Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "02" листопада 2016 р. Справа № 906/1078/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

за участю прокурора Вихристюк О.Л. посвідчення №043741 від 14.07.2016;

представників сторін:

від відповідача 1: не з'явився;

від відповідача 2: ОСОБА_1 - угода №36 від 30.07.2015;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Прокурора м.Житомира в інтересах держави

до 1) Житомирської міської ради

2) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про визнання незаконним та скасування рішень №472 від 07.12.2012, №876 від 20.03.2015, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки площею 0,0019га від 29.12.2012 та зобов'язання повернути земельну ділянку

Відповідно до ст.77 ГПК України, в судовому засіданні 31.10.2016 оголошувалась перерва до 01.11.2016

Прокурор м. Житомира звернувся з позовом до господарського суду про визнання незаконним та скасування рішення Житомирської міської ради "Про вилучення, припинення, надання права користування земельними ділянками юридичним і фізичним особам, внесення змін та доповнень до рішень міської ради" від 07.12.2012 №472 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2; визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, укладеного між Житомирською міською радою та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 від 29.12.2012; визнання незаконним та скасування рішення Житомирської міської ради №876 від 20.03.2015 "Про розгляд звернення ФОП ОСОБА_2", а також про зобов'язання Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 повернути земельну ділянку.

Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях від 19.10.2016 та 01.11.2016.

Представник 1-го відповідача в судове засідання не з'явився. 31.10.2016 на електронну пошту суду надіслав відзив на позовну заяву від 31.10.2016, у якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник 2-го відповідача в судовому засіданні просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі у зв'язку з їх необґрунтованістю, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву за вх.№10142 від 30.07.2015. Зазначив, що договір оренди землі від 29.12.2012 закінчив свою дію, тому відповідно 2-м відповідачем було укладено інший договір. На підтвердження чого, представник 2-го відповідача надав копію витягу №38054411 від 26.05.2015 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Житомирської міської ради від 07.12.2012 №472 "Про вилучення, припинення, надання права користування земельними ділянками юридичним і фізичним особам, внесення змін та доповнень до рішень міської ради" затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ФОП ОСОБА_2 площею 0,0019га за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі та надано ФОП ОСОБА_2 в оренду вищевказану земельну ділянку (а.с.15-16).

На виконання даного рішення між Житомирські міською радою та ФОП ОСОБА_2 укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,0019га за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі від 29.12.2012 терміном на 2 роки, який зареєстрований 29.12.2012 за №00492 (а.с.19-22).

В подальшому, рішенням Житомирської міської ради від 20.03.2015 №876 "Про розгляд звернення ФОП ОСОБА_2." вирішено поновити договір оренди земельної ділянки площею 0,0019 га за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.18). Попередньо укладений договір оренди земельної ділянки вважати таким, що втратив чинність (п.2 рішення). Доручено Управлінню регулювання земельних відносин Житомирської міської ради сприяти своєчасному виготовленню договору оренди земельної ділянки та її реєстрації (п.3.2 рішення).

Обґрунтовуючи позовні вимоги прокурор зазначив, що рішення Житомирської міської ради від 07.12.2012 №472 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 та від 20.03.2015 №876 "Про розгляд звернення ФОП ОСОБА_2." слід визнати незаконними та скасувати у зв'язку з тим, що вони суперечить приписам законодавства. Згідно ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок державної чи комунальної власності проводиться на аукціоні (земельних торгах), що не було дотримано Житомирською міською радою. Наслідком прийняття незаконного рішення Житомирською міською радою від 07.12.2012 №472 стало укладення між відповідачами договору оренди земельної ділянки від 29.12.2012.

Посилаючись на викладене, а також на приписи ст.210 Земельного кодексу України, ст.215, ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України, прокурор просить визнати недійсним договір оренди між відповідачами щодо спірної ділянки як такий, що укладений з порушенням встановленого порядку передачі в оренду земельної ділянки, норм земельного законодавства та повернути земельну ділянку до земель територіальної громади міста Житомира.

Дослідивши в сукупності всі обставини та матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, господарський суд дійшов висновку відмову в задоволенні позову, з огляду на наступне.

Предметом позовних вимог є визнання незаконним та скасування рішення Житомирської міської ради від 07.12.2012 №472 "Про вилучення, припинення, надання права користування земельними ділянками юридичним і фізичним особам, внесення змін та доповнень до рішень міської ради" в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ФОП ОСОБА_2 площею 0,0019 га за адресою: АДРЕСА_1; визнання недійсним договору оренди земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, укладеного між Житомирською міською радою та ФОП ОСОБА_2 від 29.12.2012, визнання незаконним та скасування рішення Житомисрької міської ради від 20.03.2015 №876 "Про розгляд звернення ФОП ОСОБА_2.", а також зобов'язання ФОП ОСОБА_2 повернути вказану земельну ділянку територіальній громаді міста Житомира.

