ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

31 жовтня 2016 р. Справа № 918/1018/16

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Торгова група Укрресурс"

до відповідача ОСОБА_2 підприємства "Рівненський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України"

про стягнення в сумі 120 223,16 грн

Суддя Андрійчук О.В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_3, дов. № 828 від 05.09.2016 року

від відповідача: не з'явився

Статті 20, 22, 91, 93 ГПК України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених ст. 20 ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено відповідно до ст. 811 ГПК України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Торгова група Укрресурс" (позивач) звернувся до Господарського суду Рівненської області із позовом до ОСОБА_2 підприємства "Рівненський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України" (відповідач) про стягнення в сумі 120 223,16 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що:

12.03.2014 року рішенням Господарського суду Рівненської області у справі № 918/132/14 стягнуто з відповідач на користь позивача 128 726,42 грн основного боргу.

Вказане судове рішення не виконане, у зв'язку з чим позивач здійснив нарахування 3% річних в розмірі 9 427,00 грн та інфляційні в розмірі 110 796,58 грн, які просить стягнути в судовому порядку.

У матеріально-правове обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на ст.ст. 509, 525, 526, 530, 599, 610, 625, 629, 692 ЦК України, ст.ст. 174, 180, 193, 265 ГК України.

Ухвалою від 30.09.2016 року порушено провадження, справу призначено до розгляду на 17.10.2016 року.

У судовому засіданні 17.10.2016 року оголошено перерву на 31.10.2016 року.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши копії документів на їх відповідність оригіналам, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

08.04.2011 року між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційною фірмою "Просперітет" (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено договір № 6/22-11 купівлі-продажу (договір).

Відповідно до п. 1.1 договору позивач зобов'язався поставляти та передавати у власність відповідача, а відповідач зобов'язався прийняти і оплатити наступний товар: пісок та гравій (щебінь гранітний кубовий і рядовий та відсів гранітний), лот 4 - щебінь гранітний рядовий фр. (5-20) 10-20 мм, лот 5 - відсів гранітний, лот 6 - щебінь гранітний рядовий фр. 20-40 мм, лот 7 - щебінь гранітний рядовий фр. 40-70 мм (товар).

Ціна цього договору визначена у п. 3.1 Договору.

Розрахунки за поставлений товар проводяться шляхом: оплати (покупцем) після пред'явлення (постачальником), отримання від (постачальника) рахунку на оплату товару (далі-рахунок) та підписання сторонами акту приймання-передачі товару і передачі документів, зазначених п. 4.2. договору, або поетапної оплати (покупцем) поставлених товарів відповідно до додаткової домовленості сторін. До рахунка додаються: документи, що підтверджують належну якість товару (сертифікати відповідності та радіаційного контролю, паспорт на кожну відвантажену партію товару), видаткові накладні, податкові накладні та інші первинні документи, передбачені для цього виду товару чинним законодавством. У разі ненадання зазначених цим пунктом договору документів, постачальник зобов'язується відшкодувати спричинені покупцю збитки (витрати).

Пунктом 4.3. договору сторони погодили, що покупець зобов'язується розраховуватись з постачальником за отриманий товар протягом 30 календарних днів з моменту отримання від постачальника партії товару (60 тон) та документів відповідно до п. 4.1. цього договору.

Вказаний договір підписаний уповноваженими особами сторін та скріплений печатками.

Протягом квітня-серпня 2011 року позивач поставив та передав у власність відповідача товар на загальну суму 691 520,32 грн, що підтверджується накладними.

На виконання умов договору позивачем надсилалися відповідачу рахунки для сплати вартості поставлених щебеневих матеріалів.

Відповідачем проведена часткова оплата за отриманий товар у розмірі 190 000,00 грн.

Решту боргу в сумі 501 520,32 грн відповідач ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційній фірмі "Просперітет" не сплатив, у зв'язку з чим останнє звернулося до суду з відповідним позовом.

