РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2016Справа №910/15554/16

За позовом: публічного акціонерного товариства "ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО" в особі Лубенської філії публічного акціонерного товариства "ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО"

до: державного підприємства "УКРТРАНСНАФТОПРОДУКТ"

про: стягнення 61.299,46 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: Рубан Т.М. - за довіреністю від 22.02.2016 № 10-73/2147;

відповідача: Пясецький Д.В. - за довіреністю від 07.12.2015 № 01/1051.

С У Т Ь С П О Р У :

Публічне акціонерне товариство "ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО" в особі Лубенської філії публічного акціонерного товариства "ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до державного підприємства "УКРТРАНСНАФТОПРОДУКТ" про стягнення з останнього заборгованості в сумі 44.143,19 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач на підставі укладеного між сторонами спору договору про постачання електричної енергії від 02.12.2008 № 941 поставив відповідачеві електричну енергію, натомість, відповідач своє грошове зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 44.143,19 грн., з яких: 29.504,62 грн. - за спожиту електричну енергію, 12.604,74 грн. - за перевищення договірної величини споживання електричної енергії, 1.536,83 грн. - пені, 112,31 грн. - 3 % річних та 384,69 грн. - інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.08.2016 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/15554/16.

До господарського суду надійшла заява представника позивача про уточнення до позовної заяви, яка фактично є заявою про збільшення розміру позовних вимог. Згідно даної заяви, позивач просить суд стягнути з відповідача 61.299,46 грн., з яких: 44.489,15 грн. - заборгованість за електричну енергію, 12.604,74 грн. - заборгованість за перевищення договірної величини споживання електричної енергії, 3.488,35 грн. - пені, 384,69 грн. інфляційних втрат та 332,53 грн. - 3 % річних.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.09.2016 судом прийнято до розгляду зазначену заяву позивача, відповідно справа розглядається у її редакції.

Відповідач, скориставшись правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив повністю з тих підстав, що відповідно до умов п. 6.1.3 укладеного між сторонами спору договору про постачання електричної енергії від 02.12.2008 № 941, електропостачання відповідача може бути обмежено або припинено позивачем з повідомленням відповідача не пізніше ніж за три робочих дні у разі несплати відповідачем платежів та несплати рахунків, однак припинення електропостачання позивачем здійснене не було. Також відповідач вказує на те, що окремі рахунки на оплату поставленої електричної енергії за договором отримував ОСОБА_3, якого було звільнено з підприємства.

В судовому засіданні 31.10.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи повноважних представників сторін по суті спору та дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між відкритим акціонерним товариством "ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО" в особі Лубенської філії публічного акціонерного товариства "ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО" (правонаступник - публічне акціонерне товариство "ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО" в особі Лубенської філії публічного акціонерного товариства "ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО"), як постачальником, (далі - позивач) та державним підприємством "УКРТРАНСНАФТОПРОДУКТ", як споживачем, (далі - відповідач) укладено договір про постачання електричної енергії від 02.12.2008 № 941 (далі - Договір) відповідно до предмету якого позивач продає відповідачу електричну енергію, а останній зобов'язується оплачувати вартість використаної (купленої) електричної енергії (п. 1 Договору).

Пунктом 2.2.2 Договору визначено, що позивач зобов'язаний постачати відповідачу електроенергію, як різновид товару, зокрема, в обсягах, визначених відповідно до розділу 5, та з урахуванням умов розділу 6 цього Договору (додаток «обсяги постачання (договірної величини) електричної енергії споживачу та субспоживачу).

Положеннями п. 2.3 передбачені зобов'язання відповідача, зокрема:

- дотримуватися режиму споживання електричної енергії згідно з умовами розділу 5 Договору та режиму роботи електроустановки: цілодобово (п. 2.3.2 Договору);

- оплачувати позивачу вартість електричної енергії згідно з умовами додатків "Порядок розрахунків" та "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії" (п. 2.3.3 Договору);

- забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених представників позивача за пред'явленням службового посвідчення до засобів (систем) обліку електроенергії, вимірювання потужності та контролю показників якості електроенергії (п. 2.3.5 Договору).

