ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08.11.16р. Справа № 904/11296/15

За позовом комунального підприємства "КРИВБАСВОДОКАНАЛ", м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до державного промислового підприємства "КРИВБАСПРОМВОДОПОСТАЧАННЯ", м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості

Суддя Петренко І.В.

Секретар судового засідання Пономарьов Є.О.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство "Кривбасводоканал", м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область (далі по тексту - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до державного промислового підприємства "Кривбаспромводопостачання", м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область (далі по тексту - відповідач) про стягнення 708821,92грн. основної заборгованості; 21905,51грн. трьох відсотків річних; 330213,72грн. інфляційних втрат.

Судові витрати по справі позивач просив суд стягнути з відповідача.

За результатами розгляду позовної заяви від 28.12.2015р. за вих.№3999 ухвалою суду від 04.01.2016р. порушено провадження по справі та призначено слухання на 27.01.2016р.

Суд розгляд справи відкладав з 27.01.2016р. на 18.02.2016р.;

Ухвалою від 18.02.2016р. господарський суд зупинив провадження у справі, у зв'язку з порушенням провадження у справі №904/570/16 про визнання недійсним договору купівлі-продажу права вимоги №376-БУХ246/1 від 17.01.2014р.

Ухвалою суду від 19.10.2016р. провадження у справі поновлено, справу призначено до слухання в судовому засіданні на 08.11.2016р.; провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 08.11.2016р. провадження у справі поновлено.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Позивач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу господарського суду 01.11.2016р. з відміткою представника позивача про отримання ухвали суду 25.10.2016р.

Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу господарського суду 27.10.2016р. з відміткою представника відповідача про отримання ухвали суду 25.10.2016р.

08.11.2016р. представник позивача подав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з неможливістю прибуття повноважного представника в судове засідання через зайнятість в судовому засіданні Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №2а-10299/09/0470 та у Дніпропетровському апеляційному адміністративному суді по справі №904/2030/16.

Представник відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з хворобою представника.

Клопотання позивача та відповідача про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Абзацом 1 п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11р. за №18 визначено, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представника сторони - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без його участі, якщо нез'явлення цього представника не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови.

На думку суду неявка у судове засідання представників позивача та відповідача не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами.

Суд розглянув справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Судом, враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Господарський суд констатує, що сторони мали реальну можливість надати всі існуючі докази в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень суду першої інстанції .

Докази відсутності заборгованості або зміни обставин суду не надано; ухвалу суду про поновлення провадження у справі та призначення судового засідання на 08.11.2016р. представниками позивача та відповідача отримано 25.10.2016р. Таким чином, сторони мали час для виконання вимог суду і надання письмових пояснень по суті позовних вимог.

Причини невиконання вимог суду представники позивача та відповідача господарському суду не повідомили.

Враховуючи вимоги статті 69 Господарського процесуального кодексу України щодо строків розгляду справи і фактичне закінчення процесуального строку, у судовому засіданні, яке відбулося 08.11.2016р. в порядку ст.85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, -

ВСТАНОВИВ:

17.10.2014р. між комунальним підприємством "Кривбасводоканал" (далі по тексту - позивач, продавець) та державним промисловим підприємством "Кривбаспромводопостачання" (далі по тексту - відповідач, покупець) укладено договір №376-БУХ/246/1 про купівлю-продаж права вимоги (далі по тексту - договір), відповідно до пункту 1 умов договору цей договір спрямований на встановлення цивільних правовідносин, що виникають з приводу продажу продавцем в порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України, покупцеві права вимоги, належного продавцеві, в межах якого покупець стає кредитором перед публічним акціонерним товариством "Банк Камбіо" за грошовими зобов'язаннями, які витікають з договору банківського рахунку №43, укладеного між первісним кредитором та публічним акціонерним товариством "Банк Камбіо".

Пунктом 2 договору визначено, що частина за цим договором до покупця переходить право вимагати (замість продавця) від публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" належного виконання частки договірних зобов'язань у розмірі 708821,92грн., яка витікає з договору банківського рахунку №43, укладеного 24.05.2013р. між продавцем та публічним акціонерним товариством "Банк Камбіо", за неналежне виконання умов договору щодо проведення платежів на підставі платіжних доручень продавця.

