ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2016 р. Справа № 922/1607/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Камишева Л.М., суддя Івакіна В.О. , суддя Пелипенко Н.М.

при секретарі Пляс Л.Ф.

за участю представників:

позивача - не з'явився,

відповідача - ОСОБА_1, за довіреністю № 677 від 13 травня 2016 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №2210 Х/1-6) на рішення Господарського суду Харківської області від 01 серпня 2016 року у справі №922/1607/16,

за позовом Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Провідна, м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю Міжнародна страхова компанія, м.Харків

про стягнення 5963,74 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 01 серпня 2016 року у справі №922/1607/16 (суддя Суярко Т.Д.) позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Міжнародна страхова компанія на користь Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Провідна 5963,74 грн., судовий збір в сумі 1378,00 грн.

Відповідач з рішенням суду першої інстанції не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду Харківської області від 01 серпня 2016 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача 2869,85 грн. страхового відшкодування. В задоволенні інших вимог відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається, зокрема, на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що відповідач має відшкодовувати фактичні витрати позивача в межах виплаченого останнім страхового відшкодування на підставі рахунку СТО і цей розмір не підлягає перегляду і коригуванню.

Вважає, що обсяг відповідальності страховика, що виник за полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, є обмеженим лімітом відповідальності, зазначеним в полісі, і розраховується з урахуванням зносу деталей, замінених у процесі відновлення транспортного засобу, у звязку з чим відповідач не відшкодовує збитки, що були спричинені внаслідок ДТП і розмір яких визначається в рахунку СТО, а має обовязок сплатити страхове відшкодування на користь позивача у вигляді вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту зносу.

Також зазначає, що рахунок СТО не містить коефіцієнту зносу, тому вважає, що суд повинен був прийняти до уваги висновок експерта Харківського науково-дослідного інституту ім. Засл. Проф. ОСОБА_2 № 14126 від 04.02.2015р.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 18 серпня 2016 року прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено розгляд справи на 06.09.2016р; запропоновано позивачу надати відзив на апеляційну скаргу, з нормативно-правовим обґрунтуванням своєї позиції у справі.

Розгляд справи відкладався.

У судове засідання представник позивача не зявився, відзиву на апеляційну скаргу не надав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи зворотні повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 150, 181).

Відповідно до пункту 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду апеляційної скарги, зважаючи на належне повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, судова колегія дійшла висновку, що учасникам судового процесу створені належні умови для реалізації їх процесуальних прав та вважає за можливе розглядати апеляційну скаргу за відсутності представника позивача.

У судовому засіданні представник відповідача, який підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі, просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення господарського суду Харківської області від 01 серпня 2016 року по справі № 922/1607/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача 2 869,85 грн. страхового відшкодування. В задоволенні інших вимог відмовити.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, заслухавши у судовому засіданні пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Позивач - Приватне акціонерне товариство Страхова компанія Провідна, посилаючись на положення ст. 27 Закону України Про страхування та ст. 993 Цивільного кодексу України, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 5963,74 грн., оскільки відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам закону не повністю відшкодував позивачу матеріальну шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

22 серпня 2013 року між позивачем (як страховиком) та ОСОБА_3 було укладено договір №06/6757371/2102/13 добровільного страхування наземного транспорту (далі договір добровільного страхування), відповідно до якого здійснено добровільне страхування транспортного засобу: Saipa Tiba SX, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, 2012 року випуску.

Згідно з пунктом 9 договору страхова сума на транспортний засіб визначена в розмірі 70000,00 грн., страховий тариф 7,8%.

Відповідно до пункту 4 договору застрахований транспортний засіб використовується як таксі.

Пунктом 13 договору добровільного страхування передбачено, що вартість відновлювального ремонту розраховується без урахування фізичного зносу деталей.

Франшиза безумовна за страховим випадком ДТП визначена в розмірі 0%.

Період дії договору добровільного страхування з 23.08.2013р. по 22.08.2014 р.

Відповідно до п.29.1 договору добровільного страхування, страхове відшкодування здійснюється внаслідок настання страхового випадку на підставі письмової заяви страхувальника та страхового акту, складеного страховиком.

19.08.2014р. в місті Харкові по пр. Московському в районі будинку №105 відбулась дорожньо-транспортна пригода, під час якої, у звязку з невірним обранням безпечної дистанції транспортним засобом ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_4 було пошкоджено транспортний засіб Saipa Tiba, реєстраційний номер НОМЕР_1 (довідка про дорожньо-транспортну пригоду №№ 9426295, б/н, а.с. 12, 13).

Постановою Московського районного суду міста Харкова від 03.09.2014р. у справі №643/12762/14-п (провадження №3/643/2902/14) (а.с. 14) ОСОБА_4 було визнано винним у порушенні п.3.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306, накладено на нього адміністративне стягнення за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн.