Положеннями п. 3.1 передбачені права позивача, зокрема:

- отримувати від відповідача плату за поставлену електричну енергію за роздрібними тарифами, розрахованими згідно з умовами та правилами здійснення підприємницької діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом, та інші платежі обумовлені цим Договором (п. 3.1.1 Договору);

- визначати у порядку, передбаченому розділом 5 цього Договору, величини споживання електричної енергії та потужності (п. 3.1.3 Договору);

- вимагати відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок порушення відповідачем умов цього Договору (п. 3.1.4 Договору);

- доступу до належних відповідачу засобів (систем) обліку електричної енергії, вимірювання потужності, контролю показників якості електричної енергії для контролю дотримання встановлених режимів споживання енергії (п. 3.1.5 Договору).

Згідно п. 4.2.2 Договору відповідач відповідає за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, визначених згідно із вимогами розділу 5 цього Договору, відповідач сплачує позивачу двократну вартість різниці фактично спожитої та договірної величини.

Сторони обумовили порядок розрахунків в розділі 7 Договору, а також в додатку № 2 та № 3 до Договору.

Розрахунки за використану електричну енергію за розрахунковий період здійснюються за діючим тарифом. Згідно вказаних умов Договору розрахунковим вважається період з 8 годин 17 числа попереднього місяця до 8 годин також числа поточного місяця.

Згідно п. 3 додатку № 2 до Договору відповідач самостійно знімає покази розрахункових засобів обліку о 8:00 годині 17 числа, оформляє відомість про фактичні покази розрахункових засобів обліку електричної енергії та до 15:00 годин надає її позивачу для здійснення розрахунку та оформлення акту про приймання-передачу товарної продукції (про використану електричну енергію).

Пунктом 2 вказаного додатку передбачено, що відповідно до визначеної згідно пункту 3 цього додатку величини коштів за фактично спожиту електричну енергію позивач виписує відповідачу рахунок на оплату електричної енергії, який має бути оплачений протягом 5 операційних днів від дня виписки рахунку.

Відповідно до п. 4.2.1 Договору, за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.3-2.3.4 Договору, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день оплати.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Спір між сторонами судового процесу виник внаслідок неналежного виконання відповідачем умов укладеного між сторонами спору Договору в період з листопада 2015 по серпень 2016, з врахуванням часткових оплат, у відповідача перед позивачем наявна заборгованість за спожиту електричну енергію за Договором, що підтверджується відомостями про фактичні покази розрахункових засобів обліку, актами про приймання-передачу продукції та рахунками, а саме: 44.489,15 грн. - заборгованість за електричну енергію, 12.604,74 грн. - заборгованість за перевищення договірної величини споживання електричної енергії.

Враховуючи, що у правовідносинах сторін даного спору має місце допущене з боку відповідача порушення грошового зобов'язання за Договором, позивачем заявлені вимоги про застосування до відповідача господарської санкції у вигляді пені в розмірі 3.488,35 грн., а також відповідальності на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України шляхом стягнення 3 % річних в сумі 332,53 грн. та інфляційних втрат в сумі 384,69 грн.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з урахуванням такого.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положенням ч. 3 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати, у тому числі, оплати товару.

Виходячи з поданих до суду представником відповідача доказів часткової оплати заборгованості, останній здійснив оплату заборгованості перед позивачем за перевищення договірної величини споживання електричної енергії в сумі 12.604,74 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 20.10.2016 № 1852, яке наявне в матеріалах справи.

Таким чином, станом на момент вирішення судом даного спору по суті, основна заборгованість відповідача перед позивачем за електричну енергію становить 44.489,15 грн.

З огляду на те, що відповідачем частково погашено перед позивачем основну заборгованість вже після звернення останнього до господарського суду із позовом, на підставі якого було порушено провадження у даній справі, суд дійшов висновку, що провадження в частині позовної вимоги про стягнення з відповідача основної заборгованості у вигляді перевищення договірної величини споживання електричної енергії в сумі 12.604,74 грн. підлягає припиненню в порядку, передбаченому п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, з підстав відсутності предмету спору в цій частині.