Сторони усвідомлюють, що предметом цього договору є частка суми грошових зобов'язань за період з вересня 2014 року без врахування штрафних санкцій, яка складає 708821,92грн.

Пунктом 3 договору визначено, що до покупця переходить право вимоги продавця, визначене у пункті 2 цього договору, в сумі 708821,92грн. на умовах, які існували на момент переходу цих прав.

Сторони прийшли до згоди, що зазначена сума є частиною фінансового зобов'язання публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" за період, вказаний у пункті 2 цього договору, яке на дату укладання цього договору є невиконаним, підлягає частковому виконанню на умовах, визначених договором.

Пунктом 4 договору визначено, що моментом переходу права вимоги від продавця до покупця за договором, визначеним у пункті 1 та пункті 2 цього договору, є дата укладання цього договору.

Зобов'язання, які витікають з цього договору, виконуються в межах його дії.

Пунктом 5 договору визначено, що продавець зобов'язаний в строк до 30 календарних днів з моменту укладання цього договору повідомити публічне акціонерне товариство "Банк Камбіо" про продажу права вимоги.

Пунктом 6 договору визначено, що належним виконання цього договору з боку покупця є виконання фінансового зобов'язання у сумі 708821,92грн. на користь продавця протягом 60 календарних днів від дати укладання цього договору, яке витікає з договору банківського рахунку №43, укладеного між продавцем та публічним акціонерним товариством "Банк Камбіо" 24.05.2013р., у будь-якій формі, яка не суперечить чинному законодавству України.

Пунктом 7 договору визначено порядок розрахунку за пунктом 6 цього договору, а саме:

Строк оплати складає 60 днів з моменту укладання цього договору (пункт 7.1 договору).

Оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця, або іншим чином, який не суперечить діючому законодавству України (пункт 7.2 договору).

На виконання пункту 5 договору позивачем на адресу відповідача направлено лист за вих.№4016 від 21.10.2014р. в якому повідомлено про укладання договору №376-БУХ/246/1 про купівлю-продаж права вимоги від 17.10.2014р.

Отримання публічним акціонерним товариством листа вих.№4016 від 21.10.2014р.підтверджується штампом з вх.№224.

Отже, позивач виконав умови укладеного між сторонами договору у повному обсязі, а відповідач не розрахувався з позивачем.

З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з листами від 17.01.2015р. за №131 та від 20.04.2015р. за №1223 щодо заліку однорідних грошових вимог на суму 708821,92грн.

Листами від 26.01.2015р. за №04-05-261 та від 22.04.2015р. №01/7-05-1473 повідомляє про відсутність підстав для задоволення викладених вимог.

В свою чергу, відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному договору на момент розгляду спору до господарського суду не надав.

Відповідач скористався наданим йому правом на судовий захист, надав відзив на позов та повідомив наступне.

Між відповідачем та позивачем неодноразово порушувалось питання щодо зарахування суми 708821,92грн. в рахунок погашення заборгованості за спожиту воду на підставі Договору №376/БУХ/246/1 купівлі-продажу права вимоги від 17.10.2014р., який не було погоджено публічним акціонерним товариством «Банк Камбіо» (на виконання вимог пункту 5.1 Кредитного договору №22/10-2013 від 17.10.2013р.).

Відповідно до пункту 5.1 даного Договору погодження вчинення правочинів щодо передачі третім особам права на повернення кредиту здійснювалось за письмовою згодою Банку.

Відповідач неодноразово звертався до публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» про надання відповіді стосовно проведення операції по розрахункам між позивачем, відповідачем та публічним акціонерним товариством «Банк Камбіо».

Публічним акціонерним товариством «Банк Камбіо» надано відповідь про неможливість зарахування зазначеної суми відповідачу з підстав необхідності погашення заборгованості, що виникла за будь-якими активними операціями позивача, тільки в грошовій формі, що не передбачено Кредитним договором №22/10-2013 від 17.10.2013р. та ненадання НБУ дозволу на укладення Договору №376/БУХ/246/1 від 17.10.2014р.

