РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2016Справа №910/16492/16

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Талісман Страхування"
до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія»
про відшкодування збитків в порядку регресу в розмірі 49000,00 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: Лазор А.І. - представник за довіреністю;

від відповідача: не з'явилися.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Талісман Страхування" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» (далі - відповідач) про відшкодування збитків в порядку регресу в розмірі 49000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на підставі Договору добровільного страхування транспортних ризиків №2353.01.15 від 29.07.2015 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплатив страхове відшкодування власнику автомобіля марки «Mitsubishi», реєстраційний номер НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, якою є відповідач у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.09.2016 порушено провадження у справі №910/16492/16, розгляд справи призначено на 10.10.2016; зобов'язано Моторне (транспортне) страхове бюро України надати інформацію щодо полісу №АІ/4157896.

19.09.2016 через відділ діловодства суду від МТСБУ надійшла витребувана судом інформація.

26.09.2016 позивач через відділ діловодства суду подав документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

29.09.2016 до відділу діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечив, оскільки спірний договір укладено не власником автомобіля марки «Mitsubishi», реєстраційний номер НОМЕР_1, а позивачем не доведено наявності майнового інтересу ОСОБА_2 Крім того, на думку відповідача, загальна сума вартості деталей автомобіля марки «Mitsubishi», реєстраційний номер НОМЕР_1, які не були пошкоджені внаслідок ДТП та вартість робіт з заміни таких деталей складає 10142,40 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.10.2016 розгляд справи відкладено до 07.11.2016.

25.10.2016 до відділу діловодства суду від представника відповідача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні 07.11.2016 в режимі відеоконференції. Забезпечення проведення відеоконференції позивач просить доручити Господарському суду Полтавської області.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.10.2016 у задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» про участь у судовому засіданні 07.11.2016 в режимі відеоконференції відмовлено.

07.11.2016 позивач через відділ діловодства суду подав пояснення на відзив відповідача, в яких наголосив на тому, що Законами України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу.

Відповідач в засідання господарського суду свого представника не направив, про причину неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.

Відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 07.11.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представника позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

29.07.2015 між ОСОБА_2 (страхувальник) та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Талісман Страхування" (страховик) укладено Договір добровільного страхування транспортних ризиків №2353.01.15 (далі - договір добровільного страхування), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки «Mitsubishi», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2011 року випуску.

Договором визначено, що до страхових випадків відноситься зокрема ДТП, а вигодонабувачем є страхувальник.

Пунктом 8 частини А договору передбачено страхування без урахування зносу деталей ТЗ (при пошкодженні); визначення розміру збитку - СТО страхувальника.

Строк дії договору встановлено з 03.08.2015 по 02.08.2016 (п. 14 частини А договору добровільного страхування).

Пунктом 10.2. частини Б договору добровільного страхування сторони погодили, що визначення розміру збитку (Зб) здійснюється на підставі:

- рахунку офіційного виконавця ремонтних робіт письмово узгодженого з Талісман Страхування, якщо це передбачено п. 8 частини А цього договору, або

- рахунку виконавця ремонтних робіт, запропонованого Талісман Страхування, або

- експертного (автотоварознавчого) дослідження, або калькуляції, що складена Талісман Страхування, або

- мирової угоди між Талісман Страхування та страхувальником.

Як убачається з п. 10.5 частини Б договору добровільного страхування, розмір збитку (Зб) при пошкодженні визначається: Зб = (Вр + Вм + (Вд - З)) х Кпр, де Вр - вартість ремонтно-відновлювальних робіт: Вм - вартість необхідних для ремонту матеріалів; Вд - вартість нових складників (деталей), що підлягають заміні під час ремонту; З - знос деталей транспортного засобу. Якщо п. 8 частини А цього договору передбачено страхування без урахування зносу, то розмір зносу дорівнює 0%; Кпр - коефіцієнт пропорційності визначається у відсотках, як відношення розміру страхової суми за відповідний період страхування до загальної ринкової вартості на момент настання страхового випадку. Якщо відношення розміру загальної страхової суми за відповідний період страхування до загальної ринкової вартості на момент настання страхового випадку при пошкодженні застрахованого ТЗ складає більше 90%, то КПР = 100%.

