РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2016Справа №910/14497/16

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "АТЛАНТІС"

до: приватного підприємства "ВИРОБНИЧО-ДИСТРИБЬЮТОРСЬКА КОМПАНІЯ "ДІМ ВИНА "СКАЛА"

про: стягнення 25.142,47 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: Миненко О.А. - за довіреністю від 01.09.2015 № б/н.

відповідача: не з'явилися.

С У Т Ь С П О Р У :

Товариство з обмеженою відповідальністю "АТЛАНТІС" звернулося до господарського суду із позовом до приватного підприємства "ВИРОБНИЧО-ДИСТРИБЬЮТОРСЬКА КОМПАНІЯ "ДІМ ВИНА "СКАЛА" про стягнення з останнього 25.142,47 грн. заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не належним чином виконав свої грошові зобов'язання перед позивачем, оскільки не здійснив в повному обсязі розрахунок за поставлений позивачем товар за договором поставки від 10.12.2014 № 1456. Вказана обставина призвела до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості за вказаним договором в сумі 25.142,47 грн., з яких: основна заборгованість складає 18.547,60 грн.; пеня в сумі - 4.096,85 грн., 3 % річних в сумі 1.595,51 грн. та інфляційні втрати в сумі 902,51 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 11.08.2016 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/14497/16. Розгляд справи призначений на 12.09.2016.

Господарський суд міста Києва, в порядку передбаченому ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою від 12.09.2016 відклав розгляд даної справи на 03.10.2016.

В судовому засіданні 03.10.2016 оголошено перерву до 10.10.2016.

Судове засідання, призначене на 10.10.2016 не відбулося у зв'язку з перебуванням судді Балац С.В. на лікарняному.

Враховуючи вихід судді Балац С.В. з лікарняного ухвалою господарського суду від 13.10.2016 розгляд справи № 910/14497/16 призначено на 31.10.2016.

Ухвала про призначення справи до розгляду надсилалася відповідачеві на адресу його місцезнаходження, яка відповідає відомостям, внесеним до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Більш того, в матеріалах даної справи міститься повідомлення поштового зв'язку про вручення уповноваженій особі відповідача поштового відправлення суду. Враховуючи наведене, відповідач повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Відповідач, скориставшись правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким визнав суму основної заборгованості перед позивачем, однак відхилив позовні вимоги про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат з огляду на форс-мажорні обставини.

В судовому засіданні 31.10.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши уповноваженого представника позивача по суті спору та дослідивши наявні докази у матеріалах даної справи, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між товариством з обмеженою відповідальністю "АТЛАНТІС", як постачальником, (далі - позивач) та приватним підприємством "ВИРОБНИЧО-ДИСТРИБЬЮТОРСЬКА КОМПАНІЯ "ДІМ ВИНА "СКАЛА", як покупцем, (далі - відповідач) укладено договір поставки від 10.12.2014 № 1456 (далі - Договір), відповідно до предмету якого позивач зобов'язується передати у власність відповідача алкогольну продукцію товар (далі - товар) відповідно до узгоджених (прийнятих до виконання) позивачем замовлень відповідача, а відповідач зобов'язується прийняти і оплатити товар (п. 1.1 Договору).

Пунктом 6.1 Договору визначено, що право власності на товар, ризик його випадкового знищення або випадкового пошкодження переходить від позивача до відповідача з моменту підписання сторонами оформленої належним чином накладної, що засвідчує момент передавання товару відповідачу.

Положеннями п. 7.1 Договору передбачено, що відповідач зобов'язаний оплатити поставлений позивачем товар протягом тридцяти календарних днів з моменту передавання товару.

Відповідно до п. 9.3 Договору, у випадку несвоєчасної оплати поставленого товару відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховувалася пеня, за кожен день прострочення платежу та 15 % річних у випадку прострочення оплати поставленого товару на десять і більше календарних днів.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Приписами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Так, позивач, на виконання своїх зобов'язань за Договором та на його умовах, поставив, а відповідач отримав товар загальною вартістю 22.097,40 грн. Наведена фактична обставина підтверджується видатковими накладними, які підписані сторонами, скріплені відбитками їх печаток та наявні в матеріалах справи у вигляді засвідчених копій.

Спір між сторонами судового процесу виник внаслідок порушення з боку відповідача строку оплати товару, який закріплений у п. 7.1 Договору, відповідач вартість отриманого товару на користь позивача сплатив частково, що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 18.547,60 грн.

Враховуючи, що у правовідносинах сторін даного спору має місце допущене з боку відповідача порушення грошового зобов'язання за Договором, позивачем заявлені вимоги про застосування до відповідача господарської санкції у вигляді пені в розмірі 4.096,85 грн., а також відповідальності на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України шляхом стягнення 3 % річних в сумі 1.595,51 грн. та інфляційних втрат в сумі 902,51 грн.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з урахуванням такого.

Приписом ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Положенням ч. 3 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати, у тому числі, оплати товару.

Суд відзначає, жодного підтвердження факту сплати відповідачем на користь позивача заборгованості в розмірі 18.547,60 грн. сторонами судового процесу до суду не подано.

Таким чином, факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований, відтак, враховуючи визнання відповідачем суми основного боргу за Договором, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача основної заборгованості є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю в сумі 18.547,60 грн.

З огляду на те, що відповідач своїми діями порушив зобов'язання за Договором (ст. 610 Цивільного кодексу України), то він вважається таким, що прострочив виконання (ст. 612 Цивільного кодексу України), тому є підстави для застосування відповідальності, встановленої договором та законом.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Поряд з цим, ст. 549 Цивільного кодексу України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Крім того, частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Однак позивачем не подано до суду жодного доказу здійснення відповідачем часткової оплати за поставлений позивачем товар за укладеним між сторонами спору Договором, що робить неможливим перевірку заявлених позивачем до стягнення сум пені, 3 % та інфляційних втрат, наведених у розрахунку останнього.

Таким чином позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 4.096,85 грн., 3 % річних в сумі 1.595,51 грн. та інфляційних втрат в сумі 902,51 грн. задоволенню не підлягають.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується і відповідача, який повинен був довести належними засобами доказування факт відсутності порушення зобов'язання.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Враховуючи, що спір виник в результаті неправильних дій відповідача, тому суд, керуючись ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладає витрати по сплаті судового збору на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного підприємства "ВИРОБНИЧО-ДИСТРИБЬЮТОРСЬКА КОМПАНІЯ "ДІМ ВИНА "СКАЛА" (02002, м. Київ, вул. Луначарського, буд. 24; ідентифікаційний код 36972343, з будь-якого його рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "АТЛАНТІС" (52500, Дніпропетровська обл., м. Синельникове, вул. Космічна, 1; ідентифікаційний код 30012937, на будь-який його рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконавчого провадження) основну заборгованість в сумі 18.547 (вісімнадцять тисяч п'ятсот сорок сім) грн. 60 коп.; витрати по сплаті судового збору в сумі 1.378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

3. В іншій частині позову відмовити повністю.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 07 листопада 2016 року

Суддя С.В. Балац