ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2016 р. Справа № П-6/94-13/60

Господарський суд Івано-Франківської області у складі колегії суддів - головуючого судді Малєєвої О.В., судді Деделюка Б. В. , судді Фанди О. М. ,

секретар судового засідання Мартиненко І. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Прокуратури Івано-Франківської області, вул. Грюнвальдська, 11, м. Івано-Франківськ, 76018, в інтересах ОСОБА_1 екології та природних ресурсів України, вул.ОСОБА_2 Липківського, 35, м. Київ, 03035, в особі ОСОБА_3 національного природного парку, вул. Стуса, 6, м. Яремче, Івано-Франківська область, 78500,

до відповідача: ОСОБА_4 "МТС Україна", Печерський район, вул. Лейпцизька, 15, м. Київ, 01015,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ТОВ "І. К. Ініціатива", юридична адреса: м. Київ, проспект Оболонський, 23а; адреса для листування: м. Київ, пров. Артилерійський, 5-в, а/с 85,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_5 селищна рада, с. Ворохта, Яремчанський район, Івано-Франківська область,

про зобов'язання ОСОБА_4 "МТС Україна" привести у придатний для використання стан самовільно зайняту земельну ділянку ОСОБА_3 НПП площею 0,0117 га в кварталі 21 виділ 1 Татарівського ПОНДВ, звільнити її та повернути за належністю ОСОБА_3 НПП та стягнення 1 860,29 грн збитків,

за участю:

від прокуратури: представник ОСОБА_6, довіреність від 26.04.2016, №05-50вих16, посвідчення №041241 від 08.02.2016,

від третьої особи ОСОБА_5 селищної ради: представник ОСОБА_7, довіреність №07-06 від 01.07.2016,

від позивача ОСОБА_3 національного природного парку: представник ОСОБА_8, паспорт СЕ467665 від 03.12.2008, довіреність №701 від 18.10.2016,

від відповідача: ОСОБА_4 "МТС Україна" представник ОСОБА_9, довіреність №0211/16 від 10.06.2016,

від третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ТОВ "ОСОБА_10 та від позивача ОСОБА_1 екології та природних ресурсів України представники не з'явилися,

УСТАНОВИВ:

Прокурор Івано-Франківської міжрайонної природоохоронної прокуратури в інтересах ОСОБА_1 охорони навколишнього природного середовища України в особі ОСОБА_3 національного природного парку звернувся з позовом до приватного акціонерного товариства "МТС Україна" про зобов'язання привести у придатний для використання стан самовільно зайняту земельну ділянку ОСОБА_3 НПП площею 0,0117 га в кварталі 21 виділ 1 Татарівського ПОНДВ, звільнити її та повернути за належністю ОСОБА_3 НПП та стягнення 1 860,29 грн збитків.

Згідно ухвали від 22.10.2009 суд залучив до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_11 "І.К. Ініціатива", згідно ухвали від 10.12.2009 - в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_5 селищну раду.

Господарський суд Івано-Франківської області рішенням від 18.02.2014 у задоволенні позову відмовив. Львівський апеляційний господарський суд постановою від 12.05.2014 рішення місцевого господарського суду залишив без змін. Вищий господарський суд України постановою від 29.07.2014 вказані рішення скасував, справу направив на новий розгляд до Господарського суду Івано-Франківської області.

При новому розгляді справи Господарський суд Івано-Франківської області ухвалою від 20.06.2016 здійснив заміну Івано-Франківської міжрайонної природоохоронної прокуратури на прокуратуру Івано-Франківської області, ухвалою від 19.10.2016 - здійснити заміну позивача ОСОБА_1 охорони навколишнього природного середовища України його правонаступником ОСОБА_1 екології та природних ресурсів України.

Представники третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ТОВ "І. К. Ініціатива" та від позивача ОСОБА_1 охорони навколишнього природного середовища України в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином ухвалою суду від 19.10.2016. Відповідно до пояснень №6-03/181-16 від 19.10.2016 ОСОБА_1 екології та природних ресурсів України просило здійснювати розгляд справи без участі його представника.

