ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 року Справа № 904/4167/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Плюшка І.А. - головуючого Картере В.І., Самусенко С.С.,
перевіривши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль"
на постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду від 27 липня 2016 року
у справі № 904/4167/14
господарського суду Дніпропетровської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль"
доФермерського господарства "Сільгоспновація Плюс",
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні
відповідачаОСОБА_6,
прозвернення стягнення на предмет іпотеки

за участю представників

позивача - Міхай-Седова Ю.С.

відповідача - Толстогузов Б.О.

третьої особи не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2015 року (судді Крижного О.М., Бондарєва Е.М., Рудовської І.А.) залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23 березня 2016 року (судді Широбокова Л.П., Герасименко І.М., Орєшкіна Е.В.) у справі № 904/4167/14 припинено провадження у справі в частині позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 перед Публічним акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" за відсотками за користування кредитними коштами згідно кредитного договору № 014/03-03/105 від 15 лютого 2007 року у сумі 582,33 грн.

Позов задоволено частково. Звернуто стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно: нежитлову окремо розташовану одноповерхову будівлю центральної механічної майстерні під літерою "А" загальною площею 1140,2 м2 за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві власності Фермерському господарству "Сільгоспновація Плюс", в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 перед Публічним акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" за кредитним договором №014/03-03/105 від 15 лютого 2007 року у розмірі 299 561,72 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 178 785,44 грн., заборгованості за відсотками - 61747,12 грн., пені за порушення строків сплати кредиту - 36 513,76 грн., пені за порушення строків сплати відсотків - 22 515,40 грн.

Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення публічних торгів у порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження".

Визначено початкову ціну реалізації предмета іпотеки - на рівні не нижчому 841 613,00 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 24 травня 2016 року касаційну скаргу Фермерського господарства "Сільгосновація Плюс" задоволено частково. Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23 березня 2016 року - скасовано. Справу передано до Дніпропетровського апеляційного господарського суду для нового розгляду апеляційної скарги.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27 липня 2016 року (судді Величко Н.Л., Дармін М.О., Березкіна О.В.) рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2015 року у справі № 904/4167/14 - скасовано частково. Припинено провадження у справі в частині позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 перед Публічним акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" за боргом за кредитом у сумі 178 785,44 грн. згідно кредитного договору № 014/03-03/105 від 15 лютого 2007 року. У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" про звернення стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно: нежитлову окремо розташовану одноповерхову будівлю центральної механічної майстерні під літерою "А" загальною площею 1140,2 м2 за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві власності Фермерському господарству "Сільгоспновація Плюс", в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 перед Публічним акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" за кредитним договором №014/03-03/105 від 15 лютого 2007 року, яка складається із заборгованості за відсотками - 61747,12 грн., пені за порушення строків сплати кредиту - 36513,76 грн., пені за порушення строків сплати відсотків - 22 515,40 грн. відмовлено. В іншій частині рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2015 року у справі № 904/4167/14 - залишено без змін.

Не погодившись з зазначеною постановою Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27 липня 2016 року та залишити в силі рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2015 року з урахуванням ухвали від 18 січня 2016 року.

В обґрунтування зазначених вимог заявник касаційної скарги посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарським судом апеляційної інстанції норм процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 15 лютого 2007 року між Відкритим акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль", яке в подальшому змінило назву на Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_6 як позичальником був укладений кредитний договір №014/03-03/105 строком дії з моменту підписання до виконання сторонами взятих на себе зобов'язань за цим договором в повному обсязі (пункт 7.3 частини 2 Договору).

Відповідно до пункту 1.1 частини 2 Договору Позивач зобов`язався надати Третій особі кредит у розмірі та валюті, визначеній у частині 1 Договору (300000,00 грн. на розвиток бізнесу зі строком повернення до 14 лютого 2017 року), а Третя особа - належним чином використати та повернути Позивачу суму кредиту, а також відповідну плату за користування ним, виконати всі інші зобов'язання, визначені у Договорі.

