ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"31" жовтня 2016 р.Справа № 924/476/16

Господарський суд Хмельницької області у складі:

суддя Олійник Ю.П., розглянувши матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Хмельницьке Сортнасіннєовоч", м.Хмельницький

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Глорія-Голд", Розсошанська сільська рада Хмельницької області

про визнання договору безвідсоткової позики від 16.08.12 недійсним

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 м. Хмельницький

Представники сторін:

від позивача - ОСОБА_2- за дов. від 01.03.16р.,

від відповідача - ОСОБА_3- за дов. від 22.06.16,

від третьої особи не приймав участі

У судовому засіданні згідно з ст.85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач у позовній заяві та його представник у судовому засіданні просять визнати недійсним укладений між позивачем та відповідачем договір безстрокової позики від 16.08.12. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач за умовами укладеного договору надав позивачу кошти в розмірі 14700грн. Директор ПАТ "Хмельницьке Сортнасіннєовоч" - ОСОБА_1, який на дату підписання договору одночасно був директором ТОВ "Глорія-Голд", за п. 12.5 статуту ПАТ "Хмельницьке Сортнасіннєовоч", зобов'язаний протягом п'яти робочих днів з моменту отримання відомостей про можливість вчинення правочину, щодо якого є заінтересованість, надати наглядовій раді інформацію стосовно правочину, у вчиненні якого є заінтересованість. Посилаючись на п.1 ст.71 Закону України "Про акціонерні товариства" вважає ОСОБА_1 особою, яка була заінтересована в укладенні договору безстрокової позики від 16.08.12. Звертає увагу суду, що наглядовій раді ПАТ "Сортнасіннєовоч" стало відомо про укладення договору безстрокової позики в серпні 2013 року, після чого Наглядовою радою було прийнято рішення про визнання цього договору недійсним. При цьому, погодження на укладення договору безвідсоткової позики від 16.08.12 Наглядовою радою не надавалось. Вважає, що ОСОБА_1, укладаючи спірний договір, не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності.

У додаткових письмових поясненнях по справі позивач зазначає про те, що, враховуючи звіт виконавчого органу позивача про підсумки господарсько-фінансової діяльності товариства за 2012р., підготовлений ОСОБА_1Є, прибуток підприємства за 2012 рік становив 2,4тисячі гривень, виходячи з цих даних позивач на кінець року мав позитивний баланс, тобто підприємство було прибутковим та не потребувало позики від третіх осіб. Вважає, що позивачем не було пропущено строків подачі позову, оскільки позивач, як юридична особа, набуває та здійснює свої права і обов'язки через свої органи. Відповідно, його обізнаність про порушення його прав або можливість такої обізнаності необхідно розглядати через призму обізнаності його органів та інших осіб, до повноважень яких належав контроль у певній сфері. Відповідно до п.12.5 Статуту товариства рішення про укладення договору щодо якого є заінтересованість приймає Наглядова рада товариства. Попередній директор не звертався до Наглядової ради за погодженням про укладення договору безвідсоткової позики від 16.08.12, щодо укладення якого в нього була особиста заінтересованість, про укладення договорів з особистою заінтересованістю не було повідомлено при надані звіту про діяльність товариства за 2012р. Фактично наглядовій раді позивача стало відомо про укладення договорів позики з заінтересованістю, зокрема, і договору від 16.08.2012р. укладеного з відповідачем, після звернення 23.07.13 директора товариства ОСОБА_4 При цьому посилається на правовий висновок Верховного Суду України від 10.06.15 у справі №6-267цс15 та від 29.10.14 у справі №6-152цс14.