В судовому засіданні 03.11.2014 відповідач заявив клопотання про залишення позову без розгляду з тих підстав, що всупереч положенням ст. 2, ст. 29 ГПК України, ст. 23 ЗУ Про прокуратуру прокурор визначив в якості позивача у даній справі ОСОБА_1 охорони навколишнього природного середовища України (після заміни - ОСОБА_1 екології та природних ресурсів України) в особі ОСОБА_3 національного природного парку. Посилається на рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 за №3-рп/99, відповідно до якого прокурор подає позов в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності. Вважає, що ОСОБА_3 національний природний парк не є органом державної влади чи органом місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади в розумінні ст. 6 Конституції України та вказаного рішення Конституційного Суду України. Оскільки спірні правовідносини за своїм характером є земельними, вказав на право ОСОБА_3 національного природного парку як землекористувача самостійно звертатись до суду за захистом своїх прав. При цьому ОСОБА_1 екології та природних ресурсів України вважає неналежним позивачем.

Представник прокуратури щодо задоволення даного клопотання заперечила, вказала на те, що прокуратура належним чином обґрунтувала необхідність захисту інтересів держави у спірних правовідносинах і належне визначення позивачів. Представник ОСОБА_3 національного природного парку позицію прокуратури підтримав.

При вирішенні даного клопотання суд виходить з того, що відповідно до ст. 29 ГПК України (в редакції, чинній на час подання позову) прокурор вправі подавати позов для представництва інтересів держави; у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. Аналогічні положення містяться в ст. 29 ГПК України, чинній на даний час. Як передбачено в ст.23 ЗУ Про прокуратуру представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Згідно зі ст. 2 ГПК України господарський суд порушує справи за позовними заявами прокурорів та їх заступників, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. В позовній заяві прокурор самостійно визначає, в чому саме полягає порушення інтересів держави і обґрунтовує необхідність їх захисту. Відповідно до рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст. 2 ГПК України від 08.04.1999 №3-рп/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарюючих товариств з частиною державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й у діяльності приватних підприємств, товариств. З врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, у кожному конкретному випадку прокурор чи його заступник самостійно визначає, з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, вказує в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

В даному випадку порушення інтересів держави прокурор обґрунтував тим, що земля є основним національним багатством і перебуває під особливою охороною держави (ст. 14 Конституції України, ст. 1 ЗК України). При цьому згідно зі ст. 4 ЗУ Про природно-заповідний фонд України» території природних заповідників, заповідні зони біосферних заповідників, землі та інші природні ресурси, надані національним природним паркам, є власністю Українського народу. Відповідно до ст. 7 даного Закону землі природно-заповідного фонду України, а також землі мають особливу екологічну, наукову, естетичну, господарську цінність і на них забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних комплексів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням. Посилається також на ст. 5, ст.37 ЗУ Про охорону навколишнього природного середовища. Визначення ОСОБА_1 екології та природних ресурсів України в якості позивача випливає із положень ст. 11 ЗУ Про природно-заповідний фонд України, відповідно до якої спеціально уповноваженим органом державного управління в галузі організації, охорони та використання природно-заповідного фонду є центральний орган виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища. А ОСОБА_3 національний природний парк згідно з п.1.2 Положення про ОСОБА_3 національний природний парк є неприбутковою, природоохоронною, рекреаційною, культурно-освітньою, науково-дослідною установою і входить до складу природно-заповідного фонду України, охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення та використання. Викладене свідчить про те, що прокурор навів достатнє обґрунтування необхідності захисту інтересів держави і належним чином визначив позивачів. Слід зазначити, що при розгляді даної справи в касаційному порядку Вищий господарський суд України не відмітив процесуальних порушень у даному питанні при наявності аналогічних заперечень відповідача, а вказав на необхідність здійснити належну оцінку доказів при вирішенні спору по суті. За приписами ст. 111-12 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи. А тому в задоволенні клопотанні відповідача про залишення позову суд відмовив.