Зі змісту статті 12 Земельного кодексу України вбачається, що розпорядження землями територіальної громади міста, у тому числі надання їх у користування, належить до повноважень міської ради та здійснюється відповідно до вимог цього Кодексу. Зазначена норма Земельного кодексу кореспондується із положеннями Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", відповідно до пункту 34 статті 26 якого питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях міської ради.

За приписами статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади, щодо регулювання земельних відносин є прийняття рішення сесії.

Згідно з частиною першою статті 124 Земельного кодексу передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Судом встановлено, що рішенням Житомирської міської ради від 02.03.2010 №1190 "Про погодження, надання дозволу на розміщення малих архітектурних форм та укладання особистих строкових сервітутів" надано дозвіл на розміщення тимчасових об'єктів архітектури - пересувних малих архітектурних форм, з виконанням комплексного благоустрою прилеглої території, на землях міської ради та укладення особистих строкових сервітутів згідно з додатком. У додатку до вказаного рішення за порядковим номером 80 зазначено про передачу ФОП ОСОБА_3 земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1, площею 18,72 кв.м. (призначення сервітуту - для обслуговування малої архітектурної форми, кіоск) (а.с.134).

23.10.2010 ФОП ОСОБА_2 придбала у ФОП ОСОБА_3 кіоск продовольчих товарів (стаціонарний МАФ до 30 кв.м.), розміщений за адресою м.Житомир, АДРЕСА_1 (а.с. 135 на звороті).

Відповідно до рішення Житомирської міської ради від 07.12.2011 №245 "Про надання дозволу на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок юридичним та фізичним особам" надано дозвіл на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для подальшого подання до міської ради та погодження таких проектів на сесії ради (а.с.121 на звороті, 122).

В матеріалах справи містяться Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ФОП ОСОБА_2 (а.с.115-149), викопіювання з схеми земельної ділянки за адресою: м.Житомир, АДРЕСА_1 (а.с.118-120), висновок комісії від 20.07.2012 №168-п/28/29 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ФОП ОСОБА_2 загальною площею 0,0019 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі за адресою: м.Житомир, АДРЕСА_1 (а.с.139-140).

В подальшому, 07.12.2012 Житомирською міською радою прийнято рішення №472 "Про вилучення, припинення, надання права користування земельними ділянками юридичним і фізичним особам, внесення змін та доповнень до рішень міської ради", пунктом 4 якого вирішено затвердити проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надати в оренду та постійне користування земельні ділянки юридичним і фізичним особам відповідно до додатку 2. В додатку 2 до даного рішення за порядковим номером 4 зазначено про передачу ФОП ОСОБА_2 в оренду терміном на 2 роки земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі площею 0,0019га із земель, не наданих в користування та не переданих у власність (а.с.15-17).

Як зазначено вище, на підставі вказаного рішення міської ради, 29.12.2012 між Житомирською міською радою (орендодавець) та ФОП ОСОБА_2 (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,0019га, за умовами якого орендодавець, керуючись рішенням 18 сесії шостого скликання Житомирської міської ради від 07.12.2012 №472, Положенням про порядок встановлення розмірів та справляння орендної плати за земельні ділянки в м.Житомирі, які перебувають у державній і комунальній власності та чинним законодавством надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування будівель торгівлі за адресою: АДРЕСА_1.

У розділі договору "Об'єкт оренди" (пункт 2) вказано, що в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,0019 га, в тому числі під тимчасовою забудовою 0,0019 га.

Слід зазначити, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 у м.Житомирі, використовувалась ФОП ОСОБА_2 на підставі договору сервітутного користування від 30.04.2010 (а.с. 132-133).

Державним комітетом України із земельних ресурсів листом від 01.12.2009 №21165/17/4-09 роз'яснено, що у разі відсутності у суб'єкта господарювання державного акта на право власності на земельну ділянку чи на право постійного користування земельною ділянкою або договору оренди такої земельної ділянки, сільська, селищна, міська рада укладає з таким суб'єктом господарювання договір особистого строкового сервітуту.

Частиною другою статті 401 Цивільного кодексу України встановлено, що сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Згідно з частиною першою статті 402 Цивільного кодексу України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що ФОП ОСОБА_2 було вчинено усі належні дії та отримано відповідні погодження на користування земельною ділянкою у встановленому порядку відповідно до вимог чинного законодавства.

