ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2016р. Справа№ 914/1415/16

За позовом: Служби автомобільних доріг у Львівській області, м.Львів

до відповідача: Державного підприємства Українського державного інституту з проектування обєктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» в особі Львівської філії «Західдіпрошлях», м.Львів

про стягнення 169111,09грн.

Головуючий суддя Щигельська О.І.

Суддя Кидисюк Р.А.

Суддя Мороз Н.В.

при секретарі Зарицькій О.Р.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 представник за довіреністю

від відповідача: ОСОБА_2 - представник за довіреністю

Суть спору: позов заявлено Службою автомобільних доріг у Львівській області, м.Львів до Державного підприємства Українського державного інституту з проектування обєктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» в особі Львівської філії «Західдіпрошлях», м.Львів про стягнення 169111,09грн., з яких 103923,41грн. основного боргу та 65187,68грн. пені.

Ухвалою суду від 30.05.2016р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 15.06.2016р. Ухвалою суду від 15.06.2016р. розгляд справи відкладено на 11.07.2016р. у звязку з неявкою відповідача. Ухвалою суду від 11.07.2016р. розгляд справи відкладено на 20.07.2016р. у звязку з неявкою сторін. Ухвалою суду від 20.07.2016р. за клопотанням позивача строк вирішення спору продовжено на 15 днів та розгляд справи відкладено на 10.08.2016р. у звязку з неявкою відповідача.

Ухвалою суду від 10.08.2016р. призначено колегіальний розгляд справи у складі трьох суддів.

Внаслідок автоматизованого розподілу, проведеного у відповідності до ст.2-1 ГПК України, у склад колегії увійшли головуючий суддя Щигельська О.І., судді: Кидисюк Р.А., Мороз Н.В. Ухвалою суду від 11.08.2016р. вказаною колегією суддів справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 10.10.2016р. Ухвалою суду від 10.10.2016р. строк вирішення спору за клопотанням позивача продовжено на 15 днів та відкладено розгляд справи на 26.10.2016р.

Представникам сторін розяснено права, згідно ст.ст. 20, 22 ГПК України.

Представник позивача у судове засідання 26.10.2016р. зявився, долучив до матеріалів справи додаткові документи в обґрунтування своєї правової позиції (вх.№41093/16 від 17.10.2016р.). Позов підтримав повністю з мотивів, зазначених у позовній заяві та обґрунтуванні (вх.№33043/16 від 10.08.2016р.). Ствердив, зокрема, що між позивачем та відповідачем Державним підприємством Українським державним інститутом з проектування обєктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» в особі Львівської філії «Західдіпрошлях» в квітні 2007 року укладено договір про спільне використання технологічних інженерних мереж. Водночас, відповідач взяті на себе за договором зобовязання належним чином не виконує, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість із відшкодування вартості спожитої електроенергії та її витрат, перетікання реактивної електричної енергії, а також частини вартості технічного обслуговування і експлуатації мережі основного споживача за період з липня 2013 року по квітень 2016 року в розмірі 103923,41грн. Претензії позивача про сплату заборгованості залишено Львівською філією «Західдіпрошлях» без відповіді та задоволення, що зумовило звернення Служби автомобільних доріг у Львівській області до суду із позовною заявою, в якій окрім зазначеної суми основного боргу до стягнення також заявлено 65187,68грн. пені, нарахованої позивачем на підставі договору. Просив позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні 26.10.2016р. проти позову заперечив з підстав, вказаних у відзиві (вх.№32940/16 від 09.08.2016р.). Зокрема, зазначив, що вимоги про стягнення заборгованості безпідставні, оскільки рахунки на оплату зазначених послуг Львівській філії «Західдіпрошлях» не надавались, то й обовязок із оплати не виник. Відтак, необґрунтованими є й вимоги про стягнення пені. Окрім цього, просив також суд застосувати наслідки спливу позовної давності до вимог щодо стягнення неустойки. У задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Суд, беручи до уваги встановлений ст.69 ГПК України строк вирішення спору, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, в яких достатньо доказів для прийняття рішення по суті спору, у відповідності до ч.3 ст.4-3 ГПК України, судом створювались сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, у звязку із чим передбачені у ст.77 ГПК України підстави для відкладення розгляду справи не вбачаються.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено таке.