Згідно пункту 1.5.1 частини 2 Договору повернення відповідної частини кредиту здійснюється Третьою особою щомісяця у розмірі та строки, визначені у Графіку повернення кредиту та сплати відсотків (Додаток №1 до цього договору) шляхом внесення готівки до каси банку або безготівковим розрахунком на позичковий рахунок, зазначений в частині 1 Договору.

Нараховані в порядку передбаченому Договором відсотки сплачуються Третьою особою одночасно з погашенням відповідної частини кредиту у строк передбачений в Графіку повернення кредиту та сплати відсотків (пункт 1.2.1.1 частини 2 кредитного договору).

Умовами договору передбачена фіксована відсоткова ставка 18% річних, яка переглядається 1 раз на рік (пункт 3 частини 1 Договору).

Відповідно до пункту 1.4.1.5 частини 2 Договору сторони домовились, що у разі порушення Третьою особою зобов'язань, встановлених в пунктах 2.3.4, 2.3.6, 2.3.10, 2.3.11 Договору фіксована відсоткова ставка підвищується на 2% річних з розрахунку річної бази нарахування відсотків. Підвищення відсоткової ставки не звільняє Третю особу від виконання вище зазначених пунктів цього договору. При цьому сторони передбачили 2 застереження: 1. Позивач має право не вимагати виконання п. 1.4.1.5 Договору виключно на власний розсуд; 2. Сторони розуміють, що таке підвищення відсоткової ставки буде здійснено в силу настання вище зазначених умов та не потребує укладення будь-якої додаткової угоди до цього договору чи/та Графіку повернення кредиту та сплати відсотків у новій редакції, та сторони згодні з таким підвищенням по відношенню до всієї неповернутої суми кредиту. На вимогу Третьої особи банк може укласти з Позивачем Графік повернення кредиту та сплати відсотків у новій редакції.

Позивач направляє Третій особі мотивоване рішення про підвищення відсоткової ставки не менш ніж за 5 банківських днів до початку місяця, в якому ця відсоткова ставка підвищується (пункт 1.4.1.5.2 частини 2 Договору).

Відповідно до пункту 2.4.1.2 частини 2 Договору відсотки нараховуються не пізніше дати, визначеної у Графіку повернення кредиту та сплати відсотків (Додаток №1 до Договору), кожного календарного місяця на фактичну суму непогашених кредитних коштів і за фактичний час користування такими коштами, включаючи день надання та виключаючи день повернення, та сплачуються Третьою особою відповідно до умов ст. 1.5 Договору.

Відсотки (крім відсотків за прострочений кредит) сплачуються Третьою особою на рахунок відсотків Позивача, зазначений у частині 1 Договору в розмірі, визначеному пунктами 1.4.1.1-1.4.1.4 Договору. Якщо дата повернення нарахованих відсотків припадає на не банківський день, платежі здійснюються Третьою особою у банківський день, наступний за таким не банківським днем, але не пізніше передостаннього дня поточного місяця (пункт 2.4.1.3 частини 2 Договору).

На виконання умов договору Позивач надав Третій особі кредит у сумі 300 000,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером №4/0-03/105 від 15 лютого 2007 року (а.с. 23, том 1).

Відповідно до графіку повернення кредиту (додаток №1 до Договору) встановлено розмір погашення відповідної частки суми кредиту та відсотків за користування ним у період з 12 березня 2007 року до 10 лютого 2017 року включно. Всього до сплати за тілом кредиту - 300000,00 грн., процентів - 354647,54 грн. Позивач направляє кошти на погашення боргових зобов`язань в узгодженій черговості. При цьому відповідно до п. 1.5.1.4 ч. 2 Договору Позивач має право змінити порядок погашення боргових зобов'язань за Договором, про що інформує Третю особу за запитом останньої.

15 лютого 2007 року між Позивачем як іпотекодержателем та Фермерським господарством "Сільгосновація Плюс" як іпотекодавцем (Відповідач) був укладений договір іпотеки №014/03-03/105/1, яким забезпечені вимоги Позивача, що випливають з Договору щодо повернення кредиту в розмірі 300000,00 грн., сплати відсотків за його користування, комісійної винагороди, неустойки (пені, штрафу), в розмірі, строки та у випадках передбачених Договором, а також виконання інших умов кредитного договору та відшкодування Позивачу інших збитків, понесених останнім внаслідок невиконання чи неналежного виконання умов Договору.