У розумінні статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Страховиками, які мають право здійснювати страхову діяльність на території України, є: фінансові установи, які створені у формі акціонерних, повних, командитних товариств або товариств з додатковою відповідальністю згідно із Законом України "Про господарські товариства", з урахуванням того, що учасників кожної з таких фінансових установ повинно бути не менше трьох, та інших особливостей, передбачених цим Законом, а також одержали у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності (далі - страховики-резиденти); зареєстровані Уповноваженим органом відповідно до цього Закону та законодавства України постійні представництва у формі філій іноземних страхових компаній, які також одержали у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності (далі - філії страховиків-нерезидентів) (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про страхування»).

Тоді як страхувальниками у ч. 1 ст. 3 вказаного Закону визнаються юридичні особи та дієздатні фізичні особи, які уклали із страховиками договори страхування або є страхувальниками відповідно до законодавства України.

Добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про страхування»).

За приписами частини 1 статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

При цьому частиною 1 статті 4 Закону України «Про страхування» передбачено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язані зокрема з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування).

Отже, положення Закону України «Про страхування» передбачає право будь-якої юридичної особи та дієздатної фізичні особи застрахувати свої майнові інтереси, що пов'язані будь-то з володінням, користуванням чи розпорядженням майном (а не з правом власності).

Як встановлено в ст. 8 Закону України "Про страхування", страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

25.04.2016 о 19 год. 50 хв. у м. Києві по вул. Героїв Дніпра, відбулась дорожньо-транспортна пригода, а саме: ОСОБА_3, керуючи автомобілем «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_3, не дотрималася безпечної дистанції та не врахувала дорожньої обстановки, внаслідок чого сталось зіткнення з автомобілем марки «Mitsubishi», реєстраційний номер НОМЕР_1, що призвело до пошкодження обох транспортних засобів.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 20.05.2016 у справі №756/6379/16-п встановлено порушення ОСОБА_3 вимог п. 13.1. Правил дорожнього руху України, визнано її винною у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу.

25.04.2016 страхувальник за договором добровільного страхування, звернувся до позивача із заявою/повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди, в якій повідомив про ДТП та просив виплатити страхове відшкодування на СТО.

Згідно з рахунками №00027-16/05/04 від 04.05.2016, №00037-16/07/25 від 25.07.2016 та 00039-16/07/27 від 27.07.2016, складеними станцією техобслуговування (далі - СТО) ФОП ОСОБА_4, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Mitsubishi», реєстраційний номер НОМЕР_1, в результаті його пошкодження при ДТП складає 65090,34 грн.

З урахуванням умов Договору добровільного страхування транспортних ризиків №2353.01.15, позивач склав страхові акти №16010101 та №16010102, згідно з якими пошкодження транспортного засобу автомобіля марки «Mitsubishi», реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок ДТП визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в загальному розмірі 63974,08 грн.

Як убачається з платіжного доручення №273 від 02.06.2016, копія якого наявна в матеріалах справи, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Талісман Страхування", виконуючи свої зобов'язання за договором, сплатило суму страхового відшкодування в розмірі 62222,08 грн. на рахунок СТО ФОП ОСОБА_4

Також, позивачем надано до матеріалів справи копію Акту здавання-передавання робіт до рахунку №00027-16/05/04 на суму 62222,08 грн., складеного СТО ФОП ОСОБА_4 за фактом ремонту автомобіля марки «Mitsubishi», реєстраційний номер НОМЕР_1.

У подальшому Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Талісман Страхування» зверталося до відповідача (як особи, відповідальної за завданий збиток) з претензією №/2353/UA від 14.07.2016, в якій просило компенсувати виплачену суму страхового відшкодування.

Втім, вказані вимоги залишились без задоволення відповідачем, у зв'язку з чим ПрАТ "СК "Талісман Страхування" звернулось до господарського суду з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» страхового відшкодування в розмірі 49000,00 грн.

За змістом положень ч. 1 ст. 355 Господарського кодексу України об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

Згідно зі ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок із відшкодування шкоди не виконала.