Заявлені позовні вимоги мотивовані тим, що в порушення вимог ст. 125 ЗК України відповідач самовільно зайняв земельну ділянку, яка знаходиться в постійному користуванні ОСОБА_3 національного природного парка згідно з Державним актом на право постійного користування землею № І-ІФ№001505 від 29.12.2001. Дана земельна ділянка використовується відповідачем для розміщення та обслуговування об'єкта комунікації телекомунікаційної вежі та контейнера з технологічним обладнанням. Дану обставину підтверджує, зокрема, актом обстеження земельної ділянки від 04.08.2009 № 297, складеним інспектором з контролю за використанням та охороною земель в Івано-Франківської області, а також схемою місцезнаходження спірної земельної ділянки, складеною на виконання ухвали суду від 23.01.2014 представниками Івано-Франківської міжрайонної прокуратури з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері спільно із спеціалістами Державного підприємства Карпатське підприємство геодезії, картографії та кадастру. Відповідно до ст.68, ст. 69 ЗУ Про охорону навколишнього природного середовища також просить стягнути 1860,29 грн збитків на користь фонду охорони навколишнього природного середовища ОСОБА_5 селищної ради, розрахунок якої здійснено Державною інспекцією з контролю за використанням і охороною земель в Івано-Франківської області.

ОСОБА_1 екології та природних ресурсів України в письмових поясненнях №6-03/181-16 від 19.10.2016 позовні вимоги прокурора підтримало, відмітило необхідність особливого захисту земель природно-заповідного фонду. Вважає, що порушення встановлено уповноваженим органом. Відмічає, що відповідно до ст. 125 ЗК України забороняється приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі та одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації.

ОСОБА_3 національний природний парк позов підтримав з викладених підстав.

Відповідач заявлений позов не визнав. Вважає, що обставини самовільного зайняття земельної ділянки підтверджуються матеріалами перевірки, яка в подальшому була визнана незаконною в порядку адміністративного судочинства. Посилається на виключення частини земель зі складу ОСОБА_3 національного природного парка відповідно до Указу Президента України №215 від 23.02.2010. Заперечує відповідність вимогам чинного законодавства розрахунку розміру шкоди, здійсненому Державною інспекцією з контролю за використанням та охороною земель в Івано-Франківської області.

ОСОБА_5 селищна рада щодо задоволення позову заперечила, вказала, що телекомунікаційна вежа розташована у межах населеного пункту селища Ворохта в урочищі П'ятихатки згідно з Генеральним планом смт Ворохта, біля межі земель ОСОБА_3 національного природного парку. Вказала на те, що ОСОБА_5 селищна рада уклала з відповідачем договір, відповідно до якого відповідач здійснюється плату.

ОСОБА_11 "І.К. Ініціатива" відзиву на позов не подало, проти позову не заперечило.

За клопотання відповідача ухвалою від 11.03.2015 суд призначав у справі судову земельно-технічну експертизу для вирішення питання знаходження базової станції стільникового зв'язку ОСОБА_4 "МТС Україна" на земельній ділянці, наданій в користування ОСОБА_3 національному природному парку згідно з державним актом на право постійного користування землею І-ІФ №001505 від 29.12.2001. Проте Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз (листом №6180 від 06.09.2016) матеріали справи було повернуто до Господарського суду Івано-Франківської області без висновку експерта, оскільки відповідач не здійснив оплату експертизи. В судовому засіданні представник відповідача підтвердив факт отримання рахунку на оплату експертизи і пояснив, що оплата не була проведена в зв'язку із високою вартістю.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши зібрані у справі докази, оцінивши їх відповідно до приписів ст. 43 ГПК України, суд встановив наступне.