Статтею 116 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення ради) унормовано, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Статтею 123 Земельного кодексу визначений порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування.

Згідно з частиною другою статті 123 Земельного Кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні (частина 3 статті 123 Земельного кодексу України).

Статтею 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Тобто, згідно з вказаними нормами підставою для надання в оренду земельної ділянки державної або комунальної власності та передумовою укладення відповідного договору (договорів) є рішення особи, яка здійснює розпорядження нею від імені власника.

Згідно ч. 1 ст.134 ЗК України земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, законодавець визначив єдиний шлях продажу прав на земельні ділянки державної та комунальної власності (оренда, суперфіцій, емфітевзис) - на конкурентних засадах, окрім випадків, встановлених нормою частини 2 статті 134 Земельного кодексу України.

Однак, перелік цих випадків, за яких передача земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них здійснюється без проведення земельних торгів, не є вичерпним.

Так, частиною 2 ст.134 Земельного кодексу визначено, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі, зокрема, надання земельних ділянок в інших випадках, визначених законом.

Конкурентні засади передбачають можливість невизначеного переліку осіб набути право на земельну ділянку, щодо якої оголошено торги.

Спірна земельна ділянка використовувалась ФОП ОСОБА_2 на праві договору сервітутного користування, тому не може вважатись вільною та не підлягає передачі в користування на конкурентних засадах.

Отже, обставини, які склалися щодо спірної земельної ділянки за адресою м.Житомир, АДРЕСА_1, площею 0,0019 га, дають підстави вважати про наявність визначеного законом випадку, який унеможливлює застосування частини 1 ст.134 Земельного кодексу України.

Відповідно до статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно пункту 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування", акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову. (п.2 роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000 №02-5/35 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів" (із відповідними змінами та доповненнями).

Слід зазначити, що прокурор у позовній заяві посилається на порушення інтересів держави у сфері контролю за використанням та охороною земель.

Так, статтею 9 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" встановлено, що державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються, зокрема, шляхом: проведення перевірок; розгляду звернень юридичних і фізичних осіб; розгляду документації із землеустрою, пов'язаної з використанням та охороною земель

Статтею 10 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" визначено, що державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право:

безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель;

давати обов'язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов'язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків;

складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності;

викликати громадян, у тому числі посадових осіб, для одержання від них усних або письмових пояснень з питань, пов'язаних з порушенням земельного законодавства України;

передавати до органів прокуратури, органів досудового розслідування акти перевірок та інші матеріали про діяння, в яких вбачаються ознаки кримінального правопорушення

Отже, для встановлення факту порушення земельного законодавства необхідним є проведення перевірки державним інспектором по використанню та охороні земель та складення акту перевірки, тоді як в матеріалах справи відсутні докази проведення перевірки.

За вказаних обставин посилання прокурора на порушення відповідачами інтересів держави у сфері контролю за використанням та охороною земель є безпідставним.

Крім того, однією з підстав для визнання незаконними та скасування рішень Житомирської міської ради, прокурором зазначено, що Житомирським апеляційним адміністративним судом винесено постанову від 14.02.2013 про часткове задоволення позову прокурора у справі №2-а-313/12. Судом визнано протиправним та скасовано рішення Житомирської міської ради №245 від 07.12.2011 "Про надання дозволу на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок юридичним та фізичним особам", зокрема, в частині надання дозволу ФОП ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою м.Житомир, АДРЕСА_1, площею 0,0019 га (а.с.29-32).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.07.2015 постанова Житомирського окружного адміністративного суду від 14.02.2013 скасована, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.48-49).

Постановою Корольовського районного суду м.Житомира від 12.04.2016 у справі №2-а-313/12 у задоволенні позову відмовлено. Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 24.05.2016 апеляційну скаргу Заступника прокурора Житомирскої області задоволено частково, постанову Корольовського районного суду м.Житомира від 12.04.2016 змінено в мотивувальній частині, вказано інші мотиви відмови у задоволенні позову.

Таким чином, рішення Житомирської міської ради №245 від 07.12.2011 "Про надання дозволу на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок юридичним та фізичним особам", зокрема, в частині надання дозволу ФОП ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою м.Житомир, АДРЕСА_1, площею 0,0019 га, станом на момент прийняття рішення у даній справі є чинним.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи повноваження, надані органам місцевого самоврядування у земельних відносинах, при здійсненні цих повноважень органи місцевого самоврядування повинні дотримуватись принципу "належного урядування", який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний та якомога послідовніший спосіб; зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок, сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (пункт 70 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Рисовський проти України").

