РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2016Справа №910/15992/16

За позовом Заступника керівника Київської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави

в особі Київської міської ради;

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Преско-В" (відповідач 1);

Товариства з обмеженою відповідальністю "Авалон Комерц Груп" (відповідач 2);

Товариства з обмеженою відповідальністю "Аурум Інвест" (відповідач 3);

про визнання недійсними договорів, повернення земельної ділянки.

Суддя Мандриченко О.В.

Представники:

Від прокуратури: Вакулюк Д. С., посвідчення № 041070 від 03.02.2016 р.;

Від позивача: Візір А. С., представник, довіреність № 225-КМГ-2921 від 12.09.2016 р.;

Від відповідача 1:Петровський В.В, представник, довіреність № б/н від 16.05.2016 р.;

Від відповідача 2:не з'явилися;

Від відповідача 3:не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заступник керівника Київської місцевої прокуратури №3 у поданій до господарського суду позовній заяві просить:1) визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 29.12.2011 року, а саме: нежитлової будівлі торгівельного призначення площею 157,30 кв.м. по АДРЕСА_1 у м. Києві, вартістю 82090 грн., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Преско-В" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Авалон Комерц Груп", посвідчений 29.12.2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С. П. та зареєстрований в реєстрі за № 8366; 2) визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 25.07.2015 року, а саме: нежитлової будівлі торгівельного призначення площею 157,30 кв.м. по АДРЕСА_1 у м. Києві, вартістю 82090 грн., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Авалон Комерц Груп"та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аурум Інвест", посвідчений 25.07.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарською І. А.; 3) зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Аурум Інвест" повернути Київській міській раді земельну ділянку площею 157,30 кв.м. по АДРЕСА_1, привівши земельну ділянку у придатний для використання стан шляхом знесення будівель і споруд, а також стягнути на користь Прокуратури м. Києва 4 823,00 грн. витрат по сплаті судового збору з мотивів, вказаних у позовній заяві.

Разом з позовними вимогами прокурором було заявлено про вжиття забезпечення позову шляхом накладання арешту на нежитлову будівлю торгівельного призначення площею 157,30 кв.м. по АДРЕСА_1 у м. Києві.

Відповідно до ст. 66 ГПК України, господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або зі своєї ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Однак прокурор не довів обставин, яким чином невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду, а тому суд відмовляє у її задоволенні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.09.2016 року порушено провадження у справі № 910/15992/16, розгляд справи призначено на 22.09.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.09.2016 року слухання справи відкладено до 06.10.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.2016 року слухання справи відкладено до 18.10.2016 року.

Через відділ діловодства суду 06.10.2016 р. від представника відповідача 1 надійшло клопотання про залишення позову в частині позовних вимог про визнання недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 29.12.2011 року, а саме: нежитлової будівлі торгівельного призначення площею 157,30 кв.м. по АДРЕСА_1 у м. Києві, вартістю 82090 грн., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Преско-В" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Авалон Комерц Груп", посвідчений 29.12.2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С. П. та зареєстрований в реєстрі за № 8366, без розгляду. Вказане клопотання було відхилене судом, у зв'язку з його необґрунтованістю.

Також, через відділ діловодства суду, 06.10.2016 р. від представника відповідача 1 надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення господарської справи № 910/18114/15 та адміністративної справи № 826/14017/15.

Господарський суд розглянувши клопотання відповідача 1 про зупинення провадження у справі не знаходить підстав для його задоволення, оскільки не вбачає пов'язоності справ, а встановлені у справах № 910/18114/15 та № 826/14017/15 обставини не впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, які господарський суд може встановити самостійно.

У судовому засіданні 01.11.2016 р. прокурор у справі та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача 1 у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, у задоволенні позову просив відмовити з підстав викладених у письмовому відзиві на позовну заяву.

Відповідач 2 та відповідач 3 були належним чином повідомлені про час, день і місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням, яке повернулося на адресу суду і підтверджує факт направлення ухвал господарського суду на адресу відповідачів, зазначену у витязі з ЄДРПОУ.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. Згідно статті 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Відповідач 2 та відповідач 3 не направили в судове засідання своїх повноважних представників, не надали письмовий відзив на позовну заяву, а також не заперечили позовні вимоги по суті.

З огляду на неявку представників відповідачів 2-3 в судове засідання, господарський суд враховує, що за змістом ст. 22 Господарського процесуального кодексу України прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

За приписами ст. 69 Господарського процесуального кодексу України спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, керуючись принципами розумності строків судового провадження, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка представників відповідачів 2-3 не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд-

ВСТАНОВИВ:

На підставі рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008 та ухвали від 10.11.2010 у цивільній справі № 2-391/08 за позовом ТОВ «Преско-В» до ОСОБА_7 про розірвання договорів оренди та визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, державним реєстратором КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» (далі- КП «КМБТІ») Коломієць О.Г. 07.07.2011 прийнято рішення про державну реєстрацію за ТОВ «Преско-В» права власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення площею 157,30 кв.м, по АДРЕСА_1.

