РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2016Справа №910/15896/16
За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»

до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова група»

про стягнення 7 427,51 грн.

Суддя Мельник В.І.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача Пешков О.О., довіреність № 0115-176 від 11.12.2015

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна»» (далі -позивач) подало на розгляд Господарського суду міста Києва позов до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова група» (далі - відповідач) про стягнення 7 427,51 грн.

Позовні вимоги позивача мотивовані тим, що позивачем, як страховиком, відповідно до договору страхування транспортного засобу №АМ.094322 від 31.12.2014р. було виплачено страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 2 674,36 грн., внаслідок чого, до позивача в порядку ст. 27 Закону України "Про страхування" та статті 228 Господарського кодексу України перейшло право вимоги (регресу) в межах здійснених фактичних затрат до відповідача, як до особи, яка відповідальна за відшкодування шкоди, оскільки саме з вини особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована у відповідача, сталася ДТП, наслідки якої визнано позивачем страховим випадком та здійснено виплату страхової суми страхувальнику.

Ухвалою суду від 31.08.2016р. порушено провадження у справі № 910/15896/16 та призначено розгляд на 26.09.2016 р.

13.09.2016р. позивач подав через відділ діловодства суду документи по справі та клопотання про проведення розгляду справи без участі представника.

26.09.2016р. представники позивача у судове засідання не з'явився, вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі виконав частково.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини відсутності суд не повідомив, вимоги ухвали суду про прошення провадження у справі не виконав.

Суд відклав судовий розгляд справи у зв'язку з відсутністю представників позивача та відповідача на 10.10.2016р.

10.10.2016р. відповідач подав через відділ діловодства відзив на позов.

10.10.2016р. судове засідання не відбулось, у зв'язку з перебуванням судді Мельника В.І. на лікарняному та засідання перенесено на 28.10.2016р.

11.10.2016р. позивач подав через відділ діловодства суду клопотання про розгляд справи у відсутність представника.

28.10.2016р. представник позивача у судове засідання не з'явився.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог.

Згідно ст.87 Господарського процесуального кодексу України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Розглянувши подані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

31.12.2014р. між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» (далі - позивач) та ОСОБА_2 як страхувальником, було укладено договір страхування № АМ.094322, згідно умов якого об'єктом страхування є транспортний засіб марки «Тойота» д.н.з НОМЕР_2.

19.02.2015 р. в м. Житомирі по вул. Київській, сталася ДТП за участю транспортного засобу «Тойота» д.н.з НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, та транспортного засобу «Форд» д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, відповідальність якого на момент ДТП була застрахована у ПАТ «Українська страхова група»», згідно полісу № АС.8371522.

Відповідно до постанови Житомирського районного суду Житомирської області №278/789/15-п від 30.03.2015р., встановлено вину гр. ОСОБА_3 у здійсненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до калькуляції та страхового акту розмір матеріальної шкоди завданої власнику транспортного засобу «Тойота» д.н.з НОМЕР_2 склав 15 218,00 грн., та виплачено позивачем, згідно платіжних доручень № 30739 від 26.02.2015р. та № 31718 від 07.04.2015р.

Згідно полісу № АС/8371522 франшизу встановлено у розмірі 510,00 грн., ліміт відповідальності встановлено 50 000,00 грн.

Під досудового врегулювання спору, відповідач сплатив на рахунок позивача 7 280,49 грн.

Позивач у своєму позові просив суд стягнути з відповідача не сплачену частину 7 427, 51 грн. боргу.

Стаття 22 Цивільного кодексу України встановлює, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно статті 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Вимогами статті 993 Цивільного кодексу України встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

В статті 1187 ЦК України наведено визначення: „Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб".

Згідно із п.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 4 Закону України "Про страхування" визначено, що майнові інтереси, які пов'язані із володінням, користуванням і розпорядженням майном, а також інтереси, пов'язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності) віднесені до об'єктів страхування.

Абзацом 1 статті 9 Закону України „Про страхування" визначено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Абзацом 16 ст.9 Закону України „Про страхування" визначено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Згідно із статтею 27 Закону України „Про страхування" страховик має право вимоги в межах його фактичних затрат.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" суди, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, а між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Згідно статті 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідач згідно поданого відзиву заперечував проти позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем при розрахунку позовних вимог, не було враховано фізичний знос, оскільки транспортний засіб «Тойота» д.н.з. НОМЕР_2 підлягав відновлювальному ремонту.

Суд зазначає, що відповідно до п.7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 передбачено, що коефіцієнт фізичного зносу приймається таким, що дорівнює 0 лише для нових складників, та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 7 років - для легкових КТЗ іноземного виробництва.

При цьому п.7.39 вказаної Методики чітко визначено, що винятком стосовно використання зазначених вимог є те, що у разі якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації. То такий коефіцієнт застосовується.

Представник відповідача наголосив, а суд погодився з тим, що позивачем при розрахунку позовних вимог не було враховано фізичний знос, по пошкодженому автомобілю, оскільки, пошкоджений транспортний засіб було пошкоджено і в інших ДТП, які у даному позовному провадженні не розглядаються, внаслідок чого суд дійшов висновку про правомірність застосування фізичного зносу 59,00% відповідно до розрахунку відповідача.

Згідно статті 228 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 4 статті 35 Господарського процесуального кодексу України визначено, що рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, є обов'язковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Витрати по сплаті судового збору, згідно ст.49 ГПК України, при відмові в задоволенні позовних вимог покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

(Повний текст рішення складено 02.11.2016р.)

Суддя В.І.Мельник