У письмових поясненнях від 31.10.16 позивач посилається на річний звіт про фінансові результати ПАТ «Хмельницьке Сортнасіннєовоч» за 2012р., згідно якого прибуток становить 193000грн., операційні витрати -136000грн. Протягом 2012р. за договорами безвідсоткової позики, укладеними заінтересованими особами, на рахунок підприємства надійшло 39700грн., відповідно дохід підприємства без урахування наданих позик становив 153300грн., що на 17300грн більше від витрат товариства за 2012р. Щодо застосування строку позовної давності, вважають, що позивачем не було пропущено строків подачі позову, оскільки фактично наглядовій раді позивача стало відомо про укладення договорів позики з заінтересованістю, зокрема і договору від 16.08.2012р., після звернення т.в.о. директора товариства ОСОБА_4 23.07.2013р. Вважають, що правовий висновок Верховного суду України від 13.01.20І6р. у справі №3-1157гс15 не підлягає застосуванню у зв'язку з тим, що фактичні обставини даної справи та справи №3-1157гс15 суттєво відрізняються. Застосування правової позиції ВСУ від 13.01.2016р. суттєво обмежує встановлені ст.261 ЦК України альтернативи початку перебігу строку позовної давності. ОСОБА_2 як у постанові від 18.09.2013р. (справа №6-92цс 13) Верховний суд України дав роз'яснення щодо застосування здійснених ним правових висновків, та зазначив, що посилання на практику ВС має бути вмотивованим, а обставини справи не повинні істотно відрізнятися від тих, що досліджувались в рішеннях ВС з яких враховано правові позиції. Звертається увага, що позивачем не було пропущено строків подачі позову. Відповідно до правового висновку Верховною суду України від 10.06.2015р. у справі №6-267цс15 частинами першою та п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або мала довідатися про порушення свого права. Тому для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. Така ж постанова ВСУ від 29.10.2014р. у справі №6-152цс14. При цьому норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Оскільки позивач, як юридична особа, набуває та здійснює свої права і обов'язки через свої органи, то його обізнаність про порушення його прав або можливість такої обізнаності слід розглядати через призму обізнаності його органів та інших осіб, до повноважень яких належав контроль у певній сфері. Відповідно до п.12.5 Статуту товариства рішення про укладення договору особою, у якої є заінтересованість приймає Наглядова рада товариства. При цьому попередній директор не звертався до Наглядової ради за погодженням про укладення спірного договору, про укладення договорів з особистою заінтересованістю не було повідомлено при надані звіту про діяльність товариства за 2012р. Фактично наглядовій раді позивача стало відомо про укладення договорів позики з заінтересованістю після звернення т.в.о. директора товариства 23.07.2013р. Вважають, що правовий висновок Верховного суду України від 13.01.2016р. у справі №3-1157гс15 не підлягає застосуванню, в зв'язку з тим, що фактичні обставини даної справи та справи №3-1157гс15 суттєво відрізняються. Звертається увага, шо враховуючи норми ст.92 ЦК України суд надає можливість уникнути відповідальності особи, яка зловживаючи своїм посадовими обов'язками свідомо укладає угоди із заінтересованістю і в подальшому замовчує такі дії, що позбавляє можливості юридичної особи вчасно взнати про свої порушенні права та в подальшому їх захистити, так як орган який діє від імені юридичної особи приховує факт порушених прав.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечує, посилаючись на те, що директор товариства ОСОБА_1 звертався до наглядової ради за погодженням спірного договору, неодноразово приймав участь у засіданнях наглядової ради. Посилається на те, що позивачем пропущено строки звернення до суду за захистом порушеного права, оскільки йому було відомо про укладення спірного договору під час заслуховування звіту директора товариства ОСОБА_1 02.04.2013р. Звертається увага, що 02.04.2013р. за актом приймання-передачі документації та матеріально-товарних цінностей від 02.04.2013р. членами спостережної ради (ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8П.) та в.о. директора ПАТ "Сортнасіннеовоч" було отримано договори позики за 2012р. та 2013р., в тому числі і оспорюваний договір. Звертається увага на п.п.9.1 та 9.2. статуту позивача щодо повноважень наглядової ради на контроль діяльності виконавчого органу, на те, що наглядова рада проводить засідання не рідше одного разу на квартал.

У письмовій заяві від 22.06.2016р. відповідач просить застосувати позовну давність. Вважає, що позивач повинен був знати про порушення його прав не з дня прийняття рішення спостережною радою 5.08.2013р. про визнання недійсним договорів, а з дня прийняття нею рішення 2.04.2013р. про припинення повноважень ОСОБА_1, як директора та отримання членами спостережної ради та директором позивача договорів позики за 2012-2013рр. за актом приймання-передачі документації та матеріально-товарних цінностей від 2.04.2013року. Звертається увага на те, що Європейський суд з прав людини наголошує, що позовна давність- це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» п. 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія» Юкос» проти Росії; п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами № 22083/93Ю, 22095/93 у справі „Стаббінге» та інших проти Сполученого Королівства. Такої ж правової позиції дотримується Верховний суду України по справах № 6-178 цс15 від 1.07.2015р. та №6-68цс15 від 16.09.2015р.

