ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" жовтня 2016 р.Справа № 923/458/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів В.В. Лашина, В.Б. Туренко,

при секретарі судового засідання - А.В. Земляк,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1,

від відповідача: ОСОБА_2,

від 3-ї особи: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення господарського суду Херсонської області від 30.06.2016р.

у справі №923/458/16

за позовом ОСОБА_1

до Приватного підприємства "Т.І.К."

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_3

про визнання недійсним рішення,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Приватного підприємства "Т.І.К." і ОСОБА_3 та з урахуванням уточнень позовних вимог просила визнати недійним рішення загальних зборів учасників Приватного підприємства "Т.І.К.", викладеного в протоколі засновників підприємства №2 від 19.03.2012р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в порушення вимог Закону України "Про господарські товариства" та установчих документів ПП "Т.І.К.", її, як власника ПП "Т.І.К." не було належним чином повідомлено про скликання зборів засновників, які відбулися 19.03.2012 року, що позбавило позивача, як учасника юридичної особи, можливості взяти участь в загальних зборах засновників підприємства. ОСОБА_1 не підписувала протокол зборів засновників №2 від 19.03.2012р., а також не існує й наказу про її звільнення з посади директора ПП "Т.І.К.", як і не існує й наказу про призначення ОСОБА_4 директором ПП "Т.І.К.". Отже, неповідомлення позивача, як власника 50% статутного капіталу ПП "Т.І.К.", про проведення 19.03.2012р. загальних зборів учасників ПП "Т.І.К." є недотриманням процедури їх скликання та фактом прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів. Позивач також просив суд визнати поважними причини пропуску строку позовної давності (а.с. 115-120, т.1).

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 26.05.2016р. виключено ОСОБА_3, як неналежного відповідача, та залучено його до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

У відзиві на позов Приватне підприємство "Т.І.К." просило застосувати до заявлених позовних вимог строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 30.06.2016р. в позовні відмовлено. В рішенні суд зазначив, що вимога позивача про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників приватного підприємства "Т.І.К", оформленого протоколом зборів учасників ПП "Т.І.К." №2 від 19.03.2012р. є правомірною та обґрунтованою. Проте, позивач при зверненні до суду пропустив строк позовної давності без поважних причин, при цьому у задоволенні клопотання позивача про відновлення пропущеного строку позовної давності суд відмовив з посиланням на те, що причини пропуску, які навів позивач, не є поважними, а фактично обумовлені бездіяльністю самого позивача.

ОСОБА_1, не погодившись з прийнятим рішенням суду, звернулася із апеляційною скаргою, в якій просила рішення суду скасувати, позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права; неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказала на те, що прийнятим рішенням протоколу засновників "Т.І.К" №2 від 19.03.2012р. про призначення на посаду директора підприємства ОСОБА_4, який не був співзасновником підприємства, незаконно звільнено директора ОСОБА_1, чим порушено її трудове право. В свою чергу, ОСОБА_1 звернулася з позовом про захист свого порушеного права в порядку цивільного судочинства та на протязі 2013-2015 років намагалася в судовому порядку відновити своє порушене право. 31.12.2015р. ОСОБА_1 вперше звернулася з позовною заявою до господарського суду Херсонської області, проте, ухвалами господарського суду Херсонської області позовна заява двічі була повернута без розгляду для усунення її недоліків. Отже, посилання місцевого господарського суду на бездіяльність позивача щодо захисту свого порушеного права в судовому порядку господарського судочинства є безпідставним.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

10.04.2007р. Приватне підприємство "Т.І.К." зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців з присвоєнням ідентифікаційного коду юридичної особи -35005285.

Рішенням власника ПП "Т.І.К." про передачу частки в статутному капіталі ОСОБА_5 вирішено передати права та повноваження ПП "Т.І.К." на користь ОСОБА_1 та здійснити зміну власника підприємства. Вказане рішення оформлене протоколом №1 від 12.08.2009р. (т.1 а.с.171).

Згідно із вказаним протоколом видано Наказ №1/К від 12.08.2009р. про призначення на посаду директора ПП "Т.І.К." ОСОБА_1 (т.1 а.с.25).