Зі змісту позовної заяви вбачається, що саме спосіб, у який діяла Житомирська міська рада у спірних правовідносинах, відповідав вказаному принципу "належного урядування" та вплинув на майнові інтереси господарюючого суб'єкта, який добросовісно дотримався запровадженої уповноваженим органом процедури та отримав необхідні дозвільні документи.

Згідно з частиною 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини.

Європейський суд з прав людини в рішенні "Трегубенко проти України" від 02.11.2004 ствердив, що "правильне застосування законодавства незаперечно становить суспільний інтерес" і саме національні органи при визначенні суспільних інтересів мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства, та знаходять засоби для їх вирішення.

Порушенням інтересів держави у сфері земельних відносин прокурор вказав на створення внаслідок прийняття спірних рішень Житомирською міською радою механізму надання землі у користування земельною ділянкою в обхід проведення аукціонів, чим забезпечується рівність прав громадян, юридичних осіб та забезпечуються відповідні надходження до бюджету.

Суд відзначає, що спірні положення рішення Житомирської міської №472 від 07.12.2012 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 та №876 від 20.03.2015 №876 "Розгляд звернення ФОП ОСОБА_2." вичерпали свою дію фактом їх реалізації, відтак, їх недійсність не є засобом поновлення інтересів держави щодо забезпечення конкурентного механізму надання земельних ділянок в користування.

Маючи відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод обов'язок визначальної оцінки існування проблеми суспільного значення, яка виправдовує заходи позбавлення власності, а також можливість першими виявити проблеми та знайти засоби їх вирішення, прокурор у даній справі не врахував, що суспільний інтерес у наведеному ним розумінні полягає в забезпеченні в цілому (а не в одному окремому випадку - щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_2.) законності надання органом місцевого самоврядування земельних ділянок під розміщення тимчасових споруд, прокурор не довів, що саме спірними рішеннями та договором Житомирська міська рада запровадила механізм надання землі у користування земельною ділянкою в обхід проведення аукціонів, намагаючись при цьому досягти усунення наслідків допущеного порушення, а не правильного застосування органом місцевого самоврядування законодавства та забезпечення конкурентного механізму надання земельних ділянок в користування.

З'ясовуючи суспільну значимість усунення наслідків допущеного порушення у вигляді недійсності окремого договору, суд констатує, що з матеріалів справи, позовної заяви не вбачається, що територіальна громада не отримала до бюджету надходжень від діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, чи що наявні звернення інших фізичних та/або юридичних осіб, які не мали можливості розташувати власні тимчасові споруди, чи мали намір орендувати зайняту спірною тимчасовою спорудою земельну ділянку.

При вирішенні спору щодо визнання недійсним договору оренди землі від 29.12.2012 суд враховує наступне.

Відповідно до частини я статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Частини 1, 3 статті 215 Цивільного кодексу України визначають, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскільки оспорюване рішення №472 від 07.12.2012 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання в оренду ФОП ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0019 га за адресою АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі та рішення №876 від 20.03.2015 в частині поновлення ФОП ОСОБА_2 договору оренди земельної ділянки площею 0,0019 га за адресою АДРЕСА_1, на два роки прийняті Житомирською міською радою в межах наданих законом повноважень у відповідності до приписів Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття рішень), у суду відсутні підстави для визнання договору оренди землі від 29.12.2012 недійсним.

Крім того, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №38054411 від 26.05.2015 за ФОП ОСОБА_2 22.05.2015 зареєстроване інше речове право, а саме: право оренди земельної ділянки площею 0,0019 га за адресою АДРЕСА_1, на два роки (а.с.153).

Суд також відмовляє в задоволенні вимоги про повернення земельної ділянки площею 0,0019 га, оскільки вказана земельна ділянка передана в оренду згідно договору оренди землі від 22.05.2015, який не є предметом спору у даній справі.

Як визначає ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.34 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 33 ГПК України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Отже, з огляду на наведені вище обставини та беручи до уваги, що доводи прокурора спростовуються матеріалами справи, суд приходить до висновку, що підстав для визнання незаконним та скасування рішення Житомирської міської ради №472 від 07.12.2012 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання в оренду ФОП ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0019 га за адресою АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі та рішення №876 від 20.03.2015 "Про розгляд звернення ФОП ОСОБА_2.", визнання недійсним договору оренди землі від 29.12.2012 та зобов'язання звільнити і повернути земельну ділянку площею 0,0019 га немає, тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 07.11.16

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати:

1- в справу

2- прокуратурі Житомирської області (рек з пов.)

3 - Житомирській міській раді (рек. з пов.)

4 - ОСОБА_2 (рек. з пов.) за адресою: АДРЕСА_2