомісяця не пізніше 3 робочих днів, наступних за днем закінчення періоду.

При цьому, під періодом розуміється кожний з періодів, який починається з 16 числа кожного місяця і закінчується в день, що передує такому числу наступного (відповідного) місяця (15 числом відповідного місяця) (в тому числі проценти за кредитом за такий день нараховуються). Сторони домовились, що в разі, якщо дата початку періоду припадає на вихідний день, сторони вважатимуть датою початку періоду наступний робочий день місяця.

Згідно з п. 1.4 договору, останній день дії кредитної лінії - 03.03.2017.

Банк має право в односторонньому порядку вимагати від Позичальника дострокового повернення повної суми заборгованості за кредитним договором у разі невиконання чи неналежного виконання Позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених кредитним договором (п. 8.3 договору).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Банк прийняті на себе зобов'язання виконав в повному обсязі, надавши кредит в сумі 20 000 000,00 доларів США, проте Позичальником порушені умови договору щодо своєчасного погашення кредитних коштів та нарахованих процентів в зв'язку з чим, станом на 31.08.2015 заборгованість Позичальника по кредиту склала 19 973 750,00 доларів США, по процентах за період 16.04.2014 до 27.08.2015 становить 3 585 315,82 доларів США.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 06.03.2012 №26-Н/12/24/ЮО/КL, між Банком та ТОВ "Святошино" (Іпотекодавець) укладено договір іпотеки, з подальшими змінами та доповненнями відповідно до договорів про внесення змін та доповнень від 22.03.2012 №1, від 18.05.2012 №2, від 23.05.2012 №3, від 29.05.2012 №4, від 30.05.2012 №5, від 03.12.2012 №6, предметом якого є майновий комплекс, загальною площею 5 820,8 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Кричевського Федора, буд.19; майновий комплекс загальною площею 291,4 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вулиця Кричевського Федора, будинок 19; комплекс, нежитлові будівлі, загальною площею 4 667,9 кв.м, що знаходиться за адресою: Київська область, Сквирський район, м. Сквира, вул.Лібкнехта Карла, буд. 162, що належать Іпотекодавцю на праві власності.

Згідно з положеннями п. 4.2.7 та п. 4.2.8 договору іпотеки, Банк має право вимагати від Іпотекодавця дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором, а також за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки, погасити повну суму заборгованості за кредитним договором.

Іпотекодержатель, відповідно до п. 6.1 договору іпотеки, має право задовольнити свої вимоги за кредитним договором у повному обсязі, що визначається на момент фактичного відшкодування.

Відповідно до п. 6.3 договору іпотеки, Іпотекодержатель набуває право вимагати дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором, зазначених в ст. 2 цього договору, а якщо його вимога не буде задоволена в 30-денний строк, звернути стягнення на предмет іпотеки у разі (окрім іншого): невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем та/або Позичальником будь-якого із зобов'язань передбачених кредитним договором.

Господарські суди з'ясували, що в зв'язку з невиконанням Позичальником зобов'язань за кредитним договором, Банком 24.04.2015 Іпотекодавцю надіслано повідомлення-вимоги №3978/5/28-2, №3979/5/28-2 та №3980/5/28-2 щодо повернення повної суми заборгованості за кредитним договором.

Зважаючи на невиконання Іпотекодавцем вимог зазначених листів, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив в рахунок часткового погашення заборгованості перед ПАТ "Сбербанк" за договором від 06.03.2012 №26-Н/12/24/ЮО/КL, укладеним між ТОВ "Торговий дім "Золотий Урожай" та ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" в сумі 23559065,82 доларів США, з яких: 19 973 750,00 доларів США заборгованість за кредитною лінією; 3585315,82 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки згідно з іпотечним договором від 06.03.2012, укладеним між ТОВ "Святошино" та ПАТ "Сбербанк", посвідченим приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Трубніковою І.О. та зареєстрований в реєстрі за №262: майновий комплекс, загальною площею 5820,8кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Кричевського Федора, буд. 19, майновий комплекс загальною площею 291,4 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул.Кричевського Федора, буд. 19, комплекс, нежитлові будівлі, що знаходиться за адресою: Київська область, Сквирський район, м. Сквира, вул. Лібкнехта Карла, буд. 162 шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за ПАТ "Сбербанк". Визнати за ПАТ "Сбербанк" право власності на майновий комплекс, загальною площею 5820,8 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Кричевського Федора, буд.19, комплекс загальною площею 291,4 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Кричевського Федора, буд. 19, комплекс, нежитлові будівлі, що знаходиться за адресою: Київська область, Сквирський район, м. Сквира, вул.Лібкнехта Карла, буд. 162 за ціною, згідно висновків про ринкову вартість об'єктів.

Приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, керуючись положеннями ЦК України, Закону України "Про іпотеку", дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

При цьому, суди виходили з доведеності позивачем наявності в нього права вимоги до відповідача в рамках заявлених позовних вимог, доведеності розміру та підставності нарахування кредитної заборгованості, а також обґрунтованості вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за позивачем.

Згідно положень ч. 2 ст. 1115 ГПК України, касаційна інстанція перевіряє юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду та постанові апеляційного господарського суду.

Відповідно до абз. 2 п. 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення", рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору (п.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6).

Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Умови іпотечного договору від 06.03.2012 надають право Іпотекодержателю звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону України "Про іпотеку", сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (ч. 2 ст. 36 Закону України "Про іпотеку").

Стаття 37 Закону України "Про іпотеку" регулює передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду.

Таким чином, в разі не врегулювання спору в позасудовому порядку, законодавство не обмежує право позивача звернутись безпосередньо до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Статтею 1117 ГПК України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на наведене вище, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги відповідача.

Враховуючи межі перегляду справи в суді касаційної інстанції та повноваження останнього, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувані судові рішення попередніх інстанцій у даній справі відповідають вимогам матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись статтями 108, 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Святошино" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.06.2016 № 910/23250/15 - без змін.

Головуючий суддя Л.А. ГОЛЬЦОВА

Судді Л.Б. ІВАНОВА

С.С. САМУСЕНКО