Між Службою автомобільних доріг у Львівській області (субкористувач мереж за договором, позивач по справі) та Державним підприємством Українським державним інститутом з проектування обєктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» в особі Львівської філії «Західдіпрошлях» (субсубкористувач за договором, відповідач по справі) укладено договір про спільне використання технологічних електричних мереж від 03.04.2007р., за яким субкористувач мереж зобовязався на період до безпосереднього підключення субсубкористувача до мережі електропостачання забезпечити передачу електричної енергії в межах, наданих йому основним споживачем ВАТ «ЛПІ-14» (надалі основний споживач), а субсубкористувач своєчасно відшкодовувати субкористувачу вартість спожитої електричної енергії (в т.ч. її втрати), перетікання реактивної електричної енергії, а також вартість технічного обслуговування і експлуатації мережі основного споживача, відповідно до рахунків, виставлених основним споживачем та пропорційно займаній площі (п.1.1).

За умовами договору, облік електроенергії, отриманої субкористувачем мереж та субсубкористувачем, приєднаним до електричних мереж субкористувача, здійснюється засобами обліку, що належать субкористувачу та згідно з вимогами ПКЕЕ (п.7.1). Спожита електроенергія (в т.ч. втрати) та перетікання реактивної електроенергії розподіляються між субкористувачем та субсубкористувачем пропорційно займаній площі (без врахування площ підвалу та технічного поверху) (п.7.3). Вартість технічного обслуговування і експлуатації мережі основного споживача (ТП-1035) розподіляються між субкористувачем та субсубкористувачем пропорційно займаній площі (без врахування площ підвалу та технічного поверху) (п.7.3). Субсубкористувач сплачує на поточний рахунок субкористувача суми відшкодування вартості спожитої електричної енергії, перетікання реактивної електричної енергії, та технічного обслуговування і експлуатації мережі основного споживача на протязі 3 банківських днів після отримання розрахунків розподілу витрат, що проводяться субкористувачем, та рахунків на відшкодування частки витрат субсубкористувачем (п.7.4).

Позивач стверджує, що за період з липня 2013 року по квітень 2016 року Львівською філією «Західдіпрошлях» не відшкодовано Службі автомобільних доріг у Львівській області вартість спожитої електроенергії та її витрат, перетікання реактивної електричної енергії, а також частини вартості технічного обслуговування і експлуатації мережі основного споживача в розмірі 103923,41грн., зокрема, за липень 2013 року 4231,95грн., серпень 2013 року 5579,56грн., вересень 2013 року 4589,28грн., жовтень 2013 року 7247,64грн., листопад 2013 року 6187,37грн., грудень 2013 року 6733,67грн., січень 2014 року 6341,52грн., лютий 2014 року 3129,90грн., березень 2014 року 1113,24грн., квітень 2014 року 1962,48грн., травень 2014 року 1718,98грн., червень 2014 року 1745,44грн., липень 2014 року 2340,89грн., серпень 2014 року 1906,74грн., вересень 2014 року 1619,36грн., жовтень 2014 року 1428,75грн., листопад 2014 року 1950,86грн., грудень 2014 року 2347,78грн., січень 2015 року 2243,84грн., лютий 2015 року 2360,45грн., березень 2015 року 2281,02грн., квітень 2015 року 2075,57грн., травень 2015 року 1838,68грн., червень 2015 року 2433,18грн., липень 2015 року 2695,83грн., серпень 2015 року 2681,83грн., вересень 2015 року 2516,81грн., жовтень 2015 року 2847,84грн., листопад 2015 року 4048,03грн., грудень 2015 року 6871,68грн., січень 2016 року 4227,73грн. та за лютий 2016 року 2625,51грн.

Зазначене зумовило звернення Служби автомобільних доріг у Львівській області до суду із позовною заявою про стягнення із Львівської філії «Західдіпрошлях» 103923,41грн. основного боргу та 65187,68грн. пені, нарахованої на підставі договору за несвоєчасне виконання зобовязання.