Відповідно до п.1.1. Положення про ОСОБА_3 національний природний парк (а.с. 265-280 т.П), затвердженого наказом ОСОБА_1 охорони навколишнього природного середовища України 24.10.2001 № 383 (у редакції наказу Мінприроди від 06.06.2012 № 293), ОСОБА_3 національний природний парк (далі - ОСОБА_4) створений відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1980 року № 376, є об'єктом природно-заповідного фонду загальнодержавного значення. Парк є бюджетною, природоохоронною, рекреаційною, культурно-освітньою, науково-дослідною установою і входить до складу природно-заповідного фонду України, охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення та використання (п. 1.2.). Як визначено в п.1.6-1.8. даного Положення, відповідно до матеріалів Проекту організації території, загальна площа ОСОБА_4 складає 50303 гектара, у тому числі землі площею 38321,89 гектара передано у постійне користування ОСОБА_4, площа земель, включених до його складу без вилучення у землекористувачів, 11981,11 гектара. З урахуванням розширення території загальна площа ОСОБА_4 становить 50321,4638 гектара земель. Ділянки землі та водного простору з усіма природними ресурсами та об'єктами вилучаються з господарського використання і надаються ОСОБА_4 в постійне користування у порядку, встановленому законодавством. ОСОБА_4 на постійне користування землею оформлюється державним актом на право постійного користування землею.

ОСОБА_4 на постійного користування землею посвідчено Державним актом на право постійного користування І-ІФ №001505 від 29.12.2001 (а.с.23 т.І).

Парком представлено технічній звіт по інвентаризації земельної ділянки, на підставі якого виготовлявся вказаний Державний акт (а.с.192-203 т.Ш).

Облік земельних ділянок ОСОБА_4 на території ОСОБА_5 селищної ради станом на 01.01.2014 підтверджується довідкою відділу Держземагентства у м. Яремчому (а.с.211 т.П).

Відповідач здійснив самовільне зайняття земельної ділянки, площею 0,0117 га, в кварталі 21 виділ 1 Татарівського ПОНДВ, яка знаходиться у постійному користуванні ОСОБА_4 згідно з Державним актом на право постійного користування І-ІФ №001505 від 29.12.2001. Дана земельна ділянка використовується для розміщення об'єкту комунікації.

Вказана обставина підтверджується доказами, здобутими під час розгляду справи. На виконання ухвали суду від 23.01.2014 Івано-Франківською міжрайонною прокуратурою з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері спільно із спеціалістами Державного підприємства Карпатське підприємство геодезії, картографії та кадастру та працівниками ОСОБА_4 були здійснені заходи по встановленню фактичного місцезнаходження спірної земельної ділянки. Встановлення місцезнаходження земельної ділянки, що є предметом спору, проводилось за допомогою спеціального пристрою GPS-приймача спеціалістом Державного підприємства Карпатське підприємство геодезії, картографії та кадастру, який володіє спеціальними знаннями та навичками. Про це вказано у листі Івано-Франківської міжрайонної прокуратури з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері №63-199вих14 від 17.02.2014 (а.с.117-118 т. П). ДП Карпатське підприємство геодезії, картографії та кадастру у поясненнях № 69 від 17.02.2014 (а.с.1120 т.П) повідомило, що 04.02.2014 було проведено геодезичну зйомку земельної ділянки і за результатами проведених робіт здійснено накладання на робочу версію меж ОСОБА_4. Із схеми розташування земельної ділянки (а.с.119 т.П) вбачається, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах ОСОБА_3 національного природного парку.

Місцезнаходження земельної ділянки в кварталі 21 виділ 1 Татарівського ПОНДВ підтверджується даними ОСОБА_4 (лист №454 від 28.08.2009 а.с.24 т.І, викопіровка з планшету матеріалів лісовпорядкування 2001 року а.с.25 т.І, актом від 07.05.2014 а.с.205 т.П, витягами з геодезичного журналу окружної межі ОСОБА_4 в розрізі Татарівського відділення квартали 20-21 точки 100-124 а.с.69-77 т.Ш)).

