ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року Справа № 909/133/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Самусенко С.С. - головуючого,
Кролевець О.А.,
Плюшка І.А.,

розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"
на рішення та постановугосподарського суду Івано-Франківської області від 05.05.2016 Львівського апеляційного господарського суду від 08.08.2016
у справі№ 909/133/16
господарського судуІвано-Франківської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"
доПублічного акціонерного товариства "Тисменицягаз"
простягнення заборгованості в сумі 204 658 грн. 46 коп.,
за участю представників:
від позивача: Некрасов Д.А.,від відповідача: Богдан С.В.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 21.10.2016 касаційну скаргу ПАТ "Укртрансгаз" прийнято до провадження у складі колегії суддів: Самусенко С.С. - головуючий, Кролевець О.А., Плюшко І.А. у відповідності із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2016.

1. Зміст позовних вимог та стислий виклад підстав подання позову

ПАТ "Укртрансгаз" звернулося до господарського суду із позовом до ПАТ "Тисменицягаз" про стягнення заборгованості в сумі 204658,46 грн., в тому числі 136634,66 грн. основного боргу, 43045,17 грн. пені, 14997,8 грн. - 7% штрафу, 7220,48 грн. інфляційних та 2760,35 грн. - 3% річних.

Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н18 від 27.09.2011 з додатковими угодами щодо повної оплати за протранспортований природний газ.

2. Стислий виклад суті рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів та мотиви їх прийняття

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 05.05.2016 у справі №909/133/16 (суддя Цюх Г.З.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 08.08.2016 (судді: Зварич О.В. - головуючий, Хабіб М.І., Юрченко Я.О.), позов задоволено частково, стягнуто з ПАТ "Тисменицягаз" на користь ПАТ "Укртрансгаз" 52681,51 грн. основного боргу та 2049,52 грн. витрат по сплаті судового збору; провадження у справі в частині стягнення 83953,15 грн. основного боргу припинено, в решті позову відмовлено.

Судами враховано, що відповідач частково розрахувався за отриманий природний газ, крім того борг відповідача зменшився, враховуючи заяви про припинення зобов`язань заліком зустрічної однорідної вимоги.

Судами взято до уваги спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету №590/у від 18.02.2016.

Частково відмовляючи в задоволенні позову суди вказали, що сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ спільними протокольними рішеннями. Крім того, суди зазначили про відсутність підстав для застосування ст.231 ГК України щодо стягнення штрафу, оскільки дана штрафна санкція застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов`язання.

3. Підстави, з яких оскаржено рішення господарських судів

ПАТ "Укртрансгаз", не погоджуючись із судовими рішеннями в частині відмови у позові, звернулося до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.231 ГК України, ст.ст. 526, 530, 612, 651 ЦК України, ст.ст. 42 , 43 ГПК України, просить прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити.

У скарзі вказується, що спільні протокольні рішення не змінюють та не припиняють зобов`язань сторін за договором, а лише свідчать про те, що відповідачу було погоджено бюджетне фінансування оплати природного газу.

Порядок перерахування деяких субсидій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій не змінює строки виконання відповідачем грошових зобов`язань перед позивачем за договором, та додатково підкреслює борг відповідача. Сторони не вносили змін до договору в частині виконання зобов`язань.

4. Доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу

ПАТ "Тисменицягаз" у відзиві на касаційну скаргу вказує, що судами попередніх інстанцій повно та об`єктивно досліджено всі обставини справи і вирішено справу у відповідності з нормами законодавства.

Підписуючи спільні протокольні рішення сторони фактично погодилися, що часткова оплата наданих послуг з транспортування природного газу за відповідним договором підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі кожного спільного протокольного рішення.

Відповідач стверджує, що незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного) застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови, чи навпаки.

Судами обґрунтовано визначено, що сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за послуги, надані відповідно до договору.

Відповідач посилається на практику ВСУ та ВГСУ, зокрема постанову від 11.11.2015 у справі №927/1733/14.

Оскільки державою компенсація нарахованих сум пільг та субсидій здійснювалася несвоєчасно, що підтверджується підписаними сторонами розрахунків спільними протокольними рішеннями, копії яких містяться у матеріалах справи, викликано рядом об`єктивних та суб`єктивних причин, вина у простроченні розрахунків з боку відповідача відсутня.

5. Обставини справи, встановлені господарськими судами попередніх інстанцій

27.09.2011 між ДК "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" як газотранспортним підприємством, правонаступником якого є ПАТ "Укртрансгаз", та ПАТ "Тисменицягаз" як замовником укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н18.

17.01.2013 між ПАТ "Укртрансгаз" і ПАТ "Тисменицягаз" укладено додаткову угоду №1 до договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 27.09.2011 № /Н18, якою внесено зміни і доповнення до вказаного договору, викладено в новій редакції усі розділи вищевказаного договору.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 договору №/Н18 в редакції додаткової угоди №1 позивач зобов`язався надати відповідачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу, а відповідач зобов`язався внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами у розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами договору.

Згідно п.п. 5.1, 5.3- 5.5 договору оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100 відсотків попередньої оплати за 10 днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу. Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Відповідно до п.7.3 договору у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Судами встановлено, що на виконання укладеного між сторонами договору позивач у січні-червні 2015 року надав відповідачу передбачені договором послуги на загальну суму 872184,97 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями актів наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами.

Оплату за поставлений газ відповідач здійснив частково в сумі 735550,31 грн.