У подальшому, між ТОВ «Преско-В» та ТОВ «Авалон Комерц Груп» 29.12.2011 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна - нежитлової будівлі торгівельного призначення за вказаною адресою, який 29.12.2011 посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстровано в реєстрі за № 8366.

Згідно з п. 1 договору купівлі-продажу, нежитлова будівля площею 157,30 кв.м, по АДРЕСА_1, належить ТОВ «Преско-В» на підставі рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008 та ухвали цього ж суду від 10.11.2010.

Надалі, між ТОВ «Авалон Комерц Груп» та ТОВ «Аурум Інвест» 25.07.2015 року було укадено договорів купівлі-продажу нерухомого майна, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарською I.A., та яким було передано вказаний вище об'єкт нерухомості у власність ТОВ «Аурум Інвест».

Обргрунтовуючи свої позовні вимоги прокурор зазначає, що реєстрація права власності на нежитлове приміщення здійснена ТОВ «Преско-В» на підставі неіснуючого рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008 та ухвали від 10.11.2010 у цивільній справі № 2-391/08, а тому договір купівлі-продажу нежитлової будівлі від 29.12.2011 р., укладений між ТОВ «Преско-В» та ТОВ «Авалон Комерц Груп» є нікчемним правочином, спрямованим на незаконне заволодіння земельною ділянкою комунальної власності.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно.

У ч. 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вказується, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Дослідивши матеріали справи та зазначені вище договори судом встановлено, що право власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення площею 157,30 кв.м, по АДРЕСА_1, було зареєстровано державним реєстратором КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» (далі- КП «КМБТІ») Коломієць О.Г. 07.07.2011 р. на підставі рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008 та ухвали від 10.11.2010 у цивільній справі № 2-391/08.

При цьому, в матеріалах справи міститься лист голови Гребінківського районного суду Полтавської області Федорак Л.М., в якому останній повідомляє, що згідно обліково-статистичних карток справа № 2-391/08 розглядалась за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_12 про визнання права власності на майно (рішення від 18.08.2008).

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень, судові рішення у цивільній справі № 2-391/08, за позовом ТОВ «Преско-В» до ОСОБА_7 про розірвання договорів оренди та визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, не обліковуються.

При таких даних, визиває сумнів наявність судового акта на підставі якого було зареєстровано право власності на спірний об'єкт нерухомості за ТОВ «Преско-В».

Належним чином завірену копію рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008 у цивільній справі № 2-391/08, на яке посилається ТОВ "Преско-В", як на підставу реєстрації права власності на спірний об'єкт, на неодноразову вимогу суду, останнім надано не було.

Судом також встановлено, що Київською місцевою прокуратурою № 3 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження № 0000066 від 28.04.2015 за ч. 4 ст. 358 КК України за фактом використання завідомо підробленого документу.

Крім того, прокурор у своїй позовній заяві зазначає, що спірний об'єкт нерухомості, на який було зареєстровано права власності за ТОВ «Преско-В» є самочинним.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, іцо не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

З наявного у матеріалах справи листа Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) № 6 від 03.09.2016 р. вбачається, що рішення про передачу земельної ділянки по АДРЕСА_1 (код ділянки 62:077:108) у Деснянському районі м. Києва ТОВ «Преско-В» та іншим особам Київською міською радою не приймалися, документи, що посвідчують право користування земельними ділянками, не реєструвались.

За інформацією Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києва, викладену в листі № 10.08.2016 № 10126-62/1008/09, документи, які надають право на виконання підготовчих та будівельних робіт у Деснянському районі м. Києві по АДРЕСА_1 не видавались та не реєструвались, в експлуатацію закінчені будівництвом об'єкти не приймались.

За інформацією Департаменту містобудування та архітектури КМДА за вказаною адресою проектна документація на проведення будівельних робіт не погоджувалось та до містобудівного кадастру не вносилась.

Статтею 375 Цивільного кодексу України передбачено, що лише власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Тобто, єдиною підставою для громадян та юридичних осіб набуття права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом.

Статтею 9 та п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на момент реєстрації права власності за ТОВ «Преско В») встановлено, що розпорядження землями на території м. Києва, до розмежування земель комунальної та державної власності, належить до повноважень Київської міської ради.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.10.2016 р. було зобов'язано відповідачів надати господарському суду: докази, які б свідчили про відведення Київською міською радою земельної ділянки для будівництва нежитлової будівлі торгівельного призначення площею 157,30 кв.м. по АДРЕСА_1; дозвільну документацію на будівництво нежитлової будівлі торгівельного призначення площею 157,30 кв.м. по АДРЕСА_1.

Відповідачами 1-3 вимоги вищезазначеної ухвали виконані не були, витребувані судом документи, які б підтверджували факт відведення Київською міською радою спірної земельної ділянки для будівництва нежитлової будівлі, суду надано не було.

