ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 року Справа № 910/17925/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

ГоловуючогоЖукової Л.В. (доповідач)
Суддів:Панової І.Ю., Погребняка В.Я.,
розглянувши касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "ВіЕс БАНК"
на ухвалугосподарського суду міста Києва від 17.05.2016
та постановуКиївського апеляційного господарського суду від 02.08.2016
у справі № 910/17925/14 господарського суду міста Києва
за заявоюліквідатора фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 арбітражного керуючого Степаненка В.В.
допублічного акціонерного товариства "ВіЕс БАНК"
про визнання недійсним договору іпотеки
за заявоюфізичної особи-підприємця ОСОБА_4
провизнання банкрутом
за участю представників сторін: фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 в особі арбітражного керуючого Степаненка В.В. - Мисана В.М., публічного акціонерного товариства "ВіЕс БАНК" - Шарапової Я.С.

ВСТАНОВИВ :

В провадженні господарського суду міста Києва перебуває справа №910/17925/14 про банкрутство ФОП ОСОБА_4

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.05.2016 року (Суддя Пасько М.В.), зокрема, задоволено заяву ліквідатора ФОП ОСОБА_4 арбітражного керуючого Степаненка В.В. про визнання недійсним договору іпотеки в межах справи №910/17925/14 про банкрутство ФОП ОСОБА_4

Визнано недійсним іпотечний договір, укладений між ПАТ "ВіЕс БАНК" і ОСОБА_4, який посвідчений 10.07.2015 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Джурик М.Ю. за № 433.

Зобов'язано приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Джурик М.Ю. зняти заборону на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1, загальна площа 122,9 кв. м., житлова площа 90,2 кв. м., що накладена Джурик М.Ю., у зв'язку з укладеним договором іпотеки від 10.07.2015 року, у зв'язку з чим здійснити державну реєстрацію припинення цього обтяження та державну реєстрацію припинення іпотеки, номер запису про іпотеку 10365916 від 10.07.2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Не погодившись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ТОВ "Авіпропласт" звернулось до апеляційного господарського суду зі скаргою, у якій просило скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 17.05.2016 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Степаненка В.В. про визнання недійсним договору іпотеки, укладеного 10.07.2015 року між ПАТ "ВіЕс БАНК" і ОСОБА_4, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи та недоведеність обставин, які суд визнав встановленими.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.08.2016 у справі №910/17925/14 (Колегія суддів: Остапенко О.М. - головуючий; Шипко В.В.; Доманська М.Л.) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіпропласт" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.05.2016 року у справі № 910/17925/14 залишено без задоволення.

Ухвалу господарського суду міста Києва від 17.05.2016 року у справі № 910/17925/14 залишено без змін.

Не погодившись із наведеними судовими актами ПАТ "ВіЕс БАНК" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить скасувати наведені рішення попередніх інстанцій та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні заяви, пославшись на порушення та невірне застосування норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 53, 572 Цивільного кодексу України, ст. ст. 20, 90, 91, 92 Закону України "про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст. ст. 1, 3 "Про іпотеку"

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права при ухваленні зазначених судових рішень, вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено під час розгляду справи, ухвалою господарського суду міста Києва від 24.09.2014 року за заявою боржника порушено провадження у даній справі про банкрутство.

Постановою господарського суду міста Києва від 22.10.2014 року фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Степаненка В.В.

17.11.2015 від ліквідатора банкрута надійшла заява про визнання недійсним договору іпотеки в порядку ст. 20 Закону про банкрутство в межах справи №910/17925/14.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.02.2016 року залучено до участі у розгляді заяви в межах справи №910/17925/14 ПАТ "КБ "Експобанк" у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні заявника, а також ТОВ "Авіпропласт" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Під час розгляду заяви ліквідатора, судами встановлено, що 10.07.2015 року між ПАТ "ВіЕс БАНК" (іпотекодержатель) та ОСОБА_4 (іпотекодавець) було укладено договір іпотеки, який посвідчений 10.07.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джурик М.Ю. за № 433.

Відповідно до п. 1.1. даного договору, останній забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає з Кредитного договору № KU026772, укладеного між іпотекодержателем та ТОВ "Авіпропласт" (боржник) 10.07.2015 року, згідно якого іпотекодержатель відкрив боржнику кредитну лінію на суму 3 000 000,00 грн.

В забезпечення виконання зобов'язань боржника за Договором основного зобов'язання іпотекодавець передав іпотекодержателю наступне нерухоме майно: квартиру №8, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Реєстраційний номер нерухомого майна: 00. (п. 1.2. Договору).

Відповідно до п. 1.3. договору, предмет іпотеки, зазначений в п. 1.2. Договору, належить іпотекодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії СТА 215305, індексний номер: 39133190, виданого 16.06.2015 року державним реєстратором Управління державної реєстрації ГТУ юстиції у місті Києві Канівець Л.М.