Отже, відповідач звертає увагу суду:

По-перше, відповідно до абзацу 2 пункту 2 Договору №376/БУХ/246/1 купівлі-продажу права вимоги від 17.10.2014р. предметом є частка суми грошових зобов'язань за період вересня 2014 року.

Станом на 04.01.2016р. заборгованість за даний період відсутня.

По-друге, на виконання пункту 5 Договору №376/БУХ/246/1 від 17.10.2014р. позивач зобов'язаний в строк до тридцяти календарних днів з моменту укладення цього договору повідомити публічне акціонерне товариство «Банк Камбіо» про продаж права вимоги, яку не було отримано. Доказів про повідомлення публічне акціонерне товариство «Банк Камбіо» позивач відповідачу не надавав.

12.11.2015р. господарським судом Дніпропетровської області винесено рішення про стягнення з відповідача заборгованості в судовому порядку, за яким стягнути з відповідача на користь публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» заборгованість за кредитом у розмірі 700000,00грн., прострочену заборгованість по сплаті процентів у розмірі 104980,87грн., суму пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 128665,61грн. та суму пені за несвоєчасну сплату процентів у розмірі 5856,87грн.

Отже, зобов'язання відповідача перед позивачем, на думку відповідача, відсутнє у зв'язку з тим, що договір не виконувався, а борг за кредитом відповідачем сплачено самостійно за судовим рішенням.

Позивач надав заперечення на відзив відповідача та вказав, що відповідно до частини 1 статті 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до укладених умов договору про купівлю-продаж права вимоги №376-БУХ/246/1 від 17.10.2014р. сторони не повинні були погоджувати даний правочин з боржником, а відповідно до пункту 5 Договору продавець (позивач) зобов'язаний в строк до 30 календарних днів з моменту укладання Договору повідомити публічне акціонерне товариство "КАМБІО" про продажу права вимоги.

Належне виконання умов Договору зі сторони позивача також підтверджується листом вих.№4016 від 21.10.2014р., який є додатком до позовної заяви, відповідно до якого позивач повідомив боржника (публічне акціонерне товариство «БАНК КАМБІО») про те, що з метою часткового погашення існуючого боргу первісний кредитор вчинив дії, направлені на його зменшення шляхом укладання між позивачем та відповідачем 17.10.2014р. Договору на суму 708821,92грн.

Таким чином, на думку позивача, посилання відповідача на те, що позивачем не повідомлено боржника про укладання вищезазначеного договору є необґрунтованим та не відповідає дійсності.

Стосовно посилання відповідача на те, що господарським судом Дніпропетровської області винесено рішення про стягнення з відповідача на користь публічного акціонерного товариства «БАНК КАМБІО» заборгованості за кредитним договором безпідставним, так як воно не стосується правовідносин, які виникли між сторонами при укладанні Договору купівлі-продажу права вимоги №376-БУХ/246/1 від 17.10.2014 року.

Враховуючи вищевикладені обставини, на які посилається відповідач по справі не спростовують позовних вимог позивача та не можуть бути розцінені судом як належні докази по даній справі.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 09.03.2016р. по справі №904/570/16 в задоволенні позовних вимог відповідача до позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу права вимоги №376-БУХ/246/1 від 17.10.2014 року відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.06.2016р. по справі №904/570/16 рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.03.2016р. по справі №904/570/16 залишено без змін.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 07.09.2016р. по справі №904/570/16 касаційну скаргу відповідача на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.06.2016р. по справі №904/570/16 повернуто скаржнику.

Згідно з частиною другою статті 43 та статтею 33 Господарського кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (стаття 32 цього Кодексу).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами процесуального законодавства, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Дослідивши матеріали справи, оригінали документів наданих позивачем на вимогу суду в судове засідання та заслухавши повноважного представника позивача в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу у розмірі 708821,92грн., слід визнати обґрунтованими, документально доведеними, такими, що не суперечать чинному законодавству України, а отже є такими, що підлягають задоволенню.

