ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"01" листопада 2016 р.Справа № 916/1970/16
Господарський суд Одеської області у складі:

Головуючий суддя Волков Р.В.

Судді - Щавинська Ю.М. та Мостепаненко Ю.І.

За позовом: Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області

до відповідачів:

1) фізичної особи підприємця ОСОБА_1

2) фізичної особи підприємця ОСОБА_2

про зобов'язання здійснити демонтаж, за власний рахунок самовільно розміщену тимчасову споруду.

Представники:

Від прокуратури: Галактіонова О.А. (за службовим посвідченням);

Від відповідача 1: ОСОБА_4 (за довіреністю);

Від відповідача 2: не з`явився.

встановив:

Іллічівська міська прокуратура Одеської області звернулась до господарського суду Одеської області з позовною заявою в інтересах держави до відповідачів, фізичних осіб-підприємців ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про зобов'язання їх здійснити демонтаж за власний рахунок самовільно розміщеної тимчасової споруди за адресою: АДРЕСА_1

В обґрунтування своїх вимог посилається на самовільне розміщення відповідачами на території Сухолиманської сільської ради Овідіопольського району стаціонарних тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, розміщення вказаних споруд на підставі тимчасових паспортів прив'язки виданих відділом містобудування та архітектури Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області, анулювання вказаних паспортів, визначення статтею 13 Конституції України землі як об'єкту права власності Українського народу, реалізацію такого права власності від імені народу органами державної влади та органами місцевого самоврядування, гарантування Конституцією права власності на землю, встановлення статтею 14 Конституції того факту, що земля є основним національним багатством. Також вказує на наявність підстав для представництва інтересів держави в цьому спорі органами прокуратури, відсутність органу який повинен здійснювати захист інтересів держави в цих правовідносинах, право прокурора на самостійне визначення поняття „інтереси держави", набуття прокурором прав позивача по справі а також на інші зазначені у позовній заяві та поясненнях обставини.

Представник відповідача-1 вимоги прокурора не визнав, посилаючись на відсутність повноважень у особи яка підписала позовну заяву, відсутність обґрунтування порушень інтересів держави, відсутність у Іллічівської міської прокуратури статусу юридичної особи, відсутність документа про сплату судового збору, здійснення сплати судового збору іншою особою - прокуратурою Одеської області, відсутність посилань на порушені норми матеріального права, відсутність обґрунтувань що саме порушив відповідач, недоведеність факту анулювання паспортів прив'язки оскільки ця інформація міститься лише у листі відповідного органу, наявність державного органу який має можливість самостійно здійснювати захист інтересів держави, неналежне оформлення наданих доказів по справі, а також на інші зазначені у відзиві та поясненнях обставини. Також звернувся з клопотанням про повернення позовної заяви без розгляду з посиланням на порушення інтересів Овідіопольської районної державної адміністрації.

Відповідач-2 в судове засідання не з'явився, відзив на позовну заяву не надав, тому справа розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників прокуратури та відповідача-1, суд встановив наступне.

Відповідно до ч.4 статті 23 Закону України „Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Як зазначено у абз.4 ч.1 ст.2 статті 2 Господарського процесуального Кодексу України, господарський суд порушує справи за позовами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Частиною другою згаданої статті визначено, що у позовній заяві прокурор самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, за відсутності ж такого органу або відсутності у нього повноважень зазначає про це в позовній заяві.

Відповідно до ч.1 ст.23 Закону „Про прокуратуру", представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Статті 29 Господарського процесуального Кодексу України встановлює, що прокурор для представництва інтересів громадянина або держави в господарському суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво) повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва.

Згідно з ч.3 ст.23 Закону „Про прокуратуру" право прокурора на здійснення представництва в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави виникає у випадках нездійснення або неналежного здійснення захисту інтересів органом державної влади, органом місцевого самоврядування або іншим суб'єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Згідно до ч.2 ст.29 ГПК України у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави, в якій зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або про відсутність у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор набуває статусу позивача.

У тексті позовної заяви по справі прокурор вказує на відсутність такого органу.

Як зазначено в п.5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999р. №3-рп/99 (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді), поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", що міститься в частині другій статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України, означає орган, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави.

