ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2016 р. Справа № 911/3138/16

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» в особі філії Газопромислове управління «Шебелинкагазвидобування»

до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «ХАС»

про стягнення 29 483,86 грн

За участю представників:

від позивача ОСОБА_1 (дов. №2-500д від 14.03.2015);

від відповідача не зявились.

Обставини справи:

Публічне акціонерне товариство «Укргазвидобування» в особі філії Газопромислове управління «Шебелинкагазвидобування» (далі позивач) звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «ХАС» (далі відповідач) про стягнення 29 483,86 грн заборгованості, з яких 28 551,79 грн основного боргу, 850,42 грн пені та 81,65 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за угодою №2-УНМ-11 від 01.09.2011 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна.

Ухвалою господарського суду Київської області від 29.09.2016 порушено провадження у справі № 911/3138/16, розгляд справи призначено на 10.11.2016.

10.11.2016 до канцелярії господарського суду Київської області від представника позивача надійшов супровідний лист №2-12081-3 від 09.11.2016 (вх. №23206/16) з долученими до нього документами.

Відповідач не скористався своїм правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, та відзив на позовну заяву не надав.

Заяв чи клопотань про застосування позовної давності до вимог позивача відповідачем не заявлено.

У судовому засідання 10.11.2016 представник позивача підтримав позов повністю.

Представник відповідача у судове засідання 10.11.2016 не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Абзацом першим пункту 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції № 18 від 26.12.2011р. передбачено, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України за відсутності представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

01.09.2011 між ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» ГПУ «Шебелинкагазвидобування» (в подальшому переіменоване в ПАТ «Укргазвидобування») (балансоутримувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Фірмою Хас (користувач) укладено угоду про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна №2-УНМ-11, згідно якої балансоутримувач забезпечує обслуговування приміщення на 8-му поверсі адміністративної будівлі, що знаходиться за адресою м. Харків, пров. Інженерний, 1-А, загальною площею 113,7 м2, а користувач відшкодовує витрати балансоутримувача з утримання обєкту та комунальні платежі.

Відповідно до п. 2 угоди користувач зобовязується щомісячно, до 20 числа кожного місяця, підписувати акт узгодження витрат і відшкодовувати балансуотримувачу вартість понесених витрат згідно п. 4 угоди.

Згідно п. 4 угоди щомісячно, до 20 числа місяця, наступного за звітним, користувач зобовязується відшкодовувати балансоутримувачу витрати, які останній несе на утримання обєкту в розмірі 541,61 грн з ПДВ та витрати за обслуговування і комунальні платежі, відповідно до щомісячного розрахунку. Сума витрат за обслуговування визначається актом узгодження витрат, складеним на підставі щомісячного розрахунку відшкодування комунальних витрат та інших витрат на обслуговування обєкту.

Відповідно до п. 7 угоду укладено строком з 01.09.2011 по 31.12.2011 включно. Якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодна із сторін не заявить про його зміну або розірвання, то він вважається щорічно продовженим на кожен наступний рік на тих самих умовах, які передбачені цим договором.

01.06.2016 між сторонами було укладено додаткову угоду №8 до угоди №2-УНМ-11 від 01.09.2011, згідно якої сторони виклали в новій редакції п. 4 угоди, а саме сторони погодили наступне: «Щомісячно, до 20 числа місяця, наступного за звітним, користувач за домовленістю сторін зобовязаний відшкодувати витрати балансоутримувачу у розмірі 11 370,00 грн, у т.ч. ПДВ, які останній несе на утримання обєкту, а також витрати за обслуговування і комунальні платежі відповідно до щомісячного розрахунку.

На виконання умов угоди сторонами було узгоджено розміри відшкодування витрат за період червень-липень 2016 року на загальну суму 28 551,79 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна від 30.06.2016 та від 31.07.2016, підписаними та скріпленими печатками обох сторін договору.

Проте, відповідач в порушення п. 4 угоди свої зобовязання по відшкодуванню витрат за період червень-липень 2016 року не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 28 551,79 грн.

Предметом позову є вимоги про стягнення 28 551,79 грн основного боргу, 850,42 грн пені та 81,65 грн 3% річних.

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обовязку.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України).

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, пілягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене та те, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття судового рішення не погашено, розмір вказаного боргу відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення з відповідача 28 551,79 грн основного боргу є обґрунтованою, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами і відповідно підлягає задоволенню.

Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобовязання згідно угоди №2-УНМ-11 від 01.09.2011, позивач просить суд за період з 20.07.2016 по 09.09.2016 стягнути з відповідача 850,42 грн пені.

Відповідно до п. 5 угоди при несвоєчасному внесенні плати, користувач зобовязується сплачувати пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочки.

Частинами першою і третьою ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення.

У сфері господарювання згідно ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до статті 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Враховуючи вищевикладене, а також період нарахування пені, що вказаний позивачем в поданому ним розрахунку пені, арифметично вірний розмір пені, нарахованої за період з 20.07.2016 по 09.09.2016 становить 874,60 грн. Отже, вимога про стягнення 850,42 грн пені є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог.

Крім того, у звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязання за угодою №2-УНМ-11 від 01.09.2011, позивачем за період з 20.07.2016 по 09.09.2016 нараховано 84,21 грн 3 % річних.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи положення вищезазначених норм, а також періоди нарахування 3 % річних, що вказані позивачем в поданому ним розрахунку 3 % річних, арифметично вірний розрахунок 3 % річних, нарахованих за період з 20.07.2016 по 09.09.2016 складає 84,21 грн 3 % річних. Відтак, вимога про стягнення 81,65 грн 3 % річних є обґрунтованою та такою, що підлягають задоволенню повністю, оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення 28 551,79 грн основного боргу, 850,42 грн пені та 81,65 грн 3% річних є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи, а відтак підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статей 44, 49 ГПК України, покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Хас» (08800, Київська обл., Миронівський район, м. Миронівка, вул. Леніна, буд. 48; ідентифікаційний код 21237338) на користь Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» в особі філії Газопромислове управління «Шебелинкагазвидобування» (64250, Харківська обл., Балаклійський район, смт Донець, вул. Стадіонна, буд. 9; ідентифікаційний код 00153146) 28 551 (двадцять вісім тисяч пятсот пятдесят одну гривню) 79 коп. основного боргу, 850 (вісімсот пятдесят гривень) 42 коп. пені, 81 (вісімдесят одну гривню) 65 коп. 3% річних та 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім гривень) 00 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено: 11.11.2016

Суддя В.М. Антонова