Відповідно до Статуту ПП "Т.І.К.", зареєстрованого 12.08.2009р. в редакції, затвердженій протоколом про зміну власників (учасників) підприємства 12.08.2009р. власником підприємства є ОСОБА_1 (т.1 а.с.172-180) .

Відповідно до рішенням власника ПП "Т.І.К." про передачу частки у Статутному капіталі від 15.04.2011р. власником ПП "Т.І.К." ОСОБА_1 вирішено: 1) передати на безоплатній основі 50% Статутного капіталу ПП "Т.І.К." на користь ОСОБА_3; 2) затвердити Статут ПП "Т.І.К." в новій редакції (т.1 а.с. 235).

Згідно із статутом, зареєстрованим 15.04.2011р. в редакції, затвердженій протоколом зборів засновників ПП від 15.04.2011р. (протокол №1), власниками ПП "Т.І.К." є ОСОБА_6 (50% статутного фонду) та ОСОБА_3 (50% статутного фонду).

Кожен із учасників має право брати участь в управлінні справами підприємства в порядку, визначеному цим підприємством. Вищим органом підприємства є збори учасників підприємства та виключно компетенцією зборів є призначення та відкликання директора. Відповідно до п.8.6. статуту збори вважаються правомочними, якщо на них присутні всі учасники підприємства ( т.1 а.с. 15-24).

Позивач зазначає, що 15.04.2013р. йому стало відомо про існування рішення загальних зборів учасників ПП "Т.І.К." від 19.03.2012р., оформленого протоколом №2, яким вирішено призначити на посаду директора ПП "Т.І.К." ОСОБА_4 та доручити здійснити всі дії, пов'язані із внесенням змін до відомостей по ПП "Т.І.К." новообраному директору.

Як стверджує позивач, вона не була присутньою на загальних зборах ПП "Т.І.К.", що відбулися 19.03.2012р., оскільки не була повідомлена про дату та місце проведення цих зборів, та не підписувала протокол №2, який був оформлений за результатами загальних зборів, що відбулися 19.03.2012р. За таких обставин, враховуючи наявність в протоколі №2 від 19.03.2012р. підпису ОСОБА_1, позивач вважає, що даний підпис є підробленим так як відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи встановлено, що підпис ОСОБА_1 на протоколі зборів засновників ПП "Т.І.К." №2 від 19.03.2012р. виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положеннями ст.16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права і інтересу.

Відповідно до ст. 167 ГК України, корпоративні права це права особи, частка якої визначена у статутному фонді (капіталі) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Згідно із ст. 79 ГК України господарськими товариствами визнаються підприємства або інші суб'єкти господарювання, створені юридичними особами та/або громадянами шляхом об'єднання їх майна і участі в підприємницькій діяльності товариства з метою одержання прибутку.

Частиною 1 ст. 1 Закону України "Про господарські товариства" та статтею 113 ЦК України визначено, що господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками.

Відповідно до положень ст.4 Закону України "Про господарські товариства", ст.ст. 87, 88 ЦК України, ст.ст. 57,82 ГК України документом, який визначає правовий статус юридичної особи, є статут.

Як визначено ч. 2 ст. 4 Закону України "Про господарські товариства" до установчих документів включаються відомості про вид товариства, предмет і цілі його діяльності, склад засновників та учасників, найменування та місцезнаходження, розмір та порядок утворення статутного (складеного) капіталу, порядок розподілу прибутків та збитків, склад та компетенцію органів товариства та порядок прийняття ними рішень, включаючи перелік питань, по яких необхідна кваліфікована більшість голосів, порядок внесення змін до установчих документів та порядок ліквідації і реорганізації товариства.

Враховуючи, що власниками ПП "Т.І.К." є дві особи, а статутний фонд підприємства розподілений на частки між власниками, отже, ПП "Т.І.К." відноситься до господарських товариств, а тому, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про те, що при вирішенні даного спору застосовуються норми, що регулюють діяльність господарських товариств.

Положеннями ч.1 ст. 10 Закону України "Про господарські товариства" визначено, що учасники товариства мають право: брати участь в управлінні товариством в порядку, визначеному установчими зборами; брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди); вийти в установленому порядку з товариства; одержувати інформацію про діяльність товариства; здійснити відчуження часток у статутному капіталі або цінних паперів.