Відповідно до пункту 1.2 договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: нежитлова окремо розташована одноповерхова будівля центральної механічної майстерні під літерою "А-1", загальною площею 1140,2 м2, яка знаходиться у АДРЕСА_1, розташована на земельній ділянці площею 1,7 гектарів (надалі - предмет іпотеки), яка надана Відповідачу в тимчасове користування строком на п'ять років. Власником зазначеного нерухомого майна відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 13 жовтня 2005 року приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Убієнних Л.М., є Відповідач.

Згідно до пункту 3.1.4 договору іпотеки у випадку невиконання Відповідачем зобов'язань за цим договором або Третьою особою за Договором, у тому числі, якщо кінцевий термін повернення кредиту ще не настав, Позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до пункту 6 цього договору, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна а також витрат, пов'язаних з реалізацією предмета іпотеки.

Порядок звернення стягнення на предмет іпотеки врегульовано розділом 6 договору іпотеки. Так, відповідно до пункту 6.1 договору іпотеки у разі порушення боргового зобов'язання, умов Договору або умов цього договору Позивач надсилає Відповідачу та Третій особі письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміг порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Позивача залишається без задоволення, останній вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зазначений пункт договору іпотеки кореспондується із п. 1.9.1 ч.2 Договору, яким сторонами узгоджено зобов`язання Третьої особи не пізніше 30 календарних днів з дати одержання ним вимоги Позивача про оплату заборгованості виконати боргові зобов`язання. Цим пунктом Договору також визначено право Позивача вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання Третьою особою та/або майновим поручителем своїх боргових та інших зобов'язань за цим договором (в тому числі, але не виключно, встановлених пунктами 2.3.7 - 2.3.12 та ст. 3 цього договору) та/або умов договору іпотеки, та/або умов договору поруки. Окрім того, пункт 1.9.1 частини 2 Договору має застереження, що реалізація положень пункту 1.9.1 Договору не буде розглядатися сторонами як одностороння зміна умов Договору.

13 січня 2014 року Позивачем було направлено Третій особі та Відповідачу повідомлення - вимогу про виконання порушеного зобов'язання (вих. №16 від 09 січня 2014 року), в якому, посилаючись на наявність заборгованості за Договором у сумі 187 411,41 грн. (за кредитом у сумі 179362,22 грн., в тому числі прострочена заборгованість 20 568,62 грн.; за відсотками 8049,19 грн., в тому числі прострочені 5395,61 грн.), відповідно до пункту 1.9 Договору він вимагав дострокового виконання кредитних зобов'язань у повному обсязі.

Зазначене повідомлення-вимога отримано Третьою особою 22 січня 2014 року, а Відповідачем - 18 січня 2014 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 24, том 1 на звороті) ,тобто достроково заборгованість за кредитом повинна була сплачена третьою особою у строк до 21 лютого 2014 року, відповідачем до 17 лютого 2014 року включно.

У зв`язку із непогашенням Третьою особою та Відповідачем заборгованості за Договором, Позивач звернувся з позовом до Криворізького районного суду Дніпропетровської про стягнення з третьої особи - позичальника всієї заборгованості за кредитним договором станом на 28 лютого 2014 року, яка складається з непогашеної суми кредиту - 179362,22грн., заборгованості за відсотками 13533,25 грн., пені за порушення строків сплати кредиту 1023,65грн. за період з 1 квітня 2013 року до 10 лютого 2014 року та пені за порушення сплати процентів 934,01 грн. за період з 1 квітня 2013 року до 27 лютого 2014 року та до господарського суду з позовом до майнового поручителя про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості третьої особи станом на 28 лютого 2014 року у розмірі 194853,13 грн., яка складається з непогашеної суми кредиту - 179362,22 грн.,заборгованості за відсотками 13533,25 грн., пені за порушення строків сплати кредиту 1023,65грн. за період з 1 квітня 2013 року до 10 лютого 2014 року та пені за порушення сплати відсотків 934,01 грн. за період з 1 квітня 2013 року до 27 лютого 2014 року.

