Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "07" листопада 2016 р. Справа № 906/954/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Прядко О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: ОСОБА_1 - довір. від 20.10.2016 вих. № 438

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ)

до комунального підприємства "Озерне" Новогуйвинської селищної ради (Житомирська обл., Житомирський район, смт. Озерне)

про стягнення 565793,09 грн

Позивач подав до суду позов про стягнення з відповідача 565793,09 грн, з яких: 195334,75 грн пені, 31698,13 грн 3% річних та 338760,21 грн втрат від інфляції.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач, всупереч п. 6.1 договору № 576/14-ТЕ-10 купівлі-продажу природного газу від 28.11.2013, несвоєчасно сплатив послуги по споживанню природного газу за період січень - грудень 2014 року, внаслідок чого відповідачу було нараховано штрафні санкції у відповідності до п. 7.2 договору, інфляційні та 3% річних, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України.

До початку розгляду справи до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 31.10.2016 вих. № 453 з додатками, в т.ч. доказами надіслання копії відзиву позивачу (а. с. 43 - 72).

В судове засідання представник позивача не прибув, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, доказом чого є поштове повідомлення про вручення поштового відправлення 30.09.2016 (а. с. 73).

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив частково згідно з відзивом на позовну заяву від 31.10.2016 вих. № 453 та доданим до нього контр розрахунком заявлених до стягнення позивачем сум, у зв'язку з чим просить відмовити у задоволенні позову в частині нарахованих інфляційних по розрахункам стягувача на суму 338760,21 грн, в частині стягнення пені на суму 195334,75 грн. Щодо нарахованих 3% річних відповідач погоджується з розрахунком наданим позивачем, просить суд зменшити розмір заявленої до стягнення пені до 10% і задовольнити її в сумі 19533,47 грн, інфляційні в сумі - 267795,23 грн (а. с. 43 - 47).

За для підтвердження даних щодо отримання позивачем копії відзиву на позовну заяву, судом було зроблено електронний витяг з сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку Укрпошта, згідно з яким кореспонденція була вручена ПАТ НАК "Нафтогаз України" за довіреністю 03.11.2016 (а. с. 72, 76).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до умов укладеного між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець/позивач) та комунальним підприємством "Озерне" Новогуйвинської селищної ради (покупець/відповідач) договору № 576/14-ТЕ-10 купівлі-продажу природного газу від 28.11.2013 з додатковими угодами до нього (далі договір, а. с. 14 - 22), продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору (п. 1.1).

Пунктом 2.1 договору сторони погодили обсяги поставки газу, а в п. 3.3 встановили, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Згідно з п. 3.4 договору, вище вказаний акт приймання-передачі є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктом 5.2 договору сторони узгодили між собою, що ціна за 1000,0 куб. м природного газу становить 1118,974 грн з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб. м природного газу - 1118,974 грн, крім того ПДВ - 17% - 190,226 грн, всього з ПДВ 1309,20 грн.

Загальна сума вартості природного газу за договором складається із сум вартості місячних поставок газу (п. 5.5 договору).

Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1 договору).

Додатковими угодами за №№ 1-3 від 28.01.2014, 23.04.2014 та 01.10.2014 (а. с. 20 - 22) до договору № 576/14-ТЕ-10 купівлі-продажу природного газу від 28.11.2013, сторони внесли зміни до п. 5.2 договору, збільшивши ціну за 1000,0 куб. м газу, виклали банківські реквізити продавця (п. 12), предмет договору (п. 1.2) та п. 6.3 договору в новій редакції.

Судом встановлено, що на виконання умов договору № 576/14-ТЕ-10 від 28.11.2013 за період січень - грудень 2014 року позивач поставив відповідачу природний газ в об'ємі 1913,253 тис. куб. м на загальну суму 2504830,83 грн, що підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін актами приймання - передачі природного газу (а. с. 23 - 29). Дані акти є достатнім і належним доказом передачі газу, оскільки передбачені умовами п. 3.4 договору.

Відповідач свої зобовязання по оплаті отриманого природного газу виконав в повному обсязі (а. с. 30, 31, 55 - 66), але, всупереч ст. ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України, оплати провів з порушенням термінів передбачених в п. 4.1 договору.

У зв'язку з вказаним, позивачем було нараховано до стягнення з відповідача штрафні санкції (пеню) у розмірі 195334,75 грн.

Розглядаючи питання щодо законності та обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені, господарський суд приймає до уваги, що згідно з п. 7.2 договору № 576/14-ТЕ-10 від 28.11.2013, у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору, він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Зі змісту ст. 610 ЦК України випливає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Отже, порушення відповідачем строків оплати за надані послуги, є порушенням зобов'язання, що відповідно до ст. 611 ЦК України тягне за собою правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплату неустойки.

За таких обставин, враховуючи наявність передбачених договором підстав для застосування до відповідача відповідальності у вигляді сплати пені, а також перевіривши правильність її нарахування за визначений позивачем період її нарахування, суд встановив, що позивачем було не вірно обраховано суму пені за прострочку зобов'язань, що виникли в квітні, жовтні - грудні 2014 року.

Так, при перерахунку пені суд встановив, що позивачем не було враховано, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені, що узгоджується з положеннями п. 1.9 постанови Пленуму ВГС України від 17.12.2013 № 14.

Також слід зазначити, що в межах визначеного позивачем періоду нарахування, останнім при визначенні суми пені було невірно вказано початок періоду її нарахування за зобов'язаннями листопада 2014 року, а саме без врахування ч. 5 ст. 254 ЦК України. Суд враховує, що оскільки останній день оплати за спожитий газ за вказаний місяць припадає на вихідний день, то останнім днем виконання боржником свого зобов'язання вважається перший наступний за ним робочий день. Звідси право на нарахування пені за несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобов'язання по сплаті заборгованості за листопад 2014 року у позивача виникає лише з 16.12.2014.

