КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2016 р. Справа№ 910/18188/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Чорної Л.В.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: Пугачовій А.С.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 08.11.2016 року по справі №910/18188/16 (в матеріалах справи).

Розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі філії Центр забезпечення виробництва

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.10.2016 року про забезпечення позову

у справі №910/18188/16 (суддя Бондарчук В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ТРЕЙД КОММОДІТІ

до 1. Публічного акціонерного товариства Українська залізниця

2. Товариства з обмеженою відповідальністю МІРОІЛ

про визнання недійсним рішення тендерного комітету.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙД КОММОДІТІ" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "МІРОІЛ" (далі відповідач - 2) про:

- визнання незаконними та скасування рішення тендерного комітету Філії Центр забезпечення виробництва Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про проведення відкритих торгів на закупівлю товару: код ДК 19.20.2 паливо рідинне та газ; оливи мастильні (код ЄЗС 09211000-1 Мастильні оливи та мастильні матеріали) та про затвердження тендерної документації, оформлені протоколами тендерного комітету та опубліковані в електронній системі закупівель 24.06.2016 за ідентифікатором № UA-2016-06-24-000496-с;

- визнання незаконними та скасування результатів проведення процедури відкритих торгів на закупівлю товару: код ДК 19.20.2 паливо рідинне та газ; оливи мастильні (код ЄЗС 09211000-1 Мастильні оливи та мастильні матеріали) (оголошення про проведення відкритих торгів № UА-2016-06-024-000496-с, опубліковане в електронній системі закупівель 24.06.2016);

- визнання недійсним договору поставки № ЦЗВ-14-03216-01 від 26.09.2016, укладеного між Філією Центр забезпечення виробництва, що діє від імені та в інтересах ПАТ УКРЗАЛІЗНИЦЯ та ТОВ МІРОІЛ за результатами торгів № UА-2016-06-24-000496-с.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відкриті торги № UА-2016-06-24-000496-с були проведені Філією Центр забезпечення виробництва Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" всупереч затвердженому плану закупівель, що є порушенням ч. 1 ст. 4 Закону України Про публічні закупівлі.

Крім того, разом з позовною заявою через відділ автоматизованого документообігу суду від ТОВ "ТРЕЙД КОММОДІТІ" надійшло клопотання (від 03.10.2016 №03-10/16-10) про вжиття заходів для забезпечення позову, в якому позивач просив господарський суд заборонити ПАТ Українська залізниця в особі Філії Центр забезпечення виробництва Публічного акціонерного товариства Українська залізниця та TOB MIPOIЛ вчиняти будь-які дії, спрямовані на виконання умов договору поставки № ЦЗВ-14-03216-01 від 26.09.2016, зокрема - поставляти, приймати та оплачувати товар, найменування, марка і кількість якого встановлені зазначеним договором.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.10.2016р. у справі №910/18188/16 клопотання ТОВ ТРЕЙД КОММОДІТІ про забезпечення позову задоволено; до вирішення спору у справі № 910/18188/16 по суті та набрання рішенням суду законної сили вжито заходи до забезпечення позову, а сааме: заборонено ПАТ Українська залізниця в особі Філії Центр забезпечення виробництва ПАТ Українська залізниця та ТОВ MIPOIЛ вчиняти будь-які дії, спрямовані на виконання умов договору поставки № ЦЗВ-14-03216-01 від 26.09.2016, зокрема - поставляти, приймати та оплачувати товар, найменування, марка і кількість якого встановлені зазначеним договором.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції від 05.10.2016р., ПАТ Українська залізниця в особі філії Центр забезпечення виробництва звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.10.2016р. №910/18188/16 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні заяви позивача про вжиття заходів до забезпечення позову відмовити.

Обґрунтовуючи підстави звернення із апеляційною скаргою, скаржник посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, а саме ст. ст. 66, 67 ГПК України.

ТОВ ТРЕЙД КОММОДІТІ у відзиві просить колегію суддів залишити апеляційну скаргу відповідача-1 без задоволення, ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.10.2016р. у справі №910/18188/16 залишити без змін, як таку, що прийнято у повній відповідності до вимог діючого процесуального законодавства України.

ТОВ МІРОІЛ у відзиві просить колегію суддів апеляційну скаргу відповідача-1 задовольнити, ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.10.2016р. у справі №910/18188/16 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні заяви позивача про вжиття заходів до забезпечення позову відмовити.