Також судами встановлено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 "Про затвердження деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій" між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області як стороною №1, Департаментом фінансів Івано-Франківської ОДА як стороною №2, Фінансовим управлінням Тисменицької РДА як стороною №3, ПАТ "Тисменицягаз" як стороною №4, ПАТ "Укртрансгаз" як стороною №5 та НАК "Нафтогаз України" як останньою стороною підписано спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, а саме: №319/у від 17.02.2015, №542/у від 17.03.2015, №1215/у від 21.05.2015, №1336/у від 16.06.2015, №1549/у від 15.07.2015.

Сторони спільних протокольних рішень зобов`язались перераховувати кошти наступній стороні, а остання сторона - до загального фонду Державного бюджету України не пізніше наступного дня після їх зарахування на рахунок.

Згідно п.5.2 рішень спільні протокольні рішення набирають чинності з моменту їх підписання всіма сторонами і діють до повного виконання сторонами зобов`язань за цими спільними протокольними рішеннями.

Суди встановили, що позивач підписав спільні протокольні рішення без жодних зауважень.

Відповідна оплата здійснена на суму, вказану у зведених реєстрах, доданих до спільних протокольних рішень, зокрема, за грудень 2014-січень 2015 року в сумі 47648,96 грн., січень-лютий 2015 року в сумі 53366,40 грн., лютий-березень 2015 року 63619,70 грн., березень-квітень 2015 року 12646,92 грн. і за період травень-червень 2015 року в сумі 12851,84 грн., всього 190133,82 грн..

В платіжних дорученнях у графі "призначення платежу" про перерахунок коштів згідно спільних протокольних рішень зазначено: "ПКМУ №20", а платником виступає відповідач.

Судами встановлено, що позивач звертався до відповідача із заявами про припинення зобов`язань заліком зустрічної однорідної вимоги №1033/12-004 від 29.01.2016 на суму 4869,15 грн., №2900/12-004 від 29.02.2016 на суму 8080,80 грн. та №4873/12-004 від 30.03.2016 на суму 5003,18 грн.

6. Норми права та роз`яснення Пленуму Вищого господарського суду України, на які звертається увага при вирішенні спору

За ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

За п.1.2 Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого наказом Міністерства палива та енергетики України, Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", Державного казначейства України №55/57/43 від 03.02.2009 (був чинним до 15.09.2015), та п.1.2 Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України 03.08.2015 №493/688 (чинний з 15.09.2015), розрахунки, передбачені в пункті 1.1 цього Порядку, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню або договорів, що визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) та спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, форма якого наведена у додатку 1.

За ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У п.п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" господарським судам необхідно мати на увазі, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

7. Норми права та мотиви, з яких виходить касаційна інстанція при прийнятті постанови

За ч.2 ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

За встановленими судами обставинами борг відповідача зменшився згідно заяв про припинення зобов`язань заліком зустрічної однорідної вимоги №1033/12-004 від 29.01.2016 на суму 4869,15 грн., №2900/12-004 від 29.02.2016 на суму 8080,80 грн., №4873/12-004 від 30.03.2016 на суму 5003,18 грн. та спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №590/у за рахунок коштів загального фонду державного бюджету від 18.02.2016 на суму 66000,00 грн.

З огляду на це, господарські суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про стягнення 52681,51 грн. боргу та припинення провадження в частині стягнення 83953,15 грн. боргу на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України за відсутністю предмета спору, що не оскаржується позивачем.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення 43045,17 грн. пені, 7220,48 грн., інфляційних та 2760,35 грн. 3% річних, суди виходили із того, що спільними протокольними рішеннями змінювалися строки та порядок виконання боржником грошових зобов`язань перед кредитором, які виникли на підставі договору №/Н18 від 27.09.2011.

Розділом 3 спільних протокольних рішень відповідач як сторона-4 зобов`язався перераховувати кошти позивачу як наступній стороні-5 не пізніше наступного дня після їх зарахування на рахунок.

Таким чином, спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету передбачають перерахування відповідачу з Державного бюджету України заборгованості по компенсації коштів по пільгам і субсидіям за спірний період.

Судами встановлено, що відповідач виконував умови спільних протокольних рішень, в підтвердження чого надав суду платіжні дорученні і банківські виписки.

Суди дійшли правильного висновку, що для застосування санкцій, передбачених п.7.3 договору та наслідків за порушення грошового зобов`язання, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України необхідно щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених сторонами.

Спільні протокольні рішення, платіжні доручення, банківські виписки свідчать про відсутність зі сторони відповідача порушення зміненого порядку та строків розрахунку.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками господарських судів про відсутність правових підстав для застосування ч.2 ст.625 ЦК України та п.7.3 договору, оскільки як встановлено судами проведення остаточного розрахунку за поставлений природний газ відповідно до умов договору здійснюється відповідачем у порядку та строки, передбачені спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків.

Враховуючи наведене вище, беручи до уваги підписання сторонами спільних протокольних рішень та їх виконання, колегія суддів вважає висновок про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних правомірним.

Крім того колегія суддів вважає обгрунтованою відмову у стягненні з відповідача 14997,80 грн. 7% штрафу і з тих підстав, що даний спір стосується виконання грошового зобов`язання, тоді як штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 Господарського кодексу України, застосовуються за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов`язання, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні їх розмір.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

8. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

З дотриманням передбачених законодавством меж перегляду справи в касаційній інстанції, заслухавши суддю-доповідача, представників позивача та відповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права господарськими судами попередніх інстанцій, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судами обставин.

Колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що оскаржувані рішення та постанова судів попередніх інстанцій прийнято із повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим для задоволення касаційної скарги правові підстави відсутні.

Касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги відповідно до ст.1119 ГПК України залишає постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ПАТ "Укртрансгаз" залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 08.08.2016 у справі №909/133/16 залишити без змін.

Головуючий суддя С. Самусенко

Судді: О. Кролевець

І. Плюшко