КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2016 р. cправа№ 911/1480/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Шапрана В.В.

ОСОБА_1

при секретарі: Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників: позивача не зявились

відповідача ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт»

на рішення Господарського суду Київської області від 29.06.2016 р.

у справі № 911/1480/16 (суддя - Шевчук Н.Г.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5

до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт»

про стягнення 1 933 854,50 грн

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 (далі позивач) звернувся з позовом до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (далі відповідач) про стягнення з відповідача 457 538,32 грн пені, 1 152 666,77 грн інфляційних втрат, 93 295,57 грн 3% річних, 230 354,05 грн штрафу.

Рішенням Господарського суду Київської області від 29.06.2016 р. у справі № 911/1480/16 позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача 457 485,97 грн пені, 93 289,96 грн 3% річних, 1 152 647,27 грн інфляційних втрат; в іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду м. Києва від 29.06.2016 р., Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення про повну відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на те, що при розгляді даної справи місцевим судом ДП «Укрспирт» було заявлено клопотання про застосування позовної давності, а тому судом першої інстанції було стягнуто пеню поза межами річного строку, передбаченого ст. 258 ЦК України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.08.2016 р. у складі колегії суддів: Лобань О.І. (головуючий), ОСОБА_6, ОСОБА_7 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 17.08.2016 р.

Судове засідання, призначене на 17.08.2016 р., не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого судді Лобаня О.І. на лікарняному.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду № 09-52/4115/16 від 25.08.2016 р. у звязку з перебуванням суддів Михальської Ю.Б. та Тищенко А.І. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи № 911/1480/16, відповідно до якого апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: ОСОБА_8 (головуючий), ОСОБА_9, ОСОБА_10

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.08.2016 р. колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 14.09.2016 р.

Розпорядженням в.о. керівника апарату Київського апеляційного господарського суду № 09-52/4725/16 від 14.09.2016 р. у звязку з припиненням повноважень головуючого судді Лобаня О.І. призначено повторний автоматизований розподіл справи № 911/1480/16, відповідно до якого апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: ОСОБА_11 (головуючий), ОСОБА_1, ОСОБА_12

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2016 р. було прийнято апеляційну скаргу до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду та призначено до розгляду на 13.10.2016 р.

У судовому засіданні 13.10.2016 р. було оголошено перерву до 08.11.2016 р.

В засідання суду, призначене на 08.11.2016 р., представник позивача не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час і місце розгляду скарги та надавав пояснення по суті спору у судовому засіданні 13.10.2016 р.

Неявка в судове засідання зазначеного представника не перешкоджає розгляду скарги. Подальше відкладення призведе до затягування та порушення строків розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та обєктивного розгляду. Наведене не суперечить п. п. 3.9.1, 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

09.10.2014 р. між Державним підприємством спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (далі покупець) та Приватним підприємством «Асасда» (далі постачальник) було укладено договір № 37-14-02 поставки зернових культур (далі договір поставки).

Відповідно до п. 1.1 договору поставки постачальник зобовязується в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставляти у період 2014 року зернові культури, включаючи похідні від зернових, продукти їх обробки, переробки, субпродукти, тощо (далі продукція), а покупець зобовязався в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти і оплатити таку продукцію.

Як передбачено п. 2.1 вказаного договору, ціна на продукцію, що поставляється за цим договором, її дольове співвідношення за видами та кількістю визначається додатковими угодами до цього договору, які є його невідємними частинами.

Відповідно до п. п. 5.1, 5.2 укладеного договору оплата продукції покупцем здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Відстрочка платежу протягом 20 (двадцяти) банківських днів з моменту отримання продукції на склад покупця при умові надання всіх документів, передбачених пунктом 4.7 даного договору.

Даний договір набуває чинності в день підписання його обома сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань (п. 9.1 договору поставки).

Згідно з п. 7.1 договору поставки у випадку порушення своїх зобовязань за цим договором сторони несуть відповідальність визначену цим договором та чинним законодавством. Порушенням зобовязання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

На виконання умов укладеного договору поставки Приватне підприємство «Асасда» з 09.10.2014 р. по 03.11.2014 р. передало, а Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» прийняло пшеницю на загальну суму 2 303 540,50 грн, що підтверджується видатковими накладними, товарно-транспортними накладними та довіреностями на отримання цінностей.

У свою чергу, ДП «Укрспирт» сплатило за договором поставки грошові кошти у сумі 100 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 7362 від 05.11.2014 р.

До того ж, відповідно до заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог № 02-10-6/289 від 08.04.2016 р. ДП «Укрспирт» повідомило Приватне підприємство «Асасда» про зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до якого було припинено зобовязання ДП «Укрспирт» перед ПП «Асасда» по договору поставки на суму 2 203 540,50 грн.

Таким чином, ДП «Укрспирт» здійснив повну оплату за отриману по договору поставки у сумі 2 303 540,50 грн, з яких: 05.11.2014 р. у сумі 100 000,00 грн і 28.04.2016 р. у сумі 2 203 540,50 грн.

11.04.2016 р. між Приватним підприємством «Асасда» (далі первісний кредитор) і Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (далі новий кредитор) було укладено договір № 11/04-16 про відступлення права вимоги (цесії) (далі договір відступлення).