Посилання прокуратури на акт обстеження земельної ділянки від 04.08.2009 (а.с.21 т.І) та акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 04.08.2009 (а.с.20 т.І), складені Державною інспекцією з контролю за використанням і охороною земель в Івано-Франківської області, не беруться судом до уваги, оскільки постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.05.2013 у справі №809/691/13-а визнано протиправними дії Державної інспекцією з контролю за використанням і охороною земель в Івано-Франківської області щодо проведення 04.08.2009 перевірки дотримання вимог земельного законодавства (а.с. 64-67 т.П). За приписами ч.3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд відхиляє доводи ОСОБА_5 селищної ради про те, що спірна земельна ділянка виходить за межі ОСОБА_4 з посиланням на Генеральний план смт Ворохта (а.с. 3-4 т.Ш), оскільки такі твердження не ґрунтуються на висновках спеціалістів.

Інших доказів щодо місцезнаходження земельної ділянки учасниками процесу не подано. Відповідач можливістю встановити дані обставини шляхом проведення земельно-технічної експертизи не скористався.

Не подано відповідачем і доказів правомірного використання земельної ділянки. Учасниками процесу не заперечується той факт, що договір резервування земельної ділянки №Р-855/08-06242 від 25.12.2007 (а.с.100-103 т. І), укладений між ОСОБА_5 селищною радою та відповідачем, не надає останньому право користування земельною ділянкою відповідно до вимог ЗК України, а є підставою для здійснення відповідної плати.

Як передбачено ст.125, ст. 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. ОСОБА_4 власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Оскільки відповідач не набув право користування земельною ділянкою, то має місце самовільне зайняття ним вказаної земельні ділянки.

Самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у

користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними (ст. 1 ЗУ Про державний контроль за використанням та охороною земель»).

За приписами ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про зобов'язання відповідача привести у придатний для використання стан самовільно зайняту земельну ділянку ОСОБА_3 НПП площею 0,0117 га в кварталі 21 виділ 1 Татарівського ПОНДВ, звільнити її та повернути за належністю ОСОБА_3 НПП підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги про стягнення на користь фонду охорони навколишнього природного середовища ОСОБА_5 селищної ради 1860,29 грн збитків, то вона не може бути задоволена, оскільки ОСОБА_5 селищна рада не визначена прокурором як позивач у справі, на захист інтересів якої подано позов (ст.1,21, 27, 29 ГПК України). А вирішення спору на користь третьої особи нормами ГПК України не передбачено.

Отже, позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно ст. 49 ГПК України та ЗУ Про судовий збір на відповідача слід покласти судові витрати (судовий збір) в частині задоволених позовних вимог в розмірі 1378 грн.

Керуючись ст.8, ст.124 Конституції України, ст.43, ст.49, ст. 82 -ст.85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Частково задовольнити позов Прокуратури Івано-Франківської області в інтересах ОСОБА_1 екології та природних ресурсів України в особі ОСОБА_3 національного природного парку до Приватного акціонерного товариства "МТС Україна" про зобов'язання Приватного акціонерного товариства "МТС Україна" привести у придатний для використання стан самовільно зайняту земельну ділянку ОСОБА_3 національного природного парку площею 0,0117 га в кварталі 21 виділ 1 Татарівського ПОНДВ, звільнити її та повернути за належністю ОСОБА_3 національному природному парку, та стягнення 1 860,29 грн збитків.

Зобов'язати Приватне акціонерне товариство "МТС Україна" привести у придатний для використання стан самовільно зайняту земельну ділянку ОСОБА_3 національного природного парку площею 0,0117 га в кварталі 21 виділ 1 Татарівського ПОНДВ, звільнити її та повернути за належністю ОСОБА_3 національному природному парку.

Відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення 1 860,29 грн збитків.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "МТС Україна" в доход державного бюджету України 1 378 грн (одну тисячу триста сімдесят вісім гривень) судового збору.

Накази видати стягувачам після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 08.11.16

Головуючий суддя Малєєва О. В.

Суддя Деделюк Б. В.

Суддя Фанда О. М.