У зв'язку з посвідченням даного договору, 10.07.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джурик М.Ю. накладено заборону відчуження зазначеного в договорі майна: квартири № 8, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_4, до виконання /припинення/розірвання іпотечного договору, та реєстровано в реєстрі за № 434.

Вказані обставини також підтверджено інформаційною довідкою № 40916127 від 20.07.2015 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна.

Задовольняючи заяву ліквідатора, суд першої інстанції, рішення якого підтримав апеляційний господарський суд виходив з того, що уклавши іпотечний договір з ПАТ "ВіЕс БАНК" 10.07.2015 року, тобто після порушення провадження у справі, боржник прийняв на себе зобов'язання для забезпечення виконання грошових вимог, що є підставою для визнання вказаного договору іпотеки недійсним, в порядку ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Крім того, апеляційний господарський суд встановив, що ухвалою суду першої інстанції від 17.05.2016 року визнано ПАТ "КБ "Експобанк" кредитором ФОП ОСОБА_4 на суму 6 208 800,00 грн., як такі що забезпечені заставою майна боржника, а саме: трикімнатною квартирою, загальною площею 122,90 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2., на підставі укладеного 14.06.2006 року між ПАТ "КБ "Експобанк" та ОСОБА_4 Іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Плохутою Б.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 1189, відтак, кошти від продажу вказаного майна мають бути спрямовані на погашення вимог заставного кредитора, з огляду на що наявність обтяження та заборони відчуження спірної квартири перешкоджатиме її продажу та відповідно задоволенню вимог ПАТ "КБ "Експобанк".

Погоджуючись із висновками попередніх інстанцій, колегія суддів Вищого господарського суду України виходить з такого.

Провадження у справах про банкрутство регулюється ГПК України у випадках, коли його норми безпосередньо визначають правила даного провадження (статті 2, 4-1, 12 та 15) або мають універсальний характер для будь-якої стадії судового процесу , або процесуальної дії (статті, вміщені в розділах I, V, VI, VII, XII, XIII), з урахуванням встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" особливостей.

Відповідно до ч. 1. ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У абз. 1 п. 2.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", роз'яснено, що на підставі статті 215 ЦК України недійсними можуть визнаватися не лише правочини, які не відповідають цьому Кодексу, а й такі, що порушують вимоги інших законодавчих актів України, указів Президента України, постанов Кабінету Міністрів України, інших нормативно-правових актів, виданих державними органами, у тому числі відомчих, зареєстрованих у встановленому порядку.

У даному випадку, ліквідатор, наділений правом на звернення до суду із заявою про визнання недійсним договору іпотеки в межах провадження у справі про банкрутство, в порядку ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", стверджує, що боржник прийняв на себе заставні зобов'язання для забезпечення виконання грошових вимог після порушення справи про його банкрутство.

У ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачені підстави визнання недійсними правочинів (договорів) та спростування майнових дій боржника, згідно якої правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора з таких підстав:

- боржник безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог;

- боржник виконав майнові зобов'язання раніше встановленого строку;

- боржник до порушення справи про банкрутство взяв на себе зобов'язання, в результаті чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим;

- боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови, що в момент прийняття зобов'язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів;

- боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів боржнику перевищувала вартість майна;

- боржник прийняв на себе заставні зобов'язання для забезпечення виконання грошових вимог.

У разі визнання недійсними правочинів (договорів) або спростування майнових дій боржника на підставах, передбачених частиною першою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути в ліквідаційну масу майно, яке він отримав від боржника, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент здійснення правочину або вчинення майнової дії.

Як уже було встановлено, провадження у даній справі порушено 24.09.2014 року, отже, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновком про те, що уклавши 10.07.2015, тобто після порушення провадження у справі, іпотечний договір з ПАТ "ВіЕс БАНК", боржник прийняв на себе зобов'язання для забезпечення виконання грошових вимог, що є підставою, з огляду на ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", для визнання вказаного договору іпотеки недійсним.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази (ст. 1117 ГПК України).

Доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків суду другої інстанції, фактично зводяться до переконання колегії суддів переоцінити обставини справи, що не є компетенцією касаційної інстанції, з огляду на приписи ст. 1115, 1117 ГПК України.

Враховуючи межі перегляду справи в суді касаційної інстанції та повноваження останнього, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалА господарського суду міста Києва від 17.05.2016 та постанова Київського апеляційного господарського суду від 02.08.2016 у справі № 910/17925/14, відповідають вимогам матеріального та процесуального права і підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11113 ГПК України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "ВіЕс БАНК" залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду міста Києва від 17.05.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.08.2016 у справі № 910/17925/14 залишити без змін.

Головуючий Л.В. Жукова

Судді І.Ю. Панова

В.Я. Погребняк