Таким чином, правомірно заявлена до стягнення з відповідача сума пені складає 193993,83 грн, тому в стягнення 1340,92 грн пені слід відмовити за безпідставністю нарахування.

В той же час, розглянувши заявлене відповідачем у відзиві на позовну заяву клопотання про зменшення пені, врахувавши приписи п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, ч. 3 ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України, здійснивши аналіз наявних матеріалів справи згідно поданих до справи доказів у відповідності до ст. 43 ГПК України, оцінивши співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій з можливими збитками кредитора, об'єктивність причин неналежного виконання відповідачем зобов'язань, врахувавши ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, інші їх інтереси, які доводять винятковість зазначених обставин, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання відповідача щодо зменшення нарахованої пені, з огляду на нижче наведене.

Судом встановлено, що єдиним постачальником теплової енергії в смт. Озерне Житомирської області Житомирського району є КП "Озерне" Новогуйвинської селищної ради (довідка селищної ради від 26.09.2016 вих. № 1417, а. с. 48), а основним споживачем наданих підприємством послуг є населення (а.с.14), що станом на 01.01.2015 заборгувало КП "Озерне" за централізоване опалення та гаряче водопостачання 1618272,0 грн боргу, що є основною причиною допущених комунальним підприємством прострочень платежів з оплати за газ (звітність форми №1 - заборгованість (ЖКГ) (місячна), а. с. 52).

Поряд з цим, відповідачем було у повному обсязі виконано зобов'язання по сплаті одержаного газу за договором, що підтверджується матеріалами справи та не спростовується позивачем, тобто повністю усунуто порушення шляхом повного погашення основної суми боргу.

Суд також враховує відсутність будь-якого умислу в діях відповідача щодо несплати заборгованості, яка виникла через недофінансування бюджетних установ, організацій з Державного бюджету України, та несвоєчасність розрахунків населення за природний газ перед КП "Озерне".

Крім того, при розгляді клопотання відповідача про зменшення пені, господарський суд враховує майнові інтереси обох сторін, тобто як відповідача, так і позивача, а також те, що КП "Озерне" діє за принципом повного госпрозрахунку, самофінансування і самоокупності, що ставить підприємство в залежність щодо вчасності виконання зобов'язання по договору купівлі-продажу природного газу № 576/14-ТЕ-10 від 28.11.2013, а саме від вчасних оплат за надані послуги з теплопостачання усіма споживачами (а. с. 51, 67, 68).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання відповідача щодо зменшення пені, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 96996,92 грн пені. У стягненні 96996,91 грн пені суд відмовляє.

Що стосується нарахованих та заявлених до стягнення позивачем на свою користь з відповідача інфляційних та 3% річних, господарський суд враховує, що за ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку (а. с. 9 - 13), позивач просить стягнути з відповідача 338760,21 грн інфляційних втрат та 31698,13 грн 3% річних.

Перевіривши правильність нарахування річних за визначений позивачем період, судом встановлено, що позивачем безпідставно в період часу, за який здійснюються відповідні нарахування, включено день фактичної сплати суми заборгованості (п. 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань від 17.12.2013 №14). Окрім того, позивачем не враховано положення ч. 5 ст. 254 ЦК України, у зв'язку з чим невірно визначено початок періоду нарахування 3% річних за зобов'язаннями листопада 2014 року.

За таких обставин, враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку що розмір обґрунтовано заявлених до стягнення 3 % річних складає 31463,12 грн. Отже, у стягнені з відповідача 235,01 грн річних слід відмовити, оскільки їх нараховано позивачем безпідставно.

Перевіривши проведені позивачем нарахування інфляційних, господарський суд зазначає, що індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому, прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки. Розрахунки індексу інфляції за квартал, період з початку року і т.п. проводяться "ланцюговим" методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів (наказ Держкомстату "Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін" від 27.07.2007 №265 ).

Проаналізувавши наданий позивачем розрахунок суми, на яку збільшився розмір боргу внаслідок інфляційних процесів, суд дійшов висновку, що обґрунтовано заявлена до стягнення сума інфляційних становить 267795,23 грн, оскільки, при здійсненні їх нарахування, позивачем було помилково нараховано інфляцію на місяці, коли період протягом якого існувала заборгованість перед позивачем був менший ніж місяць, а прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат.

Крім того, суд зазначає, що при розрахунку інфляційних нарахувань позивачем не було враховано, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції має визначатися з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав би бути здійснений, а не на конкретну дату місяця (постанова Пленуму ВГС України від 17.12.2013 № 14).

За таких обставин, у стягненні 70964,98 грн інфляційних втрат слід відмовити.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень належними та допустимими у справі доказами; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, заявленими у відповідності до вимог чинного законодавства, підтвердженими належними доказами, які є в матеріалах справи, та такими, що підлягають частковому задоволенню на суму 396255,27 грн, з яких: 96996,92 грн пені, 267795,23 грн інфляційних втрат та 31463,12 грн 3% річних. У стягненні 96996,91 грн пені, 235,01 грн 3% річних та 70964,98 грн інфляційних суд відмовляє.

Судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру правомірно заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з комунального підприємства "Озерне" Новогуйвинської селищної ради (12443, Житомирська обл., Житомирський район, смт. Озерне, вул. Авіаційна, буд. 57, ) на користь публічного акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, Шевченківський район, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, ):

- 267795,23 грн втрат від інфляції,

- 31463,12 грн 3% річних,

- 96996,92 грн пені,

- 7398,79 грн судового збору.

3. У іншій частині в позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 10.11.16

Суддя Прядко О.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу - рек. з повід.