Рішенням Господарського суду Рівненської області у справі № 5019/246/12 від 17.04.2012 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 підприємства "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "Просперітет" 501 520,32 грн боргу та 10 030,41 грн судових витрат.

У процесі примусового виконання вказаного рішення боржником частково погашено борг перед ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційною фірмою "Просперітет" в розмірі 372 793,90 грн. Несплаченими залишилися 128 726,42 грн.

Судом встановлено, що 05.04.2013 року між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційною фірмою "Просперітет" (первісний кредитор), відповідачем (боржник) та позивачем (новий кредитор) укладено договір про переведення боргу.

Згідно з п.п. 1, 2 договору останнім регулюються відносини, пов'язані зі заміною зобов'язаної сторони (первісного кредитора) у зобов'язанні, що виникає із договору про закупівлю товарів № 6/22-11 від 08.04.2011 року, укладеного між первісним кредитором та боржником ( Основний договір). Первісний кредитор переводить на нового кредитора борг (грошове зобов'язання) у розмірі 128 726,42 грн, що виник на підставі Основного договору.

Боржник не заперечує проти заміни первісного кредитора новим кредитором в Основному договорі і, підписуючи зі своєї сторони цей договір, дає свою згоду на відповідне переведення боргу в порядку та на умовах, визначених цим договором (п. 3 договору).

Відповідно до п. 4 договору боржник зобов'язується перевести грошові кошти в сумі 128 726,42 грн на розрахунковий рахунок нового кредитора № 641 в ПАТ "Діамантбанк" в м. Київ, МФО 320854, , а первісний кредитор зобов'язаний відступити новому кредитору своє право грошової вимоги на вказану суму до боржника.

За умовами п. 8 договору боржник сплачує новому кредитору кошти в сумі 128 726,42 грн у строк до 50 календарних днів, рахуючи з моменту підписання цього договору, шляхом перерахування вказаної суми на розрахунковий рахунок нового кредитора або проводить повний розрахунок в іншій обумовленій формі.

Договір підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено відбитками їх печаток.

У строки, визначені договором, відповідач свої зобов'язання по перерахуванню коштів у сумі 128 726,42 грн не виконав.

Рішенням Господарського суду Рівненської області у справі № 918/132/14 від 12.03.2014 року стягнуто з ОСОБА_2 підприємства "Рівненський облавтодор" ВАТ Державна компанія "Автомобільні дороги України" на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Торгова група Укрресурс" 128 726,42 грн основного боргу, 2 574,53 грн витрат по сплаті судового збору.

За приписами ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що рішення суду у справі № 918/132/14 від 12.03.2014 року відповідачем не виконане, у зв'язку з чим позивач здійснив нарахування 3% річних в розмірі 9 427,00 грн та інфляційні в розмірі 110 796,58 грн.

За ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Сплата 3% від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові, та у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум.

Здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних, суд встановив, що розмір перших становить 9 430,50 грн (при заявленому - 9 427,00 грн), а других - 105 040,76 грн (при заявленому - 110 796,58 грн) (розрахунок додається). Отже, заявлені позовні вимоги про стягнення 3% річних підлягають задоволенню у заявленому розмірі, а інфляційних - частковому задоволенню.

Зважаючи на викладене, позивач належними та достатніми доказами, як того вимагають приписи ст.ст. 33, 34 ГПК України, довів заявлені позовні вимоги, а відповідач, в свою чергу, не надав доказів в їх спростування, відтак останні підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 підприємства "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (33028, м. Рівне, вул. Остафова, буд. 7, ) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Торгова група Укрресурс" (79013, м. Львів, вул. Котляревського, 35/11, ) 9 427,00 грн 3% річних, 105 040,76 грн інфляційних та 1 716,97 грн судового збору.

У задоволенні позовних вимог про стягнення 5 755,82 грн інфляційних відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 ГПК України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 ГПК України.

Повне рішення складено 01.11.2016 року.

Суддя Андрійчук О.В.