Доказів виконання грошового зобов'язання в сумі 708821,92грн. відповідач не надав.

Доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, належними доказами не спростував.

На виконання пункту 5 договору позивачем на адресу відповідача направлено лист за вих.№4016 від 21.10.2014р. в якому повідомлено про укладання договору №376-БУХ/246/1 про купівлю-продаж права вимоги від 17.10.2014р.

Отримання публічним акціонерним товариством листа вих.№4016 від 21.10.2014р.підтверджується штампом з вх.№224.

Отже, заперечення відповідача в частині невиконання позивачем пункту 5 договору №376-БУХ/246/1 про купівлю-продаж права вимоги від 17.10.2014р. спростовано матеріалами справи.

Обставини викладені у відзиві на позов господарським судом визнано такими, що не спростовують відповідальність відповідача і не стосуються предмету спору.

Дійсність договору №376-БУХ/246/1 про купівлю-продаж права вимоги від 17.10.2014р. підтверджується рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 09.03.2016р. по справі №904/570/16, яким в задоволенні позовних вимог відповідача до позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу права вимоги №376-БУХ/246/1 від 17.10.2014р відмовлено і яке постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.06.2016р. по справі №904/570/16 залишено без змін.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до п. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч.1). Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу (ч.2). У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами (ч.3). Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу (ч.4). Якщо продавець зобов'язаний передати покупцеві крім неоплаченого також інший товар, він має право зупинити передання цього товару до повної оплати всього раніше переданого товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства (ч.5).

В силу ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 1 частиною 1 статті 512 Цивільного кодексу України визначено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Частиною 1 статті 513 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно зі статтею 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

Статтею 517 Цивільного кодексу України визначено, що первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Статтею 519 Цивільного кодексу України визначено, що первісний кредитор у зобов'язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов'язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

Статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 3.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. за № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Пунктом 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. за № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Позивач нарахував відповідачу до сплати три відсотки річних у розмірі 21905,51грн. за період прострочення з 15.12.2014р. по 25.12.2015р.

Господарський суд перевірив розрахунок трьох відсотків річних та визнав його таким, що містить помилки, а вимогу такою, що підлягає задоволенню частково, а саме у розмірі 21847,25грн.

Позивач нарахував відповідачу до сплати інфляційні втрати у розмірі 330213,72грн., які розраховані за період з 15.12.2014р. по 25.12.2015р.

Господарський суд перевірив розрахунок інфляційних втрат здійснений позивачем та визнав його таким, що містить помилки, отже вимога є такою, що підлягає задоволенню частково, а саме у розмірі 299950,55грн.

Перерахунок здійснення з урахуванням положень Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. за № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" за період з січня 2015 року по листопад 2015 року.

В порядку ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по справі покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 15458,97грн., з урахуванням того, що 97,14% позовних вимог позивача судом задоволено.

Керуючись ст.ст. 11, 202, 509, 512, 513, 514, 516, 517, 525, 526, 530, 625, 629, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 265 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 2, 12, 21, 32, 33, 34, 36, 44, 49, 75, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з державного промислового підприємства "Кривбаспромводопостачання" (50069, Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, пр.Миру, 15-а; ідентифікаційний код 00191017) на користь комунального підприємства "Кривбасводоканал" (50027, Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, вул.Єсеніна, 6а; ідентифікаційний код 03341316) 708821,92грн. (сімсот вісім тисяч вісімсот двадцять одна грн. 92 коп.) основної заборгованості; 21847,25грн. (двадцять одна тисяча вісімсот сорок сім грн. 25 коп.) трьох відсотків річних; 299950,55грн. (двісті дев'яносто дев'ять тисяч дев'ятсот п'ятдесят грн. 55 коп.) інфляційних втрат; 15458,97грн. (п'ятнадцять тисяч чотириста п'ятдесят вісім грн. 97 коп.) судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

11.11.2016 року

Суддя ОСОБА_1