20.08.2014 р. власник застрахованого транспортного засобу звернувся до позивача із заявою № про факт настання події (а.с.15), відповідно до якої просив позивача здійснити виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу.

26.08.2014р. та 16.09.2014р. представником позивача, у присутності власника застрахованого транспортного засобу, було складено акт первинного огляду транспортного засобу та акт додаткового огляду транспортного засобу, у яких зазначено перелік пошкоджень, завданих внаслідок ДТП від 19.08.2014р., а також перелік пошкоджень, які транспортний засіб мав до настання ДТП від 19.08.2014р. (а.с. 16, 17).

Згідно рахунку №РФ-000345 від 15.09.2014р. вартість відновлювального ремонту автомобіля Saipa Tiba SX, реєстраційний номер НОМЕР_1, застрахованого позивачем, становить 15313,00 грн. (без ПДВ) (а.с. 18). Даний рахунок не включає в себе відновлювальні роботи, що визначені в акті первинного огляду транспортного засобу як такі, що існували до настання ДТП від 19.08.2014 р.

Відповідно до страхового акту № від 19.11.2014р. позивач визнав ДТП, яка сталась 19.08.2014р. в місті Харкові по пр. Московському в районі будинку №105, страховим випадком (а.с. 20) та сплатив на користь власника застрахованого транспортного засобу суму страхового відшкодування в розмірі 15313,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №0051772 від 20.11.2014 р. (а.с.21)

Згідно довідки №9426295 (а.с. 12), дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_4 п. 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 (недодержання дистанції). За фактом правопорушення було складено протокол АБ2№953480 за ст.124 КУпАП.

Згідно з полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/2043540 з терміном дії з 19.06.2014р. по 18.06.2015р. відповідачем застрахований транспортний засіб, яким було спричинено ДТП, внаслідок чого нанесено шкоду транспортному засобу, застрахованому у позивача.

28.11.2014р. позивач звернувся до відповідача із заявою № 03-17/17712, в якій просив здійснити відшкодування шкоди (в порядку регресу/суброгації) в розмірі 15313,00грн.

Відповідач здійснив виплату страхового відшкодування частково, а саме у сумі 8349,26 грн., що і стало підставою для звернення до суду про стягнення невиплаченої частини коштів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, керуючись приписами ст.ст. 993 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України "Про страхування", виходив з того, що чинним законодавством не передбачено обовязок позивача враховувати при визначенні розміру та здійсненні страхового відшкодування за договором добровільного страхування знос деталей, натомість встановлений обовязок відповідача відшкодовувати фактично понесені позивачем витрати.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Як вже було зазначено, 22 серпня 2013 року між позивачем (як страховиком) та ОСОБА_3 було укладено договір №06/6757371/2102/13 добровільного страхування наземного транспорту (далі договір добровільного страхування), відповідно до якого здійснено добровільне страхування транспортного засобу: Saipa Tiba SX, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, 2012 року випуску.

Пунктом 13 договору добровільного страхування передбачено, що вартість відновлювального ремонту розраховується без урахування фізичного зносу деталей.

Таким чином, за Договором добровільного страхування ПАТ Страхова компанія Провідна взяло на себе додаткові зобов'язання щодо відшкодування можливих збитків, пов'язаних з відновлювальним ремонтом застрахованого транспортного засобу без урахування фізичного зносу.

На виконання умов Договору добровільного страхування у звязку із настанням страхового випадку позивач виплатив страхове відшкодування в розмірі 15313,00грн. без урахування фізичного зносу.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Як вбачається з матеріалів справи, шкоду було заподіяно транспортним засобом ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_4, цивільно-правова відповідальність якого на час скоєння вищевказаної ДТП була застрахована відповідачем у даній справі, що підтверджується полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/2043540 з терміном дії з 19.06.201 р. по 18.06.2015р. (а.с. 46).

Відносини в сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регламентується Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

В силу положень пункту 2.1 статті 2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відтак, у спорах пов'язаних з відшкодуванням шкоди за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) норми Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Виконання обов'язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, покладений Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" на страховика (винної особи), у межах встановлених даним Законом та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що обов'язок відшкодувати шкоду замість винуватця у заподіянні такої шкоди несе страховик (відповідач). Разом з тим, судом першої інстанції не враховано, що Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежує розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність.

Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, також встановлений і статтею 1194 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, враховуючи положення Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та статті 1194 Цивільного кодексу України, обов'язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, лежить на страховикові цієї особи у межах встановлених лімітів та у межах шкоди, яка покривається страховиком згідно із законом та договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, а у решті на особу, яка завдала цю шкоду, і яка не покрита її страховиком.