У судовому засіданні 12.10.2016р. викликаним в порядку ст.30 ГПК України директором ТОВ „Глорія Голд ОСОБА_1 надані пояснення, у яких посилався на те, що неодноразово на наглядовій раді доповідав про укладені договори позики, у т.ч. спірний, у тому числі в письмовій формі. Звернута увага, що при його звільненні в березні 2013р. була створена комісія, у яку входило також 2 члени наглядової ради, був підписаний акт, за яким він передав у тому числі всі договори позики. Зазначається , що підприємство до 2012р. було збитковим і тільки на кінець року вдалося вийти з прибутком.

ОСОБА_1, як третьою особою по справі надано письмові пояснення від 31.10.2016р., у яких зазначив, що працював на посаді директора позивача з 27.05.2005 року по 2.04.2013 року, був і є зараз акціонером даного товариства, володіючи 40,29% акцій. За час роботи на даному підприємстві виконував функції керівника і претензій до мене не було зі сторони спостережної ради та загальних зборів. У 2012 році для підприємства назріла потреба у отриманні обігових коштів. Наглядова рада таких питань не вирішувала, та не змогла допомогти та покладалась на керівника товариства. Тому було укладено угоду із ТОВ «Глорія Голд», на якому також був керівником. Згідно з п. 10 Статуту позивача директор мав право укласти такий договір, кошти товариством отримано. За ці кошти проведено розрахунки за виконані роботи, та провели платежі по податках. Цими коштами позивач користується і до сьогоднішнього дня, і не повертає їх добровільно. Звертається увага, що після укладання договору, неодноразово звітував перед наглядовою радою, де були отримані кошти і їх витрати, так як це був орган згідно з статутом підприємства контролюючий і регулюючий діяльність виконавчого органу. Останній збирався він по мірі необхідності щомісячно, при чому протоколи про засідання не велись. Остаточний звіт як керівник позивача провів 2.04.2013 року та передав оригінали всіх документів включаючи і договори позики- комісії в складі якої були представники спостережної ради ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які позивач надав до суду та по яких приймав рішення 5 серпня 2013 року.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

Згідно протоколу загальних зборів акціонерів ВАТ "Хмельницьке Сортнасіннєовоч" від 29.04.11 директором товариства призначено ОСОБА_1

16.08.12 між ТОВ "Глорія-Голд" в особі директора ОСОБА_1 (позикодавець) та ПАТ "Хмельницьке Сортнасіннєовоч" в особі директора ОСОБА_1 (позичальник) підписаний договір безпроцентної позики, за умовами якого позикодавець у порядку та на умовах, визначених цим договором та чиним законодаством України, передає у власність позичальнику грошові кошти (позику), а позичальник зобов'язується повернути позику позикодавцю у визначений цим договором строк.

Згідно з п. 3 договору позикою є грошові кошти у розмірі 14700,00грн. Згідно з п.4 договору термін повернення позики 16.04.13. Згідно п.12 договору цей договір набирає чинності з моменту надання позики позикодавцем позичальникові і діє до повного виконання позичальником своїх зобов'язань за договором.

Надання ТОВ "Глорія-Голд" позики ПАТ "Хмельницьке Сортнасіннєовоч" у розмірі 14700,00грн. підтверджується звітом про дебетово-кредитові операції по рахунку ТОВ "Глорія-Голд" за 09.10.12, 17.08.12 та 12.09.12, банківськими виписками.

Згідно протоколу засідання Наглядової ради ПАТ "Хмельницьке Сортнасіннєовоч" від 12.03.13 №1 припинено повноваження ОСОБА_1 як директора із призначенням тимчасово на посаду тимчасово виконуючого обов'язки директора ОСОБА_4

Згідно акту прийомки передачі документації та матеріально-товарних цінностей від 2.04.2013р. здійснено передачу документації та матеріально-товарних цінностей від директора ОСОБА_1 до в.о. директора ОСОБА_4, у т.ч. договори 2012-2013 років.