Відповідно до п. 1.1 в порядку і на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор передає новому кредитору, а новий кредитор приймає на себе право вимоги належного виконання зобовязань Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» код ЄДРПОФУ 37199618 (боржник) за договором поставки зернових культур № 37-14-02 від 09.10.2014 р., що укладений між ДП «Укрспирт» та ПП «Асасда» (основний договір), а саме право вимоги щодо:

- сплати (повернення) пені за прострочення платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення у сумі 441 924,23 грн;

- сплати (повернення) штрафу за односторонню відмову від виконання своїх зобовязань у розмірі 10% від ціни поставки у сумі 230 354,10 грн;

- сплати (повернення) інфляційних втрат за весь час прострочення грошового зобовязання, сплата яких передбачена статтею 625 Цивільного кодексу України, у сумі 1 122 358,67 грн;

- сплати (повернення) 3% річних від простроченої суми, сплата яких передбачена ст. 625 Цивільного кодексу України, у сумі 95 282,52 грн.

За умовами пунктів 1.3 договору відступлення сторони погодили, що до нового кредитора переходять всі права вимоги за основним договором в повному обсязі і на умовах, визначених основним договором, включаючи права вимоги до боржника по сплаті заборгованості за поставлену продукцію, сплаті комісій, штрафів та пені, сплаті суми інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми, сплата яких передбачена статтею 625 Цивільного кодексу України, які вже нараховані первісним кредитором на дату укладення цього договору і розмір яких визначений в пункті 1.1 цього договору, а також права на всі вимоги, які виникнуть за основним договором в майбутньому (в тому числі щодо сплати суми інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми, сплата яких передбачена статтею 625 Цивільного кодексу України).

Згідно з п. 1.4 договору відступлення в момент набрання чинності цим договором новий кредитор повністю замінює первісного кредитора та стає кредитором по договору поставки зернових культур № 37-14-02 від 09.10.2014 р., укладеного між первісним кредитором і ДП «Укрспирт».

Договір відступлення вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами (п. 6.2 договору).

Спір у справі виник у звязку з тим, що у відповідача, на думку позивача, за прострочення виконання грошового зобовязання виник обовязок зі сплати пені, 3% річних, інфляційних втрат та штрафу, нарахованих постачальником ПП «Асада» за договором поставки № 37-14-02 від 09.10.2014 р., право вимоги по якому було відступлено позивачу по договору про відступлення права вимоги № 11/04-16 від 11.04.2016 р.

За змістом ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу відповідно до частини першої статті 656 Цивільного кодексу України може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ст. 656 ЦК України).

Як передбачено ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010 р.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Пунктом 7.6 договору поставки сторони передбачили, що за прострочення платежу покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Статті 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та ч. 2 ст. 343 ГК України обмежують граничний розмір пені подвійною обліковою ставкою НБУ.

Отже, розмір пені не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислена на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України. Таку ж правову позицію підтримує і Верховний Суд України (постанова ВСУ від 24.10.2011р. у справі № 25/187).

Згідно зі ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора відповідно до положень статті 514 цього Кодексу переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Як було встановлено вище, 05.11.2014 р. ДП «Укрспирт» у передбачений п. 5.2 договору поставки строк здійснив оплату лише у сумі 100 000,00грн.

Остаточна сума заборгованості за договором поставки у розмірі 2 203 540,50 грн була погашена відповідачем 08.04.2016 р. шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, а тому вказаний платіж є простроченим.

За таких обставин вимоги позивача про сплату пені, інфляційних втрат та 3% річних, які нараховані станом на 02.06.2016 р. за прострочення оплати отриманої відповідачем пшениці по договору поставки, є обґрунтованими.

Разом з тим, при здійненні нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних по деяких накладних позивачем було невірно визначений початок періоду прострочення оплати.

Так, по накладних № 204 та № 205 від 24.10.2014 р. на загальну суму 68 244,00 грн останнім 20-м банківським днем оплати відповідно до п. 5.2 договору поставки є 21.11.2014 р., а тому платіж є простроченим з 22.11.2014 р., в той час як позивачем вказано з 21.11.2014 р.

Пеня нарахована позивачем відповідними періодами, при цьому, тривалість цих періодів не перевищує шестимісячного строку, який передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з перерахунком, здійсненим місцевим судом, відповідно до якого задоволенню підлягають вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у сумі 457 485,97 грн, 3% річних у сумі 93 289,96 грн, та інфляційні втрати у сумі 1 152 647,27 грн.

Крім того, за неналежне виконання умов договору підряду позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 230 354,05 грн штрафу.

Відповідно до п. 7.5 договору поставки за односторонню відмову від виконання своїх зобовязань, що випливають з цього договору, винна сторона несе відповідальність у вигляді відшкодування завданих цими діями прямих збитків та зобовязується одноразово сплатити штраф на користь іншої сторони у розмірі 10% від ціни поставки.

Разом з тим, здійснення сторонами розрахунків шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, що мало місце при виконанні договору поставки за заявою ДП «Укрспрт», не є відмовою від виконання зобовязань за договором поставки.

Згідно зі ст. 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 230 354,05 грн штрафу є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Доводи скаржника про те, що при розгляді даної справи місцевим судом відповідач заявляв клопотання про застосування позовної давності, а тому судом першої інстанції було стягнуто пеню поза межами річного строку, передбаченого ст. 258 ЦК України, судова колегія вважає необґрунтованими, враховуючи наступне.

За ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Так, в матеріалах даної справи відсутні будь-які докази на підтвердження подання позивачем письмового клопотання про застосування строків позовної давності.

Крім того, відсутні зауваження на протоколи судових засідань суду першої інстанції на підтвердження заявлення позивачем вказаного клопотання в усному порядку.

Інші доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Київської області від 29.06.2016 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційна скарга Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» задоволенню не підлягає.

У звязку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» залишити без задоволення, рішення Господарського суду Київської області від 29.06.2016 р. у справі № 911/1480/16 - без змін.

2. Матеріали справи № 911/1480/16 повернути до Господарського суду Київської області.

3. Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Шапран

ОСОБА_1