ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2016 р. Справа № 907/390/16

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді Дубник О.П.

Суддів Матущака О.І.

Скрипчук О.С.

при секретарі Лагдан Ю.О.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) "ФІДОБАНК", м.Київ б/н б/д (вх. №01-05/4190/16 від 29.08.2016 року)

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 02.08.2016р.

у справі № 907/390/16 (суддя Васьковський О.В.)

за позовом фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_2, с.Невицьке, Ужгородський район, Закарпатська область

до відповідача ПАТ "ФІДОБАНК", м.Київ в особі відособленого підрозділу "Ужгородське відділення №1" ПАТ "ФІДОБАНК", м.Ужгород

про стягнення суми 20200,00 грн,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився (належно повідомлений);

від відповідача: не з`явився (належно повідомлений).

Судом роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст.20, 22 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України.

Відводів складу суду в порядку ст.20 ГПК України не заявлялось. Заяв про технічну фіксацію судового процесу від учасників судового процесу не надходило, у зв'язку з чим хід судового засідання фіксується у протоколі судового засідання. Причини відкладення розгляду справи викладено в ухвалі суду від 20.09.16 р. В судовому засіданні 12.10.16 р. оголошено перерву до 26.10.16 р. Апелянту надано відстрочку сплати судового збору в сумі 1515,80 грн. за подання апеляційної скарги до прийняття судом апеляційної інстанції рішення по суті.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 02.08.2016р. у даній справі позов задоволено повністю. Стягнуто з ПАТ "ФІДОБАНК", в особі відособленого підрозділу "Ужгородське відділення №1" ПАТ "ФІДОБАНК", на користь ФОП ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 20200,00 грн., а також суму 1378,00 грн. - у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ПАТ "ФІДОБАНК", оскаржило його в апеляційному порядку.

Судове рішення мотивоване місцевим господарським судом ст.ст. 11, 15, 16, 202, 509, 526, 527, ч.ч.1, 3 ст. 1066, ст.ст. 1089, 1074 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України, ч.1 ст.173, ч.1 ст. 174, ст. 175 Господарського кодексу (далі - ГК) України, п.7.1.2 ст.7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та зроблено з врахуванням встановлених обставин справи висновок, що на день формування та подачі на виконання банківській установі платіжного доручення № 36 від 16.05.16 р. тимчасову адміністрацію в банку запроваджено не було, тому невиконання вказаної операції із перерахування грошових коштів за вказаним платіжним дорученням є порушенням договірних зобов'язань відповідачем..

ПАТ «ФІДОБАНК» оскаржив рішення суду, зокрема, підставами для скасування судового рішення апелянт зазначає незастосування судом першої інстанції спеціального закону, яким є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, ч.3, 5, 6 ст.49 цього закону, а також неврахування приписів п.3-1 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження». Апелянт зазначає, що в силу наведених норм матеріального права він під час дії тимчасової адміністрації, яка запроваджена з 20.05.16 р по 19.07.16 р,. не має права здійснювати задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів.

У відзиві на апеляційну скаргу підприємець заперечує доводи апелянта і вважає рішення суду законним з тих підстав, що до введення процедури тимчасової адміністрації ним було внесено в касу банку готівку та подано відповідачу платіжне доручення на перерахування цих коштів контрагенту, про що свідчать відповідна квитанція та платіжне доручення, однак останнє не було виконане, про що відповідачу 19.05.16 р. було подано заяву про негайне виконання доручення про перерахування коштів, однак така була проігнорована банком.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою та відзивом на неї, оцінивши зібрані по справі докази, та дослідивши фактичні обставини у справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, при цьому, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду встановила наступні обставини та керувалася такими мотивами.

Як вбачається з наявних у справі доказів та вірно встановлено місцевим господарським судом, між сторонами у справі 15.11.13 р. укладено договір №5621 на відкриття поточного рахунку та випуск корпоративної платіжної карти. На підставі цього договору позивачу як клієнту банку відкрито поточний рахунок № 5621 в гривнях за тарифним пакетом «Єдиний рахунок. Тарифи по міжнародним платіжним карткам Visa International та MasterCard WorldWide для фізичних осіб-підприємців, випускає електронні платіжні засоби на ім'я довірених осіб клієнта на підставі отриманої заяви встановленого банком зразку та інших документів відповідно до вимог чинного законодавства України, а також здійснює розрахунково-касове обслуговування рахунку та забезпечує розрахунки за операціями з картками відповідно до чинного законодавства України, правил платіжних систем Visa International та MasterCard WorldWide (пункт 1.1 договору).

Згідно квитанції від 16.05.16 р. позивач вніс готівкові кошти в сумі 20 200 грн в касу відповідача з призначення «надходження торгівельної виручки від продажу товарів» на поточний рахунок. Цього ж дня, 16.05.16 р. платіжним дорученням № 36 він доручив відповідачу перерахувати на рахунок контрагента ТОВ «Вітекс Україна» з призначенням платежу «за товар згідно рах. № 4295 від 16.05.2016. в т.ч. ПДВ 3359,33 грн.» суму 20156, 00 грн. Пізніше, 19.05.16 р. позивачем подано відповідачу заяву про термінове перерахування коштів (а.с.24-26). Доказів щодо розгляду даної заяви відповідачем не надано. В справі також наявний опис вкладення до цінного листа від 13.06.16 р. (а.с.27), яким позивач доказує звернення до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ФІДОБАНК» із заявою про задоволення вимог кредитора ФОП ОСОБА_2 Наявна у справі також ксерокопія заяви позивача від 28.08.16 р. № 385621/НОМЕР_1 про задоволення вимог кредитора, адресована Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ФІДОБАНК» (а.с.53).