Суд відзначає, жодного підтвердження факту сплати відповідачем 44.489,15 грн. - заборгованість за електричну енергію сторонами спору до суду не подано.

З урахуванням всіх обставин справи та в їх сукупності, факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований, відтак, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 44.489,15 грн. за спожиту електричну енергію, підлягає задоволенню повністю.

З огляду на обставини даної справи, відповідач своїми діями порушив зобов'язання за Договором (ст. 610 ЦК України), тому він вважається таким, що прострочив виконання (ст. 612 ЦК України), а відтак є підстави для застосування відповідальності, встановленої договором та законом.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Поряд з цим, ст. 549 Цивільного кодексу України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Надані позивачем розрахунки пені, 3 % річних та інфляційних втрат є арифметично вірними, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 3.488,35 грн., 3 % річних в сумі 332,53 грн. та інфляційних втрат в сумі 384,69 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Заперечення відповідача щодо обмеження або припинення електропостачання позивачем судом відхилені з таких підстав.

Відповідно до пункту 3 "Порядку обмеження електроспоживання споживачів до рівня екологічної броні електропостачання або повного припинення їм електропостачання", який затверджений постановою КМУ від 28.01.2004 № 93, споживачі після отримання попередження про обмеження або припинення електропостачання повинні вжити заходів до усунення причин, що викликали необхідність застосування щодо них таких дій. У разі неможливості усунення зазначених причин споживачі зобов'язані:

- вжити заходів до запобігання травматизму або загрозі життю працюючих та населення, загибелі тварин, пошкодженню обладнання, виникненню негативних екологічних і техногенних наслідків;

- протягом доби здійснити з власних електроустановок обмеження електроспоживання до рівня технологічної броні електропостачання;

- після безпечного завершення технологічного процесу виробництва (з використанням технологічної броні електропостачання) здійснити з власних електроустановок обмеження електроспоживання до рівня екологічної броні електропостачання або за відсутності такої повністю його припинити.

Однак після неодноразового отримання повідомлень про припинення електропостачання відповідачем не здійснено жодних дій, передбачених пунктом 3 вказаного Порядку.

Крім того, позивач не мав технічної можливості припинення електропостачання, оскільки територія нафтобази відповідача є закритою та має власну охорону, що обмежує доступ позивача на її територію.

Заперечення відповідача щодо підписання рахунків не уповноваженими особами останнього судом до уваги не приймаються, оскільки рахунки на оплату електричної енергії наявні в матеріалах справи та підписані представниками відповідача, а дослідження справжності підписів на рахунках або повноваження осіб, які їх підписали не є предметом розгляду вказаної справи.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Враховуючи, що спір виник в результаті неправильних дій відповідача, тому суд, керуючись ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладає витрати по сплаті судового збору на відповідача.

Керуючись статтями п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49 та ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Припинити провадження у справі № 910/15554/16 в частині стягнення з державного підприємства "УКРТРАНСНАФТОПРОДУКТ" суми основної заборгованості у вигляді перевищення договірної величини споживання електричної енергії в розмірі 12.604,74 грн.

3. Решту позовних вимог задовольнити повністю.

4. Стягнути з державного підприємства "УКРТРАНСНАФТОПРОДУКТ" (04070, м. Київ, вул. Фролівська, буд. 1/6; ідентифікаційний код 34355770, з будь-якого його рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду) на користь публічного акціонерного товариства "ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО" (36022, Полтавська обл., м. Полтава, вул. Старий Поділ, буд. 5; ідентифікаційний код 00131819 в особі Лубенської філії публічного акціонерного товариства "ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО", на будь-який його рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду) заборгованість за електричну енергію в сумі 44.489 (сорок чотири тисячі чотириста вісімдесят дев'ять) грн. 15 коп.; пеню в сумі 3.488 (три тисячі чотириста вісімдесят вісім) грн. 35 коп.; 3 % річних в сумі 332 (триста тридцять дві) грн. 53 коп.; інфляційні втрати в сумі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 69 коп.; витрати по сплаті судового збору в сумі 1.378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 07 листопада 2016 року

Суддя С.В. Балац