Тимчасово виконуючим обов'язки директора ПАТ "Хмельницьке Сортнасіннєовоч" ОСОБА_4 подано до Наглядової ради товариства заяву від 23.07.13 про те, що у період з 2012р. - початок 2013р. укладено цілу низку договорів позики з колишнім директором товариства, його дружиною та ТОВ "Глорія Голд", директором якого є ОСОБА_1 Дані особи є зацікавленими особами, тому укладення договорів повинно було бути погоджено із наглядовою радою, однак таке погодження відсутнє.

Згідно протоколу засідання Наглядової ради ПАТ "Хмельницьке Сортнасіннєовоч" №1 від 05.08.13 вирішено подати позови про визнання недійсними усіх договорів безвідсоткової позики, у т.ч. і договір від 16.08.12 на суму 14700,00грн., оскільки ОСОБА_1 не вправі був укладати договори позики без погодження із Наглядовою радою ПАТ "Хмельницьке Сортнасіннєовоч", оскільки був заінтересованою особою.

У зв'язку з цим позивач звернувся до господарського суду з позовом про визнання недійсним договору безвітсоткової позики від 16.08.12.

Досліджуючи надані докази, оцінюючи їх у сукупності, судом приймається до уваги таке.

1. Згідно з ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.

Позивач звернувся до суду у визначений ст.16 ЦК України спосіб захисту порушенного права - з позовом про визнання недійсним договору безпроцентної позики від 16.08.12, укладеного між ТОВ "Глорія-Голд" в особі директора ОСОБА_1 (позикодавець) та ПАТ "Хмельницьке Сортнасіннєовоч" в особі директора ОСОБА_1 (позичальник) .

Як убачається зі змісту спірного договору його і з боку позичальника, і з боку позикодавця підписано однією і тією ж самою особою - ОСОБА_1, який залучений до участі у справі Третьою особою.

Згідно з ст. 71 Закону України "Про акціонерні товариства" в редакції, що діяла на момент укладання спірної угоди, особою, заінтересованою у вчиненні акціонерним товариством правочину, вважається посадова особа органів товариства; член її сім'ї - чоловік (дружина), батьки (усиновителі), опікун (піклувальник), брат, сестра, діти та їхні чоловіки (дружини); юридична особа, в якій частка, що належить посадовій особі органів товариства, членам її сім'ї, становить 25 і більше відсотків; акціонер, який одноосібно або разом із членами сім'ї володіє 25 і більше відсотками простих акцій товариства, якщо зазначена особа (особи - разом або окремо) відповідає принаймні одній із нижченаведених ознак: 1) є стороною такого правочину або є членом виконавчого органу юридичної особи, яка є стороною правочину; 2) отримує винагороду за вчинення такого правочину від товариства (посадових осіб товариства) або від особи, яка є стороною правочину; 3) внаслідок такого правочину придбаває майно; 4) бере участь у правочині як представник або посередник (крім представництва товариства посадовими особами). Особа, заінтересована у вчиненні правочину, зобов'язана протягом трьох робочих днів з моменту виникнення у неї заінтересованості поінформувати товариство про наявність у неї такої заінтересованості. Виконавчий орган акціонерного товариства зобов'язаний протягом п'яти робочих днів з дня отримання відомостей про можливість вчинення правочину, щодо якого є заінтересованість, надати наглядовій раді (у разі відсутності наглядової ради- кожному акціонеру персонально) інформацію стосовно правочину, у вчиненні якого є заінтересованість, зокрема про: 1) предмет правочину; 2) вартість одиниці товару або послуг, якщо вона передбачена правочином; 3) загальну суму правочину щодо придбання, відчуження або можливості відчуження майна, виконання робіт, надання або отримання послуг; 4) особу, яка має заінтересованість у вчиненні такого правочину. У разі якщо правочин, щодо якого є заінтересованість, порушує інтереси товариства, наглядова рада може заборонити його вчинення або винести розгляд цього питання на загальні збори. Наглядова рада протягом п'яти робочих днів з дня отримання від виконавчого органу інформації про правочин, у вчиненні якого є заінтересованість, зобов'язана прийняти рішення щодо вчинення такого правочину товариством або про відмову від його вчинення.

