РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2016Справа №910/18011/16

За позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доТовариства з обмеженою відповідальністю «ВКП ТРІАДА»
простягнення 20 000,00 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:ОСОБА_1, ОСОБА_2
від відповідача:не з'явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - «Підприємець») звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВКП ТРІАДА» (надалі - «Товариство») про стягнення 20 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору-доручення про надання послуг з організації перевезень вантажів автомобільним транспортом №19/08 від 19.08.2015 р. позивач здійснив перевезення вантажів, а відповідач належним чином грошове зобов'язання по оплаті здійснених перевезень не виконав, в зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 16 000,00 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 4 000,00 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.10.2016 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 31.10.2016 р.

Представник позивача та позивач в судове засідання з'явилися, на виконання вимог ухвали суду надали додаткові докази та пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позов повністю.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №837.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні складався протокол згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.08.2015 р. між Товариством (довіритель) та Підприємцем (повірений) був укладений договір-доручення про надання послуг з організації перевезень вантажів автомобільним транспортом №19/08 (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого даний договір-доручення визначає та регулює порядок взаємовідносин між довірителем та повіреним, що виникають при транспортно-експедиторському обслуговуванні під час організації та виконання перевезень вантажів в міжнародному та міжміському сполученні та розрахунках під час цих перевезень, згідно з діючих законодавчих актів України, міжнародними Конвенціями, вимогами міжнародних угод.

Згідно з п. 1.2 Договору довіритель шляхом укладення заявки поручає, а повірений бере на себе зобов'язання з організації доставки вантажів до пункту призначення та переданню їх вантажоодержувачу.

За змістом п. 1.4 Договору повірений приступає до виконання робіт на підставі заявки, яка є невід'ємною частиною даного договору (додаток до договору).

Пунктом 5.1 Договору визначено, що порядок і форми оплати за перевезення визначаються в кожному конкретному випадку та вказуються у транспортній заявці.

На виконання умов Договору між сторонами були підписані договори-заявки №07/09/15 про перевезення вантажу маршрутом Київ - Білгород - Москва та №19/08/15 про перевезення вантажу маршрутом Київ - Ягодин - Варшава.

Згідно вказаних заявок позивач здійснив перевезення вантажів на загальну суму 25 350,00 грн., що підтверджується підписаними між сторонами актами здачі-приймання робіт (надання послуг) №ОУ-0000001 від 21.08.2015 р. та №ОУ-0000002 від 11.09.2015 р.

Відповідачем частково оплачено вартість послуг перевезень на загальну суму 9 350,00 грн., що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання по оплаті наданих послуг по перевезенню вантажів, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості у розмірі 16 000,00 грн.

Договір є договором перевезення вантажу, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 32 Господарського кодексу України та Глави 64 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковими для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Частиною 2 ст. 307 Господарського кодексу України встановлено, що договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Пунктом 11.1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 р. № 363, встановлено, що основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля.

Матеріалами справи (міжнародні товарно-транспортні накладні (CMR) від 19.08.2015 р. та 07.09.2015 р. підтверджується здійснення позивачем на підставі Договорів-заявок перевезення вантажів на загальну суму 25 350,00 грн.

Статтею 916 Цивільного кодексу України визначено, що за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Згідно із ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктами 14 Договорів-заявок сторонами було передбачено умови оплати - безготівковий розрахунок, 50% по факту митної очистки та 50% 5-6 днів за оригіналами документів, що відправлені на визначені адреси.

Належне виконання позивачем зобов'язань за Договором підтверджується підписаними між сторонами актами здачі-приймання робіт (надання послуг) №ОУ-0000001 від 21.08.2015 р. та №ОУ-0000002 від 11.09.2015 р.

Відповідачем частково оплачено вартість послуг перевезень на загальну суму 9 350,00 грн., що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 4.3 Договору, зобов'язання відповідача з оплати послуг переведення становить 16 000,00 грн., а строк виконання грошового зобов'язання на момент звернення позивача до суду настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача 16 000,00 грн. на підставі Договорів-заявок за надані послуги по перевезенню вантажів. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Товариством обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги Підприємця про стягнення з Товариства заборгованості у розмірі 16 000,00 грн. є правомірними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню судом.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача моральної шкоди, завданої внаслідок порушення зобов'язання з поставки товару, у розмірі 4 000,00 грн.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду встановлені ст. 1167 Цивільного кодексу України, згідно із ч. 1 якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 1 ст. 23 Цивільного кодексу України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно із п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. №4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. №4 визначено, що суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд відзначає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, в чому полягає моральна шкода, а також з яких міркувань він виходив, визнаючи її розмір, відтак підстави для покладення на відповідача обов'язку по відшкодуванню моральної шкоди у розмірі 4 000,00 грн. відсутні.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з Товариства на користь Підприємця заборгованості у розмірі 16 000,00 грн.

В іншій частині (моральна шкода у розмірі 4 000,00 грн.) в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з викладених підстав.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВКП ТРІАДА» (01133, м. Київ, вул. Щорса, 26-А, оф. 143; ідентифікаційний код 39388566) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (18020, АДРЕСА_1; ІНФОРМАЦІЯ_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) заборгованість у розмірі 16 000 (шістнадцять тисяч) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 1 102 (одна тисяча сто дві) грн. 40 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 03.11.2016 р.

Суддя В.П. Босий