Згідно із ч.5 ст. 61 вказаного Закону про проведення загальних зборів товариства учасники повідомляються передбаченим статутом способом з зазначенням часу і місця проведення зборів та порядку денного. Повідомлення повинно бути зроблено не менш як за 30 днів до скликання загальних зборів. Будь - хто з учасників товариства вправі вимагати розгляду питання на загальних зборах учасників за умови, що воно було ним поставлено не пізніш як за 25 днів до початку зборів. Не пізніш як за 7 днів до скликання загальних зборів учасникам товариства повинна бути надана можливість ознайомитися з документами, внесеними до порядку денного зборів. З питань, не включених до порядку денного, рішення можуть прийматися тільки за згодою всіх учасників, присутніх на зборах.

У п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008р. №13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" роз'яснено, що рішення загальних зборів господарського товариства можуть бути визнаними недійсними в судовому порядку у випадку недотримання процедури їх скликання, встановленої ст.ст. 43, 61 Закону України "Про господарські товариства". Права учасника (акціонера) товариства можуть бути визнані порушеними внаслідок недотримання вимог закону про скликання і проведення загальних зборів, якщо він не зміг взяти участь у загальних зборах, належним чином підготуватися до розгляду питань порядку денного, зареєструватися для участі у загальних зборах тощо.

Отже, одним із гарантованих прав учасника товариства є його участь в управлінні товариством через діяльність у вищому органі товариства- загальних зборах. Неповідомлення учасника товариства про проведення загальних зборів в установленому статутом порядку є грубим порушенням його прав, що може бути підставою для визнання рішень загальних зборів господарського товариства недійсними. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02.09.2014р. у справі № 5017/1221/2012, яка згідно з ст. 111-28 ГПК України є обов'язковою для всіх судів України.

19.03.2012р. був складений протокол зборів учасників ПП "Т.І.К." №2, згідно з яким вирішено обрати на посаду директора ПП "Т.І.К." ОСОБА_4 та доручити здійснити всі дії, пов'язані із внесенням змін до відомостей по ПП "Т.І.К.". Вказаний протокол №2 містить підписи обох учасників ПП "Т.І.К.".

Проте, ухвалою від 18.12.2013р. Високопільський районний суд Херсонської області звільнив ОСОБА_4 на підставі ст.ст.284,286,288 КПК України від кримінальної відповідальності за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 ч.4 КК України (використання завідомо підробленого документа), відповідно до ст. 46 КК України, у зв'язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим. В ході судового засідання було встановлено, що 19 березня 2012 року ОСОБА_4, переслідуючи мету незаконного призначення на посаду директора приватного підприємства "Т.І.К.", розташованого за адресою вул. Комунальна 46, смт. Велика Олександрівка Великоолександрівського району Херсонської області, використав завідомо для нього підроблений документ, а саме, протокол № 2 Зборів учасників приватного підприємства "Т.І.К." від 19.03.2012 року "Про призначення директора приватного підприємства "Т.І.К." гр. ОСОБА_4Л.", в якому, відповідно до висновку експерта № 1629 від 29.05.2013 року, підпис в графі "Бакун Тетяна Василівна" виконаний не гр. ОСОБА_1, а іншою особою, про що ОСОБА_4 достовірно було відомо та, не зважаючи на це, він подав його державному реєстратору Великоолександрівської районної державної адміністрації Херсонської області, гр. ОСОБА_7, за адресою вул. Леніна 155 в смт. Велика Олександрівка, який вніс дані зміни до реєстру та відповідно з цього часу ОСОБА_4 був офіційно призначений директором приватного підприємства "Т.І.К.", але без відома та згоди на проведення даних змін в державному реєстрі співзасновника та директора вказаного підприємства гр. ОСОБА_1.