Згідно з ст.72 вищезазначеного Закону правочин, вчинений з порушенням вимог статті 71 цього Закону, може бути визнано судом недійсним.

Згідно з п.10.1 статуту ПАТ "Хмельницьке Сортнасіннєовоч" виконавчий огран товариства є одноосібним в особі директора. Згідно з п.12.5 статуту ПАТ "Хмельницьке Сортнасіннєовоч" директор товариства зобов'язаний протягом п'яти робочих днів з моменту отримання відомостей про можливість вчинення правочину, щодо якого є заінтересованість, надати наглядовій раді інформацію стосовно правочину, у вчиненні якого є заінтересованість. Наглядова рада може протягом п'яти робочих днів з дня отримання інформації про правочин зобов'язана прийняти рішення про вчинення такого правочину товариством або про відмову його вчинення.

При цьому аргумент відповідача, що згідно з п.10.5 статуту директор вправі діяти від імені товариства без довірності, ніяким чином не спростовують необхідності дотримання вищезазначених норм закону та статуту.

У зв'язку з цим директор ПАТ "Хмельницьке Сортнасіннєовоч" ОСОБА_1, будучи, зацікавленою особою в укладенні угоди з ТОВ "Глорія-Голд" , директором якого він одночасно був, зобов'язаний був повідомити про намір підписання такої угоди Наглядову раду товариства, яка, в свою чергу, повинна була прийняти рішення про укладення угоди з ТОВ "Глорія-Голд" чи відмову в її укладенні.

Натомість доказів, які б з безспірністю підтверджували надання наглядовій раді директором ПАТ "Хмельницьке Сортнасіннєовоч" ОСОБА_1Є інформації стосовно правочину, у вчиненні якого є заінтересованість, ні відповідачем, ні Третьою особою не подано. При цьому судом враховується, що „надання або отримання інформації наглядовій раді могло бути або у письмовій формі або зазначено у протоколах засідань наглядової ради. Цього сторонами не подано, а судом у судових засіданнях не встановлено.

За таких обставин при укладенні спірного правочину було допущено порушення норм чинного законодавства. Зазначене свідчить про порушення прав ПАТ "Хмельницьке Сортнасіннєовоч", за захистом яких воно і звернулось в якості позивача за позовом про визнання договору від 16.08.12 недійсним.

2. Згідно з ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Разом з тим згідно з ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Тому судом приймається до уваги заява відповідача про застосування строків позовної давності у спорі, а також те, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність може застосовується лише за наявності порушення права особи. Така ж правова позиція зазначена у п.2.2 Постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013р. №10 „Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів. При цьому порушення права позивача мало місце на підставі встановлених вище обставин. Тому необхідно визначення перебігу позовної давності.

Перебіг позовної давності відповідно до ст. 261 ЦК України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом норми ч. 1 ст. 261 ЦК України для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Така ж правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду України від 10.06.2015р. по справі № у справі №6-267цс15.

Однак, при цьому дана норма містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Така ж правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду України від 29.10.2014 у справі № 6-152цс14.

Позивач посилається на те, що обізнаність юридичної особи з правочином необхідно розглядати через призму обізнаності її органів, зокрема, наглядової ради товариства, а фактично останній стало відомо про укладення спірного договору після звернення 23.07.13 директора товариства ОСОБА_4

Судом враховується, що такі посилання позивача не підтверджують доведення терміну, з якого позивачу могло стати відомо про порушення свого права. При цьому згідно з ст.33 ГПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Натомість судом враховується, що статтею 92 ЦК України передбачено, що дії органу або особи, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, у відносинах з третіми особами розглядаються як дії самої юридичної особи. Відповідно для юридичної особи як сторони правочину днем початку перебігу строку позовної давності необхідно вважати день вчинення правочину (укладення договору), оскільки він збігається із днем, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права. Така ж правова позиція у Постанові Верховного суду України від 13.01.2016р. по справі № 3-1157гс15 саме щодо правових позицій про позовну давність, тому аргументи позивача про неможливість застосування цього правового висновку безпідставні.