Заявою від 1 липня 2014 року позивач збільшив позовні вимоги до майнового поручителя та просив звернути стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення боргу третьої особи, яка складається з заборгованості за кредитом 179362,22 грн.,заборгованість за відсотками 24514,19, пені за прострочення сплати кредиту 3269,64 грн. за період з 11 червня 2013 року до 11 червня 2014 року, пеня за прострочення сплати відсотків 1919,37грн. за період з 11 червня 2013 року до 28 червня 2014 року.

Заявою про збільшення розміру позовних вимог від 11 листопада 2015 року №140-9-0-00/12-1727, Позивачем визначено розмір заборгованості Третьої особи за Договором у загальній сумі 300 144,05 грн. станом на 9 жовтня 2015 року, з яких борг за кредитом - 178 785,44 грн. з урахуванням часткового погашення, борг за відсотками - 62329,45 грн., згідно графіку погашення станом на 9 жовтня 2015 року, пені за порушення строків сплати кредиту згідно графіку погашення - 36 513,76 грн. за період з 10 жовтня 2014 року до 9 жовтня 2015 року, пені за порушення строків сплати відсотків згідно графіку погашення - 22515,40 грн. за період з 10 жовтня 2014 року до 9 жовтня 2015 року.

Як вірно зазначено судом апеляційної інстанції позивач звертаючись з заявою про збільшення позовних вимог позивач фактично змінював період нарахування відсотків за користування кредиту та пені.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 7 липня 2014 року у справі № 177/1342/14, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 1 жовтня 2014 року, стягнено з третьої особи на користь позивача заборгованість за договором станом на 28 лютого 2014 року у розмірі 194853,13грн., яка складається з непогашеної суми кредиту та тієї частини, що повинна була бути сплачена достроково - 179362,22 грн., заборгованості за відсотками 13533,25 грн., пені за порушення строків сплати кредиту 1023,65 грн. та пені за порушення сплати відсотків 934,01 грн. Рішення набрало чинності 1 жовтня 2014 року.

Постановою Державного виконавця відділу державної виконавчої служби Криворізького районного управління юстиції Самчук А.В. від 14 грудня 2015 року, виконавче провадження з примусового виконання рішення Криворізького р/суду про стягнення з ОСОБА_6 на користь ПАТ Райфайзен Банк Аваль" боргу у розмірі 194853,13 грн. закінчено у зв'язку з виконанням у повному обсязі.

Доказом сплати боржником-третьою особою стягненої за рішенням суду заборгованості є надана відповідачем квитанція Відділення "Старт" Кріворізької філії "Приватбанк" від 10 грудня 2015 року № 0.473259432.1 про сплату на користь ВДВС Криворізького РУЮ, з призначенням платежу "сплата заборгованості за виконавчим документом, № виконавчого провадження №177/1342 від 7 липня 2014 року у сумі 212732,25 грн. Платіж прийнято 10 грудня 2015 року о 10 год. 20 хв.

Не надання цього доказу суду першої інстанції відповідач обґрунтовує тим, що він був відсутній у судовому засіданні під час прийняття судового рішення 10 грудня 2015 року, про що заявляв відповідне клопотання про відкладення розгляду справи, яке судом відхилено та розгляд справи здійснено за наявними матеріалами.

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що борг сплачено згідно квитанції о 10:28, а з ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2015 року вбачається, що судове засідання було призначено на 10 грудня 2015 року о 14:30.

Вищезазначений доказ правомірно прийнято судом апеляційної інстанції, відповідно до ч.1 ст.101 Господарського процесуального кодексу України, оскільки доказ не надано суду першої інстанції з поважних причин.

Таким чином, на момент розгляду справи по суті відповідно до розрахунку позивача (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) борг третьої особи складав - борг за відсотками - 61747,12 грн., пеня за порушення строків сплати кредиту - 36 513,76 грн. за період з 10 жовтня 2014 року по 9 жовтня 2015 року, пеня за порушення строків сплати відсотків - 22515,40 грн. за період з 10 жовтня 2014 року до 9 жовтня 2015 року.