Перехід права вимоги за наведеними норми права (ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування») слід відрізняти від зворотної вимоги (регресу), яка регулюється положеннями ст. 1191 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що для її застосування необхідні дві умови: право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов'язання перед потерпілим; регрес має місце після припинення зобов'язання з відшкодування шкоди.

Позивач виплативши страхове відшкодування страхувальнику за договором майнового страхування, отримав від останнього права кредитора, а не регресу до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Зважуючи на викладене, саме положеннями ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» регулюються правовідносини між сторонами у справі, яка розглядається, а не ст. 1191 ЦК України, на яку посилається позивач.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №3-303гс15.

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб - автомобіль марки «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_3, яким спричинено ДТП, належить ОСОБА_5 та знаходився під керуванням ОСОБА_3

Доказів того, що ОСОБА_3 не мала права керування автомобілем марки «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2, та притягувалася до адміністративної відповідальності за ст. 126 КУпАП матеріали справи не містять, а тому, враховуючи положення статті 62 Конституції України, які закріплюють принцип презумпції невинуватості особи, суд дійшов висновку, що дана особа керувала вказаним транспортним засобом на законних підставах.

Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина ОСОБА_3 встановлена у судовому порядку, а тому шкода, заподіяна внаслідок експлуатації автомобіля марки «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_3, відшкодовується нею як законним володільцем даного транспортного засобу.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 уклала з Приватним акціонерним товариством «Українська охоронно-страхова компанія» Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) №АІ/4157896, строк дії якого встановлено з 04.12.2015 по 03.12.2016. Забезпечений транспортний засіб за полісом - автомобіль марки «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_3.

Полісом АІ/4157896 передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб становить 50000,00 грн., франшиза - 1000,00 грн.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

При цьому за умовами п. 12.1 ст. 12 вказаного Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Разом з тим, суд зазначає, що договором страхування, укладеним між позивачем та страхувальником, не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування з урахуванням виключно звіту суб'єкта оціночної діяльності.

Як зазначалося вище, пункт 10.2. частини Б договору добровільного страхування передбачає декілька альтернативних підстав визначення розміру збитку: або рахунок офіційного виконавця ремонтних робіт; або рахунок виконавця ремонтних робіт, запропонованого Талісман Страхування; або експертне (автотоварознавче) дослідження; або калькуляція, що складена Талісман Страхування; або мирова угода між Талісман Страхування та страхувальником.

З урахуванням вимог пункту 36.4 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", наявність рахунків №00027-16/05/04 від 04.05.2016, №00037-16/07/25 від 25.07.2016 та 00039-16/07/27 від 27.07.2016, складених СТО; страхових актів №16010101 та №16010102; акту здавання-передавання робіт до рахунку №00027-16/05/04; а також платіжного доручення №273 від 02.06.2016, є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат з виплати страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.

Крім того, Законами України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу.

Зазначена правова позиція також наведена у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 по справі №910/7163/14, яка прийнята з підстав неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права, а саме положень статей 22, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції в силу ч. 1 ст. 111-28 ГПК України; а також в постановах Вищого господарського суду України від 01.02.2016 у справі №910/6190/15-г, від 02.02.2016 у справі №910/13155/15, від 02.02.2016 у справі №910/25250/15 (ухвалою Верховного Суду України від 01.03.2016 у справі №3-214г16 відмовлено у допуску справи №910/25250/15 до провадження Верховного Суду України), від 03.02.2016 у справі №910/15485/15, від 04.02.2016 у справі №910/14599/15 та ін.

За таких обставин, враховуючи розмір права зворотної вимоги, який перейшов до позивача, а також визначені полісом №АІ/4157896 розміри лімітів відповідальності та франшизи, суд дійшов висновку, що відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 49000,00 грн.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В силу вимог ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги, як і не надав доказів часткової або повної сплати заявленої до стягнення суми. Доводи ж відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, спростовуються вищенаведеним.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 4-3, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» (03056, м. Київ, вулиця Борщагівська, будинок 145; ідентифікаційний код 23734213) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Талісман Страхування" (04080, м. Київ, вулиця Кирилівська, будинок 39; ідентифікаційний код 30930046) страхове відшкодування в розмірі 49000 (сорок дев'ять тисяч) грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 09.11.2016.

Суддя О.А. Грєхова