ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.11.16р. Справа № 904/7903/16

За позовом ОСОБА_1, м. Дніпро

до Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖПАПІРМАШ ім. Артема", м. Дніпро

про стягнення заробітної плати

Суддя Єременко А.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2, дов. № 729 від 17.09.15р., представник;

від відповідача: Олейник О.М., дов. № 315 від 11.12.15р., представник.

СУТЬ СПОРУ:

В провадженні господарського суду Дніпропетровської області з 16.12.14р. перебуває справа № 904/8661/14 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖПАПІРМАШ ім. Артема" (49034, м. Дніпропетровськ, вул. Білостоцького, 98; ).

Згідно ч. 4 ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про стягнення заробітної плати. Аналогічні положення містяться в п. 7 ч. 1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України.

Громадянин ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖПАПІРМАШ ім. Артема" та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (вх. № 62956/16 від 12.10.16р.) просить стягнути з останнього на свою користь заборгованість по заробітній платі у сумі 89 273, 27 грн.; компенсацію середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 01.04.15р. по 19.10.16р. у сумі 67 224, 88 грн.; заподіяну моральну шкоду, у зв'язку з несплатою заробітної плати у сумі 40 000, 00 грн.; допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати, але не більше ніж один місяць.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при звільненні з Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖПАПІРМАШ ім. Артема" 31.03.15р. позивачу не було сплачено заборгованість по заробітній платі та не проведено остаточний розрахунок у день звільнення.

Відповідач визнає заборгованість по заробітній платі у сумі 89 273, 27 грн., компенсацію середнього заробітку за час затримки розрахунку у сумі 74 971, 97 грн., проти решти вимог відповідач заперечує. Відповідач зазначає, що позивачем не надано доказів заподіяння останньому моральної шкоди.

В судовому засіданні 19.10.16р. оголошувалась перерва до 02.11.16р.

В судовому засіданні 02.11.16р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, прийнятий на роботу до Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖПАПІРМАШ ім. Артема" на посаду слюсаря механо-сбірних робіт 29.07.1970р., що підтверджується копією трудової книжки позивача.

31.03.15р. позивача звільнено з посади виконуючого обов'язки начальника відділу зовнішнього зв'язку Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖПАПІРМАШ ім. Артема" на підставі п. 1 ст. 38 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) - за власним бажанням, що підтверджується копією трудової книжки позивача.

Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належним чином оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Як вбачається із матеріалів справи (довідка про заборгованість по заробітній платі станом на 09.04.15р.) позивачу при розрахунку 31.03.15р., в кінцевий розрахунок підлягає виплаті 89 273, 27 грн.

Відповідачем не надано доказів виплати позивачу заробітної плати у сумі 89 273, 27 грн., чим порушено приписи ст. 116 КЗпП України щодо виплати при звільненні працівнику всіх сум, що належать йому від підприємства, з огляду на що, суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу в розмірі 89 273, 27 грн.

У зв'язку з тим, що позивачеві не було виплачено належну йому заробітну плату, останнім нараховано компенсацію середнього заробітку, у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати за період з 01.04.15р. по 19.10.16р. у сумі 67 224, 88 грн.

Так, статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Обчислення середньої заробітної плати для нарахування компенсації за час затримки працівникові всіх належних йому сум, проводиться у відповідності до порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100, виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Нарахування виплат провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (абз. 1 п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100).

Приписами п. 20 постанови пленуму Верховного суду України № 13 від 24.12.1999р. встановлено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Доказів здійснення компенсації втрати частини доходів у спірній загальній сумі 67 224, 88 грн. відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу зі сплати заробітної плати не спростував.

За наведеного, заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача компенсації середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 01.04.15р. по 19.10.16р. у сумі 67 224, 88 грн., є обґрунтованими, правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Позивач також заявив до стягнення з відповідача заподіяної моральної шкоди у сумі 40 000, 00 грн.

У відповідності до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За приписами ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством (пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди").

Враховуючи відсутність належного обґрунтування як самого факту заподіяння позивачу моральних страждань, так і розміру заявленої до стягнення суми моральної шкоди, позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 40 000, 00 грн. не підлягають задоволенню.

Не підлягає задоволенню вимога позивача про допущення негайного виконання рішення в частині стягнення заробітної плати, але не більше ніж один місяць, оскільки нормами Господарського процесуального кодексу України, якими керується суд при вирішенні даної справи, не передбачено дії господарського суду щодо допущення негайного виконання рішення суду.

Отже, позов підлягає задоволенню частково.

При цьому суд не може прийняти до розгляду в межах даної справи заяву відповідача про уточнення позовних вимог, в частині за якою позивач, окрім заявлених вимог про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі, компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку, заподіяної моральної шкоди, додатково заявив нові вимоги про стягнення з відповідача компенсації втрати частини доходу та компенсацію за час вимушеного прогулу, оскільки у відповідності до ст. 22 ГПК України позивач має право до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, а також збільшити розмір позовних вимог. Під збільшенням розміру позовних вимог слід розуміти збільшення суми позову за тією ж вимогою, яку було заявлено у позовній заяві, а отже збільшення розміру позовних вимог не може бути пов'язано з пред'явленням додаткових позовних вимог, про які не йшлося в позовній заяві.

Відповідно до ч. 4 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по справі слід покласти на відповідача, пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", господарський суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖПАПІРМАШ ім. Артема" (49034, м. Дніпро, вул. Білостоцького, 98; ) на користь ОСОБА_1 (49083, АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) заборгованість по заробітній платі у сумі 89 273, 27 грн., компенсацію середнього заробітку за кожен день затримки розрахунку після звільнення за період з 01.04.15р. по 19.10.16р. у сумі 67 224, 88 грн., про що видати наказ.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖПАПІРМАШ ім. Артема" (49034, м. Дніпро, вул. Білостоцького, 98; ) на користь державного бюджету (одержувач - управління Державної казначейської служби України у Жовтневому районі м. Дніпро, , р/р 3005, банк одержувача ГУДКСУ у Дніпропетровській області, МФО 805012, КБКД 22030001, судовий збір, код ЄДРПОУ господарського суду Дніпропетровської області 03499891) 2 347, 47 грн. - судового збору, про що видати наказ.

Суддя А.В. Єременко

Повне рішення складено 07.11.16р.