При вирішенні спору суд виходив з такого.

Згідно ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є зокрема договори та інші правочини.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Постачання електричної енергії, як визначено у ст.1 Закону України «Про електроенергетику» це господарська діяльність, пов'язана з наданням електричної енергії споживачеві за допомогою технічних засобів передачі та розподілу електричної енергії на підставі договору.

Згідно з п.1.1 Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996р. №28 (у редакції постанови НКРЕ від 17.10.2005р. №910; далі по тексту ПКЕЕ), спільне використання технологічних електричних мереж - виконання комплексу заходів з метою експлуатації та утримання у належному технічному стані технологічних електричних мереж, які використовуються для забезпечення електропостачання інших суб'єктів господарювання, крім їх власника, або для забезпечення передачі (транзиту) електричної енергії в мережі електропередавальної організації. Договір про спільне використання технологічних електричних мереж це домовленість двох сторін, що є документом певної форми, який встановлює зміст та регулює правовідносини між електропередавальною організацією (ліцензіатом з передачі електричної енергії місцевими (локальними) мережами) та основним споживачем під час передачі (транзиту) електричної енергії технологічними електричними мережами. Окрім цього визначено, що плата за спільне використання технологічних електричних мереж є еквівалентом вартісної участі організації, що використовує технологічні електричні мережі відповідного власника електричних мереж в утриманні цих технологічних електричних мереж. У п. 6.13 ПКЕЕ встановлено, що у передбачений договором термін за результатами розрахункового періоду споживачем, постачальником електричної енергії, електропередавальною організацією (основним споживачем) на підставі даних розрахункового обліку електричної енергії визначається фактичний обсяг переданої та поставленої споживачу (субспоживачу) електричної енергії та оформляється акт про використану електричну енергію (акт прийняття-передавання товарної продукції).

У відповідності до ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже зазначалось, за умовами договору обовязок субсубкористувача сплатити на поточний рахунок субкористувача суми відшкодування вартості спожитої електричної енергії, перетікання реактивної електричної енергії, та технічного обслуговування і експлуатації мережі основного споживача виникає після отримання розрахунків розподілу витрат, що проводяться субкористувачем, та рахунків на відшкодування частки витрат субсубкористувачем.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем проведено відповідні розподіли сум відшкодування витрат за комунальні послуги, спожиті Львівською філією «Західдіпрошлях» на підставі договору, та виставлено на оплату відповідні рахунки, а саме №186 від 31.07.2013р., №228 від 31.08.2013р., №259 від 30.09.2013р., №295 від 31.10.2013р., №329 від 30.11.2013р., №386 від 31.12.2013р., №27 від 31.01.2014р., №39 від 28.02.2014р., №68 від 31.03.2014р., №96 від 30.04.2014р., №129 від 31.05.2014р., №157 від 30.06.2014р., №204 від 31.07.2014р., №214 від 31.08.2014р., №239 від 30.09.2014р., №264 від 31.10.2014р., №288 від 30.11.2014р., №319 від 31.12.2014р., №3 від 31.01.2015р., №30 від 27.02.2015р., №54 від 31.03.2015р., №75 від 30.04.2015р., №107 від 29.05.2015р., №124 від 30.06.2015р., №139 від 31.07.2015р., №146 від 31.08.2015р., №178 від 30.09.2015р., №187 від 30.10.2015р., №219 від 30.11.2015р., №243 від 31.12.2015р., №8 від 31.01.2016р., №41 від 29.02.2016р., №55 від 31.03.2016р. та №71 від 30.04.2016р.

Водночас, Львівська філія «Західдіпрошлях» стверджує, що всупереч вимогам п.7.4 договору, рахунки на оплату позивачем не надсилались та відповідачем не отримувались. Так, позивачем надано довідку №14-3836/14-1 від 04.08.2016р. про те, що рахунки на оплату сум відшкодування надавались Львівській філії «Західдіпрошлях» наручно, щомісячно в бухгалтерію підприємства, однак, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження отримання вказаних рахунків відповідачем.