Відповідно до п.2 резолютивної частини зазначеного Рішення Конституційного Суду України під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", зазначеним у частині другій ст.2 Арбітражного процесуального кодексу України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Згідно до ст. 21 ГПК України позивачами є підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

За змістом зазначених норм у сукупності, позивачем у справі за позовом прокурора може бути виключно орган державної влади, місцевого самоврядування або інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено повноваження щодо захисту інтересів держави.

Відповідно до п. 3 Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам" №7 від 23.03.2012р. (зі змінами та доповненнями), господарський суд повинен оцінювати правильність визначення прокурором органу, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретних функцій у правовідносинах, пов'язаних із захистом інтересів держави.

У випадках неправильного визначення прокурором позивача, тобто органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, господарський суд на підставі пункту 1 частини першої статті 63 ГПК повертає таку позовну заяву і додані до неї документи без розгляду.

Якщо господарський суд помилково порушив провадження у справі за позовом прокурора, в якій неправильно визначено позивача за вимогами про захист інтересів держави, такий позов підлягає залишенню без розгляду відповідно до пункту 1 частини першої статті 81 ГПК України.

Вказаною Постановою Пленуму також передбачено необхідність залишення позову без розгляду згідно з пунктом 1 частини першої статті 81 ГПК України у разі порушення провадження у справі за позовом прокурора, якщо прокурор не вказав обставин, пов'язаних з порушенням інтересів держави або з обґрунтуванням необхідності захисту таких інтересів, або не обґрунтував наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави або громадянина в суді.

Як вбачається з тексту позовної заяви, предметом спору є зобов'язання відповідачів здійснити демонтаж за власний рахунок самовільно розміщеної тимчасової споруди за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до п.3 ст.28 Закону України „Про регулювання містобудівної діяльності", розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України "Про благоустрій населених пунктів".

Пунктом 4 вказаної статті встановлено, що розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Згідно з п.1 ст.40 Закону України "Про благоустрій населених пунктів", самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів здійснюється сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами.

Повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі будівництва також визначені у ст.31 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні".

Крім того, прокурором до матеріалів справи надано відповідь Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області від 28.08.2015 № 05/1-9679, де з посиланням на норми чинного законодавства зазначено, що розгляд питань щодо влаштування спірних тимчасових споруд відноситься до компетенції органу місцевого самоврядування, в даному випадку Сухолиманської сільської ради (а.с.71).

Щодо посилань прокурора в тексті позовної заяви на необхідність захисту права власності на землю, суд звертає увагу на той факт, що відповідно до ст.12 Земельного Кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить:

а) розпорядження землями територіальних громад;

б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу;

в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу;

г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу;

ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст;

д) організація землеустрою;

е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів;

є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства;

ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства;

з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу;

и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом;

і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок;

ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст;

й) вирішення земельних спорів;

к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

За таких обставин суд вважає недоречними посилання прокурора одночасно і на необхідність захисту права власності на землю як національного багатства і посилання на відсутність органу, уповноваженого виконувати функції держави у спірних правовідносинах.

Як вже зазначалось раніше, відповідно до ч.2 ст.29 Господарського процесуального Кодексу України, прокурор набуває статусу позивача лише у разі відсутності органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або якщо у такого органу відсутні повноваження щодо звернення до суду.

Визначення прокурором себе в якості позивача в усіх інших випадках тягне за собою застосування п.1 ст.81 Господарського процесуального Кодексу України, відповідно до якого суд залишає позов без розгляду якщо позовну заяву підписано особою, яка не має права підписувати її.

На підстав викладеного та керуючись ст.23 Закону „Про прокуратуру", ст.28 Закону України „Про регулювання містобудівної діяльності", ст.40 Закону України "Про благоустрій населених пунктів", ст.12 Земельного Кодексу України, ст.ст.2, 21, 29, п. 1 ч. 1 ст. 81, ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 та фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про зобов'язання здійснити демонтаж, за власний рахунок самовільно розміщену тимчасову споруду залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення 5-денного строку з дня її винесення і може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Головуючий суддя Р.В. Волков

Суддя Ю.М. Щавинська

Суддя Ю.І. Мостепаненко