ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" листопада 2016 р. Справа № 921/341/16-г/11

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді М.І. Хабіб

суддів О.В. Зварич

Я.О. Юрченка

за участю секретаря судового засідання Карнидал Л.Ю.

та представників сторін:

позивача: не з'явився (належно повідомлений);

відповідача : не з'явився (належно повідомлений),

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, б/н від 28.09.2016 (вх.№01-05/4846/16 від 12.10.2016)

на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 23.09.2016 у справі №921/341/16-г/11 про задоволення заяви Теребовлянського районного споживчого товариства про виправлення описки у рішенні Господарського суду Тернопільської області від 14.07.2016 у справі №921/341/16-г/11 та в наказі від 26.07.2016 у справі №921/341/16-г/11

за позовом: Теребовлянського районного споживчого товариства, м. Теребовля Тернопільської області

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Теребовля Тернопільської області

про: примусове виселення з приміщення

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 14.07.2016 у справі №921/341/16-г/11 задоволено позов Теробовлянського районного споживчого товариства до ФОП ОСОБА_2 про примусове виселення з нежитлового приміщення. Вирішено виселити ФОП ОСОБА_2 з нежитлового приміщення адмінбудинку ринку площею 65 кв.м, розташованого за адресою АДРЕСА_1 у м. Теребовля, що належить позивачу на праві власності. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 1 378 грн судового збору.

На виконання названого рішення суд видав наказ від 26.07.2016 №921/341/16-г/11.

У вересні 2016 року Теробовлянське районне споживче товариство (позивач) звернулося до Господарського суду Тернопільської області в порядку ст. 89 ГПК України із заявою про виправлення описки в рішенні Господарського суду Тернопільської області від 14.07.2016 та в наказі від 26.07.2016 у справі №921/341/16-г/11.

Заява обгрунтована тим, що згідно з умовами договору оренди №28 від 01.06.2015 відповідачу було передано в оренду частину нежитлового приміщення та частину адмінбудинку ринку загальною площею 65 кв. м за адресою АДРЕСА_1, м. Теребовля. При підготовці позовної заяви була допущена описка: вказано : «виселити ФОП ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, 48100, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) з нежитлового приміщення адмінбудинку ринку площею 65 кв. м за адресою АДРЕСА_1, м. Теребовля», в той час як належало вказати згідно з умовами договору оренди: «виселити ФОП ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, 48100, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) з частини нежитлового приміщення та частини адмінбудинку ринку, загальною площею 65 кв. м за адресою АДРЕСА_1, м. Теребовля».

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 23.09.2016 у справі №921/341/16-г/11 (суддя Сидорук А.М.) заяву Теробовлянського районного споживчого товариства про виправлення описки задоволено. Виправлено описку в п. 2 резолютивної частини рішення Господарського суду Тернопільської області від 14.07.2016 та вказано вважати за вірне: «виселити ФОП ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, 48100, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) з частини нежитлового приміщення та частини адмінбудинку ринку, загальною площею 65 кв. м за адресою АДРЕСА_1, м. Теребовля». Виправлено допущену описку в наказі Господарського суду Тернопільської області від 26.07.2016 та вказано вважати за вірне: «виселити ФОП ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, 48100, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) з частини нежитлового приміщення та частини адмінбудинку ринку, загальною площею 65 кв. м за адресою АДРЕСА_1, м. Теребовля».

При задоволенні заяви суд виходив з того, що згідно з п.1.1 договору оренди об'єкта нерухомості №28 від 01.06.2015 Теребовлянська районне споживче товариство передає, а ФОП ОСОБА_2 приймає у тимчасове платне користування частину нежитлової будівлі, адмінбудинок ринку, частина загальною площею 65 кв. м за адресою АДРЕСА_1, м. Теребовля.

Відповідач не погодився з ухвалою суду першої інстанції, просить її скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви позивача про виправлення описки.

В апеляційній скарзі скаржник вказує, що рішення суду від 14.07.2016 у даній справі ним виконано, що підтверджується актом державного виконавця від 29.08.2016. Апелянт вважає, що за своєю суттю зміст поданої позивачем заяви про виправлення описки в рішенні суду, фактично вже після його виконання, зводиться до зміни предмету позову, оскільки у позовній заяві і в інших матеріалах справи йшлося про одне приміщення, яке ним вже звільнено, а будь-які інші приміщення позивача він не орендував. Стверджує, що суд першої інстанції шляхом внесення змін у рішення та наказ збільшив позовні вимоги позивача та зобов'язав відповідача звільнити додатково і друге приміщення позивача, не перевіривши, чи такі вимоги були предметом розгляду під час розгляду справи по суті, та не дослідивши наявність доказів на підтвердження того, що дане приміщення належить саме позивачу. Відтак вважає, що відбулась цілеспрямована підміна судом першої інстанції та позивачем понять «збільшення позовних вимог» та «виправлення описки в рішенні». Вказує, що суд не вправі був зобов'язувати його звільнити ще одне приміщення, оскільки таких вимог позивач не заявляв у позовній заяві та вони не були предметом розгляду судом.