Не може вважатись таким доказом і підписаний сторонами акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2012р. по 24.05.2016р., оскільки, такий документ є бухгалтерським документом, що відображає стан розрахунків між контрагентами, а не первинним документом, що підтверджує наявність у них відповідних зобовязань. Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що його складено сторонами на виконання вимог ухвали господарського суду Львівської області від 30.05.2016р.

Як визначено ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У відповідності до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд звертає увагу на те, що до матеріалів справи долучено вимогу Служби автомобільних доріг у Львівській області №01н-4029/18-06 від 15.08.2016р. про сплату боргу в розмірі 103923,41грн., надіслану Державному підприємству Українському державному інституту з проектування обєктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» в особі Львівської філії «Західдіпрошлях» 17.08.2016р. разом із копіями вищезазначених рахунків на оплату. Вказану кореспонденцію отримано відповідачем згідно відмітки установи звязку на повідомленні про вручення рекомендованого поштового відправлення 23.08.2016р. Розподіли сум відшкодування витрат за комунальні послуги, спожиті Львівською філією «Західдіпрошлях» на підставі договору за вказаний період, долучено до матеріалів справи.

Відтак, суд приходить до висновку, що відповідно до умов договору вказані рахунки повинні були би бути оплачені Львівською філією «Західдіпрошлях» потягом 3 банківських днів з моменту їх отримання, тобто в термін по 29.08.2016р. Зважаючи на відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів, які би свідчили про відшкодування відповідачем вартості спожитої електроенергії та її витрат, перетікання реактивної електричної енергії, а також частини вартості технічного обслуговування і експлуатації мережі основного споживача за період з липня 2013 року по квітень 2016 року в розмірі 103923,41грн., суд вважає позовні вимоги в цій частині підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Щодо вимог про стягнення 65187,68грн. пені, суд зазначає, що відповідно до ст.229 ГК України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Згідно ст.230 ГК України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч.6 ст.231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Як визначено п.8.2.1 договору, за порушення терміну сплати сум відшкодування субсубкористувач сплачує субкористувачу мереж пеню у розмірі подвійної ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день оплати.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Водночас, суд звертає увагу на те, що обовязок із оплати виник у Львівської філії «Західдіпрошлях» після отримання відповідних рахунків на оплату, відтак, прострочення боржника настало 30.08.2016р. З огляду на це, стягнення пені, нарахованої позивачем за період з 12.08.2013р. по 23.05.2016р., тобто до настання моменту прострочення боржника, є безпідставним, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Щодо заяви Львівської філії «Західдіпрошлях» про застосування наслідків спливу позовної давності щодо вимог про стягнення пені, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Як визначено ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, в той час як до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується, у відповідності до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік.

Як визначено ст.260, ч.1 ст.261 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч.ч.2, 3, 4 ст.267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Водночас, за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Так, Пленумом Вищого господарського суду України у п.2.2 Постанови №10 від 29.05.2013р. розяснено, що перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

З огляду на те, що суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Служби автомобільних доріг у Львівській області в частині стягнення пені, у задоволенні заяви Львівської філії «Західдіпрошлях» слід відмовити, оскільки нема підстав для застосування наслідків спливу строків позовної давності, оскільки судом не встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес позвиача в цій частині дійсно порушено.

Відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відтак, витрати зі сплати судового збору в розмірі 1558,85грн. слід покласти на відповідача, а в решті на позивача.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85, 116 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства Українського державного інституту з проектування обєктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» (м.Київ, Повітрофлотський проспект, буд.39/1; ) в особі Львівської філії «Західдіпрошлях», м.Львів (м.Львів, вул. Володимира Великого, буд.54; ) на користь Служби автомобільних доріг у Львівській області (м.Львів, вул. Володимира Великого, буд.54; ) 103923,41грн. основного боргу та 1558,85грн. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Строк і порядок оскарження рішення суду визначені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повне рішення складено 31.10.2016р.

Головуючий суддя Щигельська О.І.

Суддя Кидисюк Р.А.

Суддя Мороз Н.В.