20.05.16 р. правлінням Національного банку України прийнята постанова № 8 «Про віднесення ПАТ «ФІДОБАНК» до категорії неплатоспроможних. (а.с.79). Наказом № 184 від 20.05.16 р. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розпочато процедуру виведення відповідача з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 20 травня 2016 року по 19 червня 2016 року включно, яка була продовжена з 20.06.16 р. по 19.07.16 р. включно (рішення № 959 від 09.06.16 р. виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб) (а.с.80-81). Рішенням правління Національного банку України № 142-рш від 18.07.16 р. вирішено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати ПАТ «ФІДОБАНК» (а.с.82), а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 1265 від 19.07.16 р. вирішено розпочати процедуру ліквідації ПАТ «ФІДОБАНК» з 20.07.16 р. по 19.07.18 р. включно (а.с.83).

Суд апеляційної інстанції погоджується з апелянтом про те, що з 20.05.16 р. діяльність його підпадає під регулювання спеціального закону - Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» № 4452-VI від 23.02.12 р. (далі - Закон №4452-VI), яким врегульовано окремий порядок задоволення вимог вкладників та кредиторів банку. Одначе, на момент виникнення спірних правовідносин щодо виконання банком доручення клієнта в межах укладеного між ними договору, як вірно встановлено місцевим господарським судом, з чим і погоджується суд апеляційної інстанції, процедуру тимчасової адміністрації в банку запроваджено ще не було.

З врахуванням встановлених обставин справи та Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» № 2346-Ш від 05.04.01 р., зі змінами (далі - Закон № 2346-Ш) та вимог ч.ч. 1, 3 ст. 1066, ст. 1074, ч.1 ст. 1089 ЦК України суд першої інстанції правомірно задоволив позовні вимоги.

Так, відповідно до частин 1, 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1089 ЦК України за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Відповідно до п. 4.1 ст. 4 Закону № 2346-III (тут і надалі в редакції станом 16.05.2016р.) для проведення переказу можуть використовуватися кошти як у готівковій, так і в безготівковій формі. Види безготівкових розрахунків визначаються законами та прийнятими на їх основі нормативно-правовими актами Національного банку України.

Банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження (п. 8.1 ст. 8 Закону №2346-III).

Банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, яке міститься в документі на переказ готівки, протягом операційного часу в день надходження цього документа до банку. Банки та їх клієнти мають право обумовлювати в договорах інші, ніж встановлені в цьому пункті, строки переказу готівки (п. 8.2 ст. 8 Закону №2346-III).

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону №2346-III ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Національний банк України має право встановлювати інші види розрахункових документів.

Під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника; для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку. Банки мають забезпечувати фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання (п. 22.4 ст. 22 Закону №2346-III).

Згідно п. 22.7 ст. 22 Закону №2346-III у разі відмови з будь-яких причин у прийнятті розрахункового документа банк має повернути його ініціатору не пізніше наступного операційного дня банку із зазначенням причини повернення.

При використанні документа на переказ готівки ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття до виконання банком або іншою установою - учасником платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі. Прийняття документа на переказ готівки до виконання засвідчується підписом уповноваженої особи банку або іншої установи - учасника платіжної системи чи відповідним чином оформленою квитанцією (п. 24.3 ст. 24 Закону №2346-III).

Відповідно до п. 30.1 ст. 30 Закону №2346-III переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі. Банк отримувача в разі надходження суми переказу протягом операційного дня зобов'язаний її зарахувати на рахунок отримувача або виплатити йому в готівковій формі в той самий день або в день (дата валютування), зазначений платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки (п. 30.2 ст. 30 Закону №2346-III).

Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів. Водночас, ч.3 цієї норми закону надає право суду захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Враховуючи, що Закон №2346-III не містить норм, які б зобов'язували суд зупиняти позовне провадження у справі, коли щодо банку запроваджено тимчасову адміністрацію чи на момент розгляду спору щодо банку прийнято рішення про його ліквідацію, доводи апелянта, що позивачу слід відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки він подав позов до суду після введення тимчасової адміністрації, а на момент прийняття оскаржуваного рішення щодо банку прийнято рішення про його ліквідацію є такими, що суперечать наведеним вище нормам матеріального права.

Відповідно до вимог ст.49 ГПК України витрати за подання апеляційної скарги слід покласти на апелянта і, оскільки, йому надано відстрочку у його сплаті до прийняття рішення по суті, то з відповідача в доход державного бюджету слід стягнути 1515,80 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Закарпатської області від 02.08.2016р. у цій справі без змін.

2. Стягнути з ПАТ "ФІДОБАНК" (01601, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 10; код ЄДОПОУ 14351016) в доход Державного бюджету України (банк: ГУДКCУ у Львівській області; МФО: 825014; отримувач: УДКСУ Личаківського району м. Львова; ; рахунок: 2006) 1515,80 грн. судового збору за розгляд справи в апеляційному порядку.

3. Місцевому господарському суду видати наказ.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-І Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 31.10.2016р.

Головуючий суддя Дубник О.П.

Судді Матущак О.І.

Скрипчук О.С.