Відповідно до ч.4 ст.35 ГПК України вирок суду в кримінальному провадженні, яке набрало законної сили, є обов'язковим для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Враховуючи, що вищевказана ухвала прийнята іменем України, набрала законної сили, і ОСОБА_4 був звільнений за нереабілітуючими підставами, то встановлені нею факти про підробку ОСОБА_4 протоколу від 19.03.2012р. є обов'язковими для розгляду даної справи.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення ОСОБА_1, яка володіє 50% статутного капіталу ПП "Т.І.К.", про проведення 19.03.2012р. загальних зборів учасників ПП "Т.І.К.", а також докази направлення порядку денного зборів за адресою місця проживання позивача.

Отже, ОСОБА_1 не була присутньою на зборах 19.03.2012 року та не повідомлялася належним чином про дату, час, місце проведення таких зборів і порядок денний.

Внаслідок недотримання вимог закону про скликання і проведення загальних зборів, позивач, якому належить 50% статутного капіталу підприємства, був позбавлений права взяти участь у загальних зборах, належним чином підготуватися до розгляду питань порядку денного, у тому числі щодо призначення іншого директора ПП "Т.І.К.".

Відтак, за відсутності ОСОБА_1, з урахуванням того, що її частка у статутному капіталі товариства становить 50%, та з урахуванням положень ч.1 ст.60 Закону України „Про господарські товариства" загальні збори учасників ПП "Т.І.К." не можна вважати повноважними, адже на них не був присутній учасник, що володіє 50% статутного капіталу ПП "Т.І.К.".

Згідно п.17 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24 жовтня 2008 року N13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» рішення загальних зборів учасників (акціонерів) та інших органів господарського товариства є актами, оскільки ці рішення зумовлюють настання правових наслідків, спрямованих на регулювання господарських відносин, і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. У зв'язку з цим підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів (учасників) господарського товариства можуть бути: порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів товариства; позбавлення акціонера (учасника) товариства можливості взяти участь у загальних зборах; порушення прав чи законних інтересів акціонера (учасника) товариства рішенням загальних зборів.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ПП "Т.І.К." від 19.03.2012р., оформленого протоколом №2 від 19.03.2012р., оскільки цим рішенням фактично було позбавлено ОСОБА_1 керувати товариством та розпоряджатися своєю часткою 50% в статутному капіталі товариства.

Проте, відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем у даному випадку було подано позов після спливу строку позовної давності, про застосування якого відповідачем подано заяву.

Так, господарським судом вірно зазначено про те, що до вимоги про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників господарського товариства необхідно застосовувати загальну позовну давність.

Відповідні роз'яснення містяться у п. 2.37 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.02.2016 №4 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин".

В рішенні місцевий господарський суд зазначив про те, що позивач у позовній заяві вказав на те, що про рішення загальних зборів від 19.03.2012р. дізнався лише 15.04.2013р.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що право подати позов до господарського суду про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ПП "Т.І.К." від 19.03.2012р., у позивача виникло з 15.04.2013р., а тому строк позовної давності згідно з приписами ч.1 ст. 261 ЦК України для звернення до суду із зазначеною вимогою закінчився 15.04.2016р. Тому позивачем пропущений встановлений загальний строк позовної давності, так як з позовом позивач звернувся лише 30.04.2015р. Відмовляючи позивачу в задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку позовної давності суд виходив з того, що причини його пропуску, які наведені позивачем у клопотанні, не є поважними, а фактично обумовлені бездіяльністю самого позивача.

Проте, вказаний висновок місцевого господарського суду є помилковим, оскільки він зроблений без належного з'ясування наступних обставин.

Як зазначив Конституційний Суд України, строки звернення до суду як складова механізму реалізації права на судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників правовідносин (абзац п'ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012).

Загальні положення щодо позовної давності та порядку її обчислення, що підлягають застосуванню під час вирішення спорів між сторонами, визначені у главі 19 ЦК України.