Позивачем на підтвердження розміру витрат у сумі 15313,00грн., пов`язаних з відшкодуванням відновлювального ремонту транспортного засобу, надано рахунок № РФ-000345 від 15.09.2014р., складений ФОП ОСОБА_5

Проте, колегія суддів зазначає, що вказаний рахунок не містить інформації щодо коефіцієнту зносу транспортного засобу, як того передбачає стаття 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Натомість, відповідачем до суду першої інстанції було надано висновок експертного автотоварознавчого дослідження Харківського науково-дослідного інституту ім. Засл. Проф. ОСОБА_2 № 14126 від 04.02.2015 року, виконаного на замовлення відповідача, в якому зазначено про те, що величина вартості відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, пошкодженого у результаті ДТП автомобіля Saipa Tiba SX, реєстраційний номер НОМЕР_1, складає 11219,11 грн.

Судова колегія зазначає, що позивачем не спростовано належними засобами доказування в розумінні ст.ст. 32-34 ГПК України висновок оцінювача по встановленню коефіцієнту зносу деталей застрахованого автомобіля.

Суд першої інстанції наведеного вище не врахував, у звязку з чим помилково задовольнив позовні вимоги в повному обсязі.

Посилання суду першої інстанції в обґрунтування задоволення позовних вимог на висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 15 квітня 2015 року № 3-50гс15, колегія суддів вважає також помилковим, оскільки вона не містить правової позиції щодо можливості відшкодування сум фізичного зносу страховиком за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Натомість, як наведено вище, ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" стосується не обсягу зобов'язання страховика за договором добровільного страхування, а обсягу відповідальності страховика за полісом обов'язкового страхування перед третіми особами у випадку завдання його страховиком шкоди цим третім особам.

Відтак, колегія суддів зазначає, що наведений вище висновок щодо обов'язку відповідача, як страховика за договором обов'язкового страхування, здійснити виплату (страхове відшкодування) вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу деталей пошкодженого у ДТП автомобіля третьої особи не суперечить та кореспондується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у Постанові від 15.04.2015р. у справі № 3-50гс15, де вказано, що страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування набув права зворотної вимоги до страхувальника винної особи у сумі страхового відшкодування у межах фактичних затрат із вирахуванням франшизи.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем з вказаного розміру було відраховано розмір ПДВ та в досудовому порядку сплачено 8349,26грн.

Разом з тим, враховуючи лист Харківського науково-дослідного інституту ім. Засл. Проф. ОСОБА_2 від 22.07.2016р., де зазначено, що висновок експерта не враховує розмір ПДВ, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 11219,11 грн. Зазначене визнається відповідачем та не спростовано матеріалами справи.

Таким чином, відповідно до умов Полісу №АІ/2043540 та положення Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у відповідача у зв'язку з настанням ДТП виник обов'язок відшкодувати позивачу шкоду в межах ліміту його відповідальності за спірним страховим випадком (50 000,00 грн.) та в межах суми (фактичних затрат), право на вимогу якої перейшло до позивача у зв'язку з виплатою страхового відшкодування, але виходячи з вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, визначеного за звітом оцінювача, з урахуванням коефіцієнту зносу деталей.

Сума яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 2869,85 грн. (11219,11грн. - 8349,26грн.).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає зміні в частині розміру присуджених до стягнення сум відшкодування шкоди та судового збору, оскільки така зміна не зачіпає основного висновку господарського суду першої інстанції стосовно прав та обовязків сторін спору.

Відповідно до статті 105 Господарського процесуального кодексу України в постанові мають бути зазначені, зокрема, новий розподіл судових витрат у разі скасування чи зміни рішення.

Судовий збір, у відповідності до статті 49 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що судова колегія дійшла висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення на користь позивача 2869,85грн., то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 661,44грн.

Оскільки судова колегія дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги в частині стягнення з відповідача страхового відшкодування у розмірі 2869,85грн. та відмови у задоволені інших позовних вимог, то з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1515,80 грн.

Керуючись статтями 99, 101, пунктом 4 статті 103, пунктом 1 частини першої статті 104, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Харківської області від 01 серпня 2016 року у справі №922/1607/16 змінити та викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

"Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Міжнародна страхова компанія (61023, м. Харків, вул. Мироносицька, буд. 99 А-3, ) на користь Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Провідна (03049, м.Київ, пр. Повітрофлотський, 25, ) 2869,85 грн., судовий збір у сумі 661,44 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити."

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Провідна (03049, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 25, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Міжнародна страхова компанія (61023, м. Харків, вул. Мироносицька, буд. 99 А-3, ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1515,80 грн.

Доручити Господарському суду Харківської області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцятиденного строку.

Повна постанова складена 01.11.2016р.

Головуючий суддя Камишева Л.М.

Суддя Івакіна В.О.

Суддя Пелипенко Н.М.