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині та про припинення провадження у справі в частині виконаного основного зобов'язання третьою особою з огляду на наступне.

Згідно пункту 4.4.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24 листопада 2014 року №1 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів" виконання основного зобов'язання виключає можливість задоволення вимог за рахунок забезпечувального зобов'язання.

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що третя особа повністю сплатила суму боргу стягнуту з нього за рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 7 липня 2014 року у справі № 177/1342/14 в рамках виконавчого провадження суми кредиту - 179362,22грн., заборгованості за відсотками 13533,25 грн. станом на 28 лютого 2014 року, пені за порушення строків сплати кредиту 1023,65 грн. за період з 1 квітня 2013 року до 10 лютого 2014 року та пені за порушення сплати відсотків 934,01 грн. за період з 1 квітня 2013 року до 27 лютого 2014 року, що є підставою для припинення провадження у справі в частині звернення стягнення на предмет іпотеки боргу за кредитом у сумі 178 785,44 грн., на підставі п.1.1, ч.1ст.80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки їх погашення відбулося під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Таким чином, не сплачений борг третьої особи за кредитним договором на момент розгляду справи складається з боргу за нарахованими щомісячно відсотками - 61747,12 грн. за період з 10 липня 2013 року до 9 жовтня 2015 року, пеня за порушення строків сплати кредиту - 36 513,76 грн. за період з 10 жовтня 2014 року до 9 жовтня 2015 року, пеня за порушення строків сплати відсотків - 22515,40 грн. за період з 10 жовтня 2014 року до 9 жовтня 2015 року на загальну суму 120776,28грн.

Вищезазначені вимоги позивачем не пред'являлися боржнику.

Відповідно до ч.2 ст.589 Цивільного кодексу України за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату відсотків, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витратна утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Позивач звертаючись з позовом заявив про стягнення з боржника відсотків за користування кредитом за період 10 липня 2013 року до 9 жовтня 2015 року та пені за період з 10 листопада 2014 року до 9 жовтня 2015 року після прийняття рішення Криворізького р/суду Дніпропетровської області, яким достроково вже стягнуто з боржника весь кредит та відсотки за користування кредитом станом на 28 лютого 2014 року задовольняючи позовні вимоги в цій частині господарський суд першої інстанції не звернув уваги на те, що розрахунок пені за несвоєчасну сплату тіла кредиту та відсотків здійснено банком, виходячи зі строків сплати та сум, встановлених графіком погашення для сплати чергових платежів, тоді як зобов'язання боржника про сплату чергових платежів було замінено, обов'язком про сплату достроково всієї суми кредиту протягом 30 календарних днів з дня отримання повідомлення вимоги та що після зміни строку виконання усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення.

Порушенням зобов'язання відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми не своєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 4.1.1 частини 2 Договору за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування кредитними коштами, у визначені цим договором строки, Третя особа зобов'язана сплатити банку пеню від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно цього договору.

Суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку стосовно того, що у банку були відсутні правові підстави вимагати від боржника сплати відсотків за період з 10 липня 2013 року до 9 жовтня 2015 року та пені за зобов'язаннями щодо щомісячного погашення чергових платежів згідно графіку за період з 10 жовтня 2014 року до 9 жовтня 2015 року, які були припинені у зв'язку з заміною іншим зобов'язанням про сплату кредиту достроково згідно вимоги від 18 січня 2014 року направленої як відповідачу так і третій особі.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату відсотків, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання (частина 1 статті 7 Закону України "Про іпотеку").

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України "Про іпотеку", яка кореспондується з п. 6.5 договору іпотеки, у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а у разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, доводи заявника касаційної скарги про порушення і неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення колегія суддів Вищого господарського суду України не вбачає.

З огляду на зазначене. Вищий господарський суд України дійшов висновку, що постанову суду апеляційної інстанції слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" залишити без задоволення.

2. Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27 липня 2016 року у справі № 904/4167/14 залишити без змін.

Головуючий суддя І. А. Плюшко

Судді В. І. Картере

С. С. Самусенко