Так, відповідно ст. 256 ЦК України, під позовною давністю розуміється строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною третьою ст. 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

За змістом частини першої ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Початок перебігу позовної давності обчислюється за правилами ст. 261 Кодексу, частина перша якої пов'язує його з днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до роз'яснень викладених у п.2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" зазначається, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Як свідчать матеріали справи та підтверджено позивачем, ОСОБА_1 довідавшись 15.04.2013р. про порушення свого права, в травні 2013р. звернулася до Великоолександрівського районного суду Херсонської області про поновлення її на посаді директора та скасування незаконних рішень викладених в протоколах засновників. Так ухвалою Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 28.07.2014р. провадження у справі закрито з посиланням на п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 20.10.2014р. ухвалу Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 28.07.2014р. скасовано в частині закриття провадження у справі за позовними вимогами до ОСОБА_4, справу за вказаною вимогою направлено до суду для продовження розгляду. В іншій частині ухвалу суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.04.2015р. ухвалу Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 28.07.2014р. в незмінній частині та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 20.10.2014р. залишено без змін. В ухвалі суд зазначив про те, що позовні вимоги про визнання недійсними рішень загальних зборів не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи, що порушені права позивача, якому належить 50% статутного капіталу ПП "Т.І.К.", не були поновлені, позивач у грудні 2015р. звернувся в порядку господарського судочинства до господарського суду з позовом про скасування протоколів зборів, державної реєстрації , поновлення на посаді директора та зобов'язання вчинити певні дії. Проте, позов ухвалою господарського суду Херсонської області від 06.01.2016р. повернуто без розгляду з посиланням на п.п.4,6 ст.63 ГПК України так як позивач до позовної заяви не надав докази сплати судового збору у встановленому законом розмірі, при цьому не роз'яснивши, яка сума підлягає позивачем сплаті при поданні відповідного позову.

Позивач в березні 2016р. вдруге звернувся з позовом, який ухвалою господарського суду Херсонської області від 21.03.16р. повернуто без розгляду з підстав того, що до позовної заяви не надано доказів сплати судового збору у встановленому законом розмірі, визначивши суму, яку позивач повинен був сплатити при поданні позовної заяви.

В квітні 2016р. позивач, змінивши свої позовні вимоги, повторно звернувся з позовом, який ухвалою господарського суду Херсонської області від 15.04.2016р. повернутий без розгляду на підставі п.4 ст.63 ГПК України.

ОСОБА_1, усунувши недоліки та змінивши позовні вимоги, зазначені в ухвалі Херсонської області від 15.04.2016р., звернулася з позовом, який ухвалою господарського суду Херсонської області від 10.05.16р. прийнято до розгляду.

Враховуючи викладене, висновок місцевого господарського суду про те, що причини пропуску позивачем строку позовної давності спричинені його бездіяльністю не відповідає матеріалам справи, так як позивач з грудня 2015 року своїми діями намагався в судовому порядку відновити свої порушені права, як власника 50% статутного капіталу ПП "Т.І.К.".

За змістом ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо при розгляді спору судом буде встановлено, що право позивача, про захист якого він просить, порушено і строк позовної давності пропущено ним з поважних причин, позивач вправі отримати судовий захист, у разі визнання судом поважними причин пропуску строку позовної давності.

З огляду на наведені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про наявність поважних причин пропуску позивачем строків позовної давності.

У зв'язку з викладеним, право позивача, на захист якого він звернувся, порушено спірним рішенням та причини пропуску строку позовної давності є поважними, тому позивач має право на судовий захист.

З урахуванням наведених обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання недійним рішення загальних зборів учасників Приватного підприємства "Т.І.К.", викладеного в протоколі засновників підприємства №2 від 19.03.2012р., є доведеними та підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції від 30.06.2016р. про відмову в позові є помилковим, у зв'язку з чим підлягає скасуванню.

керуючись ст.ст. 99, 103- 105 Господарського процесуального кодексу

України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Визнати поважними причини пропуску строку позовної давності.

Рішення господарського суду Херсонської області від 30.06.2016р. у справі №923/458/16 скасувати, позов задовольнити.

Визнати недійним рішення загальних зборів учасників Приватного підприємства "Т.І.К.", зазначеного в протоколі засновників підприємства №2 від 19.03.2012р.

Стягнути з Приватного підприємства "Т.І.К." (74100, смт. Велика Олександрівка Херсонської області, вул. Комунальна, 46 ) на користь ОСОБА_1 (04201, АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір в сумі 1378 грн. та за апеляційний перегляд справи-судовий збір в сумі 1515,8 грн.

Доручити господарському суду Херсонської області видати відповідний наказ.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови складено 03.11.2016

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя В.В. Лашин

Суддя В.Б. Туренко