Частиною сьомою статті 261 ЦК передбачено, що винятки з правила частини першої цієї статті ( щодо початку перебігу позовної давності ) можуть бути встановлені законом. Однак, ні нормами ЦК України, ні нормами Закону України „ Про акціонерні товариства спеціальних норм про позовну давність в такому випадку не встановлено.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний правочин укладено 16.08.2012р., позов подано 27.05.2016р.

Позивач обгрунтовано посилається на те, що обізнаність юридичної особи з правочином необхідно розглядати через призму обізнаності її органів. Однак, при цьому судом враховується, що навіть якщо не враховувати, що юридична особа довідується про укладення правочину в день його підписання, то існує цілий ряд обєктивних обставин, за якими органам позивача ( наглядовій раді та директору як виконавчому органу ) повинно було бути відомо про порушення свого права до 27.05.2013року.

Зокрема, згідно п.9.1. та п.9.14 статуту позивача наглядова рада товариства є органом, що здійснює захист прав акціонерів товариства, контролює та регулює діяльність виконавчого органу, засідання її проводяться не рідше одного разу на квартал. Тому за період з 16.08.2012р. по 27.05.2013р. повинно було відбутися чотири засідання наглядової ради, на яких мав бути здійснений контроль за діяльністю директора. При цьому 12.03.2013р. на засіданні наглядової ради (протокол №1) розглядалась заява директора ОСОБА_1, внаслідок якої припинено його повноваження. У матеріалах справи наявний Звіт директора, який зачитаний на цьому засіданні. При цьому ОСОБА_1 у письмових поясненнях як третьою особою та у судовому засіданні як працівником згідно з ст.30 ГПК України пояснено, що після укладання спірного договору він неодноразово звітував перед наглядовою радою, де були отримані кошти і їх витрати.

Згідно п.10.2 статуту позивача директор товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства. Як вбачається з акту прийомки передачі документації та матеріально-товарних цінностей від 2.04.2013р., здійснено передачу документації та матеріально-товарних цінностей від директора ОСОБА_1 до в.о. директора ОСОБА_4, у т.ч. договори 2012-2013 років. Тому суд критично відноситься до доводів позивача про те, що новому т.в.о. директора ОСОБА_4 стало відомо про спірний договір лише 23.07.2013р. , оскільки останній виконував функції виконавчого органу з 12.03.2013р. ( протокол № 1 наглядової ради від 12.03.13), тому існувала об'єктивна можливість т.в.о директора ПАТ "Хмельницьке Сортнасіннєовоч" ОСОБА_9 знати про наявність спірного правочину виникла після цієї дати та у наступному після підписання останнім акту приймання-передачі документації та матеріально-товарних цінностей ТОВ "Хмельницьке Сортнасіннєовоч".

Крім того, у цей період вже відбулося виконання спірного договору, що вбачається з банківських виписок за 17.08.2012р., 12.09.2012р., 9.10.2012р. (із посиланням на спірний договір), що підтверджує обізнаність позивача про укладення спірного договору.

Обгрунтованим є також звертання уваги відповідачем на практику Європейського суду з прав людини, який наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом гідіення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу ( рішення Євросуду від 20.09.2011 року у справі ВАТ «Нафтова компанія» Юкос» проти Росії; рішення від 22.10.1996 року у справі „Стаббінге» та інших проти Сполученого Королівства.

За таких обставин позивачем пропущено трьохрічний строк позовної давності для звернення до суду з позовом про визнання спірного договору недійсним, оскільки позивачем подано позов до суду 27.05.16, тобто по закінченню зазанченого трирічного строку.

Згідно з ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин у позові належить відмовити.

3. Згідно з ст.49 ГПК України судові витрати по справі покладаються на позивача у зв'язку з відмовою у позові.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 45, 12, 15, 33, 43, 44, 49, 82-85, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові Публічного акціонерного товариства "Хмельницьке Сортнасіннєовоч", м.Хмельницький до Товариства з обмеженою відповідальністю "Глорія-Голд", Розсошанська сільська рада Хмельницької області про визнання договору безвідсоткової позики від 16.08.12 недійсним, Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 м.Хмельницький, відмовити.

Повне рішення складено 04.11.2016р.

Суддя Ю.П. Олійник

Віддрук. 3 прим. :

1 - до справи,

2-3- Третій особі ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2) пр.