У запереченнях на апеляційну скаргу позивач вказує, що ухвалою суду від 23.09.2016 не змінено суті рішення, яким вирішено примусово виселити апелянта з орендованого приміщення площею 65 кв м. Також не змінено ні предмет, ні підставу позову, як і не збільшено позовні вимоги, як помилково зазначає апелянт. При розгляді справи судом першої інстанції відповідач не заперечував існування орендних відносин, які виникли на підставі договору №28 від 01.06.2015, та не заперечив проти повернення об'єкту оренди площею 65 кв.м. Зазначає, що суд у описовій та мотивувальній частинах рішення встановив, що орендарю передано частину нежитлової будівлі, адмінбудинку ринку загальною площею 65кв. м, водночас в резолютивній частині вказано виселити з нежитлового приміщення адмінбудинку ринку площею 65 кв.м, що і стало підставою для звернення Теребовлянського РСТ із заявою про виправлення описки, оскільки скаржнику фактично передано два приміщення загальною площею 65кв.м. Вказує, що скориставшись опискою у судовому рішенні, скаржник звільнив лише частину адмінбудинку площею 11 кв. м, а державний виконавець на вимогу представників Теребовлянського РСТ відмовився перевірити площу звільненого приміщення, що підтверджується актом державного виконавця від 29.08.2016. Стверджує, що вказаний акт від 29.08.2016 позивачу не вручено, а твердження, вказані у ньому, щодо відсутності зауважень позивача спростовуються листом від 02.09.2015, який надіслано до Теребовлянського відділу ДВС. Зазначає, що бездіяльність державного виконавця по виконанню рішення суду від 14.07.2016 у даній справі оскаржена позивачем до суду.

Крім того, позивач просить розглянути справу без участі його представника, просить залишити оскаржувану ухвалу суду без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

В судове засідання апеляційного суду 01.11.2016 скаржник явки свого представника не забезпечив, подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із тим, що він перебуватиме за кордоном, а його представник 01.11.2016 братиме участь у судовому засіданні Господарського суду Тернопільської області.

Розглянувши клопотання скаржника про відкладення розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про його відхилення з огляду на наступне.

Відкладення розгляду справи матиме наслідком вихід за межі строку розгляду апеляційної скарги, встановленого ст. 102 ГПК України.

Згідно з п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 N 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Нез'явлення в судове засідання скаржника та його представника не унеможливлює розгляду справи. Слід також зазначити, що суд апеляційної інстанції не визнавав обов'язковою явку представників сторін судового процесу в судове засідання.

Крім того, чинне законодавство не обмежує представництво інтересів у суді певним колом осіб, а тому неможливість явки в судове засідання конкретного представника, не є правовою підставою для відкладення розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, Львівський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 89 ГПК суддя за заявою сторони чи державного виконавця роз'яснює рішення, ухвалу, не змінюючи при цьому їх змісту, а також за заявою сторони або за своєю ініціативою виправляє допущені в рішенні, ухвалі описки чи арифметичні помилки, не зачіпаючи суті рішення. Про роз'яснення рішення, ухвали, а також про виправлення описок чи арифметичних помилок виноситься ухвала.

Як роз'яснено в п.17 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про судове рішення» №6 від 23.02.2012, вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні, постанові або ухвалі), суд не вправі змінювати зміст судового рішення, він лише усуває неточності щодо встановлених фактичних обставин справи (наприклад, дати події, номеру і дати документа, найменування сторін, прізвища, імені, по батькові особи тощо), або мають технічний характер (тобто виникли у виготовленні тексту рішення). Виправлення рішення може бути здійснене як до, так і після набрання відповідним рішенням законної сили, - в тому числі й після перегляду його в апеляційному та в касаційному порядку, але лише в тій частині, в якій дане рішення залишено без змін. Вирішення питань, пов'язаних з виправленням описок чи арифметичних помилок, не потребує обов'язкового розгляду в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідні процесуальні дії оформлюються ухвалами, які надсилаються учасникам судового процесу у встановленому законом порядку.

Як вбачається з позовної заяви та з рішення суду від 14.07.2016 у даній справі, підставою позову було те, що позивач - Теребовлянське РСТ є власником цілісного майнового комплексу ринку по вул.Паращука,7 у м. Теребовля, до складу якого входять нежитлові приміщення , у т.ч. адміністративний будинок з додатковими приміщеннями площею 523 кв.м. У зв'язку із закінченням дії договору оренди №28 від 01.06.2015, за яким відповідачу було передано в оренду частину нежитлової будівлі, адмінбудівлі ринку, частина, загальною площею 65 кв.м., позивач просив виселити відповідача із займаного приміщення. Ці обставини встановлені судом та викладені в описовій та в мотивувальній частинах рішення Господарського суду Тернопільської області від 14.07.2016 у даній справі, яке набрало законної сили.

Отже, предметом спору у даній справі було виселення відповідача із нежитлових приміщень, в т.ч з адмінбудівлі, загальна площа яких становить 65 кв м, та які є частиною приміщень ринку.

Водночас, в резолютивній частині рішення суду від 14.07.2016 та в наказі від 26.07.2016 вказано про виселення відповідача з нежитлового приміщення адмінбудинку ринку площею 65 кв.м., розташованого за адресою АДРЕСА_1 у м. Теребовля.

Апеляційний суд відхиляє доводи скаржника як необґрунтовані з огляду на те, що оскаржуваною ухвалою суд не змінив ні підстави, ні предмет позову , ні суті рішення. Зазначення в ухвалі про те, що відповідача виселено з частини нежитлового приміщення та частини адмінбудівлі ринку, загальною площею 65 кв.м, не можна вважати зміною підстав та предмету позову чи суті рішення, оскільки за будь-яких обставин судовим рішенням відповідача виселено з орендованих ним за договором оренди №28 приміщень, загальна площа яких становить 65 кв м. На думку апеляційного суду, названою ухвалою суд першої інстанції усунув неточності щодо встановлених фактичних обставин справи.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст.ст. 33,34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч.2 ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що скаржником не доведено, доказів не подано наявності підстав, передбачених ст. 104 ГПК України, для скасування чи зміни ухвали та для задоволення апеляційної скарги.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст. ст. 89, 91, 99, 101, 103, 105, 106 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 23.09.2016 у справі №921/341/16-г/11 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Постанова підписана 04.11.2016

Головуючий суддя М.І. Хабіб

Суддя О.В. Зварич

Суддя Я.О. Юрченко