Згідно з ч. 2 ст. 376 Цивільного кодексу України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Оскільки спірний об'єкт нерухомості збудовано на земельній ділянці по АДРЕСА_1, що не була належним чином відведена TOB «Преско-В» для цієї мети, а також без дозвільних документів, які надають право виконувати будівельні роботи, без належно затвердженого проекту, тобто є самочинним, а тому в силу ч. 2 ст. 376 Цивільного кодексу України право власності у ТОВ «Преско-В» або інших осіб не виникало.

Викладене свідчить про те, що ТОВ «Преско-В» набуло право власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості незаконно, та на підставі неіснуючого рішення, а тому не мало права його відчужувати шляхом укладення договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 29.12.2011 з ТОВ «Авалон Комерц Груп».

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно з ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 228 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» чітко визначено перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений ст. 228 Цивільного кодексу України.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу.

Враховуючи викладене, а також те, що ТОВ «Преско-В» правомірно не набуло право власності на самочинно збудовану нежитлову будівлю площею 157,30кв.м, по АДРЕСА_1, оскільки судові рішення з даного приводу Гребінківським судом Полтавської області не виносились, ТОВ «Преско-В» не мало законних підстав на продаж спірного майна ТОВ «Авалон Комерц Груп».

Відповідно до ст. 216 Цивільного кодексу України нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, які пов'язані з його недійсністю.

Згідно з ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У зв'язку з цим, підлягають визнанню недійсними договір купівлі-продажу нежитлової будівлі від 29.12.2011, укладений між ТОВ «Преско-В» та ТОВ «Авалон Комерц Груп», а також договір купівлі-продажу нерухомого майна від 25.07.2015, укладений між ТОВ «Авалон Комерц Груп» та ТОВ «Аурум Інвест».

Згідно зі ст. 14 Конституції України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Стаття 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на землю.

Пунктом 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Згідно зі ст. 20 Господарського кодексу України, права та законні інтереси кожного суб'єкта господарювання захищаються, серед іншого, шляхом припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення та відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання.

Згідно з ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст. 212 Земельного кодексу України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

З огляду на викладене, спірна земельна ділянка відповідно до вимог ст. 212 Земельного кодексу України підлягає поверненню власнику з приведенням її у придатний для використання стан шляхом знесення від будівель і споруд.

Відповідачем 1 під час розгляду справи було заявлено про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу "V країни загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України).

Прокурор зазначає, що про вказані порушення прокуратурі району стало відомо після отримання листа Голови Гребінківського районного суду Полтавської області Федорак JI.M. № 411/15-вих від 05.03.2015 в ході досудового розслідування кримінального провадження № 0000066 від 28.04.2015 за ч.4 ст. 358 КК України за фактом використання завідомо підробленого документу, тому строк позовної давності не пропущено.

Відповідно до п. 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» передбачено, що якщо у передбачених законом випадках з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор.

Оскільки позивач не був стороною у цивільній справі № 2-391/08 про визнання права власності на спірне майно за ТОВ «Преско-В», і вказана справа Гребінківським районним судом Полтавської області не розглядалась, а про виявлені порушення позивачу стало відомо в ході досудового розслідування кримінального провадження № 0000066 від за ч.4 ст. 358 КК України, строк позовної давності позивачем не пропущено.

Враховуючи все викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги заступника керівника Київської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Київської міської ради підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються солідарно на відповідачів.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 29.12.2011 р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Преско-В» (02097, м. Київ, вул. Будищанська, 7, ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авалон Комерц Груп» (02230, м. Київ, вул. Боженка, 2, ), посвідчений 29.12.2011 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстрований в реєстрі за № 8366.

3. Визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 25.07.2015 р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авалон Комерц Груп» (02230, м. Київ, вул. Боженка, 2, ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аурум Інвест» (02166, м. Київ, вул. Космонавта Волкова, буд. 2-А, ), посвідчений 25.07.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарською I.A.

4. Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Аурум Інвест» (02166, м. Київ, вул. Космонавта Волкова, буд. 2-А, ) повернути Київській міській раді земельну ділянку площею 157,30 кв.м, по АДРЕСА_1, привівши земельну ділянку у придатний для використання стан шляхом знесення будівель і споруд.

5. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Преско-В» (02097, м. Київ, вул. Будищанська, 7, ), Товариства з обмеженою відповідальністю «Авалон Комерц Груп» (02230, м. Київ, вул. Боженка, 2, ), Товариства з обмеженою відповідальністю «Аурум Інвест» (02166, м. Київ, вул. Космонавта Волкова, буд. 2-А, ) на користь Прокуратури міста Києва (03150, вул. Предславинська, 45/9, , банк ДКСУ, м. Київ, код банку 820172, р/р 1062) 4 134 (чотири тисячі сто тридцять чотири) грн. 00 коп. судового збору.

6. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

7. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя О.В. Мандриченко
Дата складання рішення 04.11.2016 р.