До судового засідання від 08.11.2016 представник ПАТ Українська залізниця не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Про належне повідомлення відповідача-1 свідчить протокол судового засідання від 03.11.2016 та підпис представника відповідача-1 на розписці сторін про відкладення розгляду даної справи на 08.11.2016.

Враховуючи, що присутні представники позивача та відповідача-2 не заперечували проти розгляду апеляційної скарги у відсутності представника відповідача-1, колегія суддів перейшла до здійснення апеляційного перегляду оскарженої ухвали за наявними матеріалами.

Згідно частини 5 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-2, дійшла висновку апеляційну скаргу ПАТ Українська залізниця в особі філії Центр забезпечення виробництва залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.10.2016 по даній справі залишити без змін, приймаючи до уваги наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, разом з позовом від ТОВ "ТРЕЙД КОММОДІТІ" надійшло клопотання (від 03.10.2016 №03-10/16-10) про вжиття заходів для забезпечення позову, в якому позивач просив господарський суд заборонити ПАТ Українська залізниця в особі Філії Центр забезпечення виробництва ПАТ Українська залізниця та TOB MIPOIЛ вчиняти будь-які дії, спрямовані на виконання умов договору поставки № ЦЗВ-14-03216-01 від 26.09.2016, зокрема - поставляти, приймати та оплачувати товар, найменування, марка і кількість якого встановлені зазначеним договором.

Обґрунтовуючи подану заяву про забезпечення позову, позивач вказував, що рішення тендерного комітету Філії Центр забезпечення виробництва Публічного акціонерного товариства Українська залізниця про проведення відкритих торгів та затвердження відповідних тендерних документацій суперечить вимогам чинного законодавства та підлягають скасуванню, а тому результати їх проведення також є незаконними. За ствердженням позивача, у разі виконання сторонами своїх обовязків за договором поставки № ЦЗВ-14-03216-01 від 26.09.2016, наступне задоволення Господарським судом міста Києва позовних вимог ТОВ ТРЕЙД КОММОДІТІ від 03.10.2016 призведе до необхідності сторін повернути одна одній все, що одержано на виконання цього договору. Двостороння реституція, як наслідок недійсності правочину, в даному випадку призведе до значних матеріальних втрат для сторін договору, крім того, безумовно ускладнить виконання рішення суду.

Статтями 66, 67 ГПК України передбачено право господарського суду за заявою сторони або з своєї ініціативи вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Позов забезпечується в тому числі й забороною відповідачеві вчиняти певні дії, що стосуються предмета спору.

Тож, заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом, як гарантія реального виконання рішення суду.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Питання про забезпечення позову може вирішуватися господарським судом як без проведення окремого судового засідання, так і в засіданні з викликом представників сторін, інших учасників судового процесу із заслуховуванням їх думки.

З наведеного вбачається, що заходи забезпечення позову вживаються з метою забезпечення в майбутньому виконання рішення суду, якщо невжиття цих заходів зможе в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання такого судового рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

В п. 9 постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011р. №16 Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову встановлено, що виносячи ухвалу про заборону відповідачеві вчиняти певні дії, господарський суд повинен точно визначити, які саме дії забороняється вчиняти. Помилковими слід визнавати ухвали, якими боржникам забороняється користуватись їх майном, якщо через особливості цього майна користування ним не тягне знищення або зменшення його цінності. За наявності підстав для застосування такого заходу до забезпечення позову господарський суд може заборонити витрачання майна на власні потреби, відчуження його у будь-який спосіб, у тому числі здійснення тих чи інших платежів або перерахування авансом певних сум тощо. Якщо з урахуванням особливостей майна користування ним не тягне за собою його знищення або зменшення його цінності, то для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони відповідачеві користуватися таким майном підстави, як правило, відсутні.

Такі правила повинні застосовуватись і до інших осіб, яким на підставі статті 67 ГПК України забороняється вчинення дій щодо предмета спору.

Господарський суд не повинен вживати таких заходів до забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Так, відповідно до ст. 32 Закону України Про публічні закупівлі, рішення про намір укласти договір про закупівлю приймається замовником у день визначення переможця, та протягом одного дня після прийняття такого рішення замовник оприлюднює на веб-порталі Уповноваженого органу повідомлення про намір укласти договір та надсилає його переможцю. Усім іншим учасникам електронною системою закупівель автоматично надсилається повідомлення із зазначенням найменування та місцезнаходження переможця торгів.

Замовник укладає договір про закупівлю з учасником, який визнаний переможцем торгів протягом строку дії його пропозиції, не пізніше ніж через 20 днів з дня прийняття рішення про намір укласти договір про закупівлю відповідно до вимог тендерної документації та пропозиції учасника-переможця. З метою забезпечення права на оскарження рішень замовника договір про закупівлю не може бути укладено раніше ніж через 10 днів з дати оприлюднення на веб-порталі Уповноваженого органу повідомлення про намір укласти договір про закупівлю.

Як зазначалося вище, позивач звернувся з вимогою про заборону ПАТ Українська залізниця в особі Філії Центр забезпечення виробництва ПАТ Українська залізниця та TOB MIPOIЛ вчиняти будь-які дії, спрямовані на виконання умов договору поставки № ЦЗВ-14-03216-01 від 26.09.2016, зокрема - поставляти, приймати та оплачувати товар, найменування, марка і кількість якого встановлені зазначеним договором.

Колегія суддів вважає, що помилковими є доводи скаржника у даному випадку щодо неможливості вжиття заходів до забезпечення позову за вимогами немайнового характеру, що за оцінкою відповідача-1 суперечить процесуальному закону.

Стосовно наведеного колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позов забезпечується, окрім іншого, забороною відповідачеві вчиняти певні дії (стаття 67 ГПК України).

Вибір способу забезпечення позову залежить від суті позовних вимог та повинен бути адекватним предмету спору. У розумінні приписів статей 66, 67 ГПК України не допускається застосування заходів забезпечення позову, які не пов'язані із заявленими вимогами. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Зі змісту вищенаведених правових норм вбачається, що необхідною умовою вжиття заходів до забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди щодо виконання рішення суду.

В цій частині цілком вірно відзначив суд першої інстанції, що у даному випадку, у разі невжиття заходів забезпечення позову, відбудеться подальше виконання сторонами умов договору № ЦЗВ-14-03216-01 від 26.09.2016 щодо поставки оливи і як наслідок, в разі задоволення позову про визнання недійсними результатів проведення процедури відкритих торгів на закупівлю товару: код ДК 19.20.2 паливо рідинне та газ; оливи мастильні (код ЄЗС 09211000-1 Мастильні оливи та мастильні матеріали) та договору поставки № ЦЗВ-14-03216-01 від 26.09.2016, укладеного між Філією Центр забезпечення виробництва, що діє від імені і інтересах ПАТ УКРЗАЛІЗНИЦЯ, та ТОВ МІРОІЛ за результатами відповідних торгів № UА-2016-06-24-000496-с, саме виконання умов договору призведе до порушення прав та інтересів сторін, значно ускладнить виконання рішення суду, крім того, призведе до нераціонального витрачання державних коштів.

У звязку з наведеним, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх обґрунтованими та такими, що відповідають нормам процесуального права, зокрема ст. 66, 67 ГПК України.

Крім того, обраний спосіб забезпечення позову співвідноситься з предметом позову, а отже існує конкретний зв'язок між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, а тому вжитий судом захід до забезпечення позову спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення, у разі задоволення позову.

Згідно з положеннями ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Також, колегія суддів не приймає до уваги посилання представника скаржника зазначені під час судового засідання від 08.11.2016 про те, що ухвалу про вжиття заходів до забезпечення позову було прийнято без виклику представників сторін, чим порушено норми процесуального закону, оскільки питання про забезпечення позову може вирішуватися господарським судом, як без проведення окремого судового засідання, так і в засіданні з викликом представників сторін, інших учасників судового процесу із заслуховуванням їх думки. (ч.2 п. 2 Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 26.12.2011 №16 Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову)

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги ПАТ Українська залізниця в особі філії Центр забезпечення виробництва є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженої ухвали у даній справі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 49, 66, 67, 91, 99, 101-106 ГПК Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ПАТ Українська залізниця в особі філії Центр забезпечення виробництва залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.10.2016р. №910/18188/16 залишити без змін.

Матеріали оскарження №910/18188/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Л.В. Чорна

ОСОБА_1