ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" листопада 2016 р.Справа № 922/3344/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання Мороз Ю.В.

розглянувши справу

за позовом Керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області, м. Ізюм в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківської області, м. Харків
до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Восток" , с. Бугаївка, 2) Шевченківської районної державної Адміністрації Харківської області, смт. Шевченкове,
про внесення змін до договору
за участю представників сторін:

прокурора - Чирика В.Г. службове посвідчення №036688 від 11.12.2015р.;

позивача - ОСОБА_1 довіреність №32-20-14-1553/0/19-15 від 20.01.2016р.;

1-го відповідача - не з'явився;

2-го відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Керівник Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області звернувся до господарського суду Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківської області до відповідачів: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Восток", с. Бугаївка, 2) Шевченківської районної державної Адміністрації Харківської області, смт. Шевченкове, в якій прокурор просить: зобов'язати ТОВ "СК Восток" та Шевченківську райдержадміністрацію внести зміни до пункту 8 розділу "Орендна плата" договору оренди земельної ділянки, який 29.12.2007 укладений між Шевченківською райдержадміністрацією та СК "Восток" та 20.01.2008 зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі в Шевченківському районному відділі Харківської регіональної філії ДП "Центр ДЗК при Держкомземі України" за №04, та викласти його в такій редакції - "Орендна плата складає 3 (три) відсотки від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та вноситься орендарем рівними частками щомісячно, протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного місяця". Також прокурор просить зобов'язати ТОВ "СК Восток" і Шевченківську райдержадміністрацію внести зміни в частині нормативної грошової оцінки земельної ділянки до тексту 4 розділу "Об'єкт оренди" договору оренди земельної ділянки, який 29.12.2007 укладений між Шевченківською райдержадміністрацією та СК "Восток" та 20.01.2008 зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі в Шевченківському районному відділі Харківської регіональної філії ДП "Центр ДЗК при Держкомземі України" за №04.

Присутні представник прокуратури у судовому засіданні позовні вимоги підтримував та просив позов задовольнити.

Присутній представник позивача у судовому засіданні зазначав, що Головне управління Держгеокадастру у Харківської області, як юридична особа створена у травні 2015 року, тому не приймало участі у розпорядженні спірною земельною ділянкою та укладанні договору оренди в який необхідно внести зміни, та не є стороною договору оренди. Також позивач зазначив, що про існування спірного договору оренди землі позивач дізнався із моменту отримання позову прокуратури.

Представник 1-го відповідача у судове засідання не з'явився, свого повноважного представника не направив, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення копії ухвали про відкладення розгляду справи від 26.10.2016р. повноважному представнику 1-го відповідача - 31.10.2016р.

Представник 2-го відповідача у судове засідання не з'явився. Надав через канцелярію господарського суду Харківської області 27.10.2016р. та 01.11.2016р. відзив на позовну заяву за вх.№ 35364, за вх.№36120, в якому 2-ий відповідач зазначив, що позивач є головним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та 2-ий відповідач рекомендував 1-му відповідачу звернутися до Головного управління Держгеокадастру у Харківської області для приведення договору оренди у відповідність до чинного законодавства, але 1-ий відповідач не відреагував. 2-ий відповідач зазначив, що позовні вимоги визнає лише в частині внесення змін до договору та викладення його у новій редакції, але 2-ий відповідач не може внести зміни до договору, оскільки не наділений повноваженнями щодо розпорядження земельною ділянкою. Також, 2-ий відповідач просив розглянути справу за відсутності представника 2-го відповідача. Суд, розглянувши клопотання 2-го відповідача про розгляд справи за його відсутності визнав за необхідне задовольнити його, як таке, що не суперечить чинному законодавству.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК України), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи вищенаведене та те, що 1-ий відповідач був повідомлений належним чином, про дату та час розгляду справи, справа розглядається на підставі ст.75 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення повноважних представників прокуратури та позивача господарським судом встановлено наступне.

Розпорядженням голови Шевченківської райдержадміністрації від 28.12.2007р. №503 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та надано дозвіл на складання документів, що посвідчують право оренди ТОВ "СК "Восток" (далі по тексту - 1-ий відповідач) на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих на території Сподобівської сільської ради Шевченківського району Харківської області.

На виконання зазначеного розпорядження між Шевченківською райдержадміністрацією (далі по тексту - 2-ий відповідач) та 1-им відповідачем 29.12.2007р. укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель запасу площею 3,3730 га (пасовища), що знаходиться на території Сподобівської сільської ради Шевченківського району за межами населеного пункту, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Вказаний договір оренди земельної ділянки 20.01.2008р. зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на постійного користування землею, договорів оренди землі в Шевченківському районному відділі Харківської регіональної філії ДП "Центр ДЗК при Держкомземі України" за №04. Строк дії договору оренди - 49 років.

Пунктом 8 розділу "Орендна плата" зазначеного договору оренди землі ! передбачено, що орендна плата складає 1 (один) відсоток від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та вноситься орендарем рівними частками щомісячно, протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного місяця.

Пунктом 11 договору оренди визначено випадки перегляду сторонами розміру орендної плати, серед яких - зміна розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції.

Статтею 15 Закону України "Про оренду землі" визначено, що однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням ії розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за ії несплату.

Відповідно до ч.1 ст.632 Цивільного кодексу України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, визначених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до п.п.14.1.136 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Пунктом 288.1 ст.288 Податкового кодексу України передбачено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Згідно з п.288.4 ст.288 Податкового кодексу України, розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014р. №1166-VII внесено зміни до пункту 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України, відповідно до яких річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності незалежно від їх категорій не може бути меншим ніж 3% від нормативної грошової оцінки. Вказані зміни в податковому законодавстві набули чинності з 01.04.2014р. При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 ст.5 Податкового кодексу України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 ст.288 Податкового кодексу України.

Проте, всупереч вищезазначеним вимогам законодавства зміни до договору оренди в частині встановлення розміру орендної плати не вносились, додаткові угоди до договору оренди землі не укладались.

Шевченківським відділенням Куп'янської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Харківській області листами №56/9/20-24-24-58 від 05.08.2014р. та №35/9/20-24-24-60 від 04.03.2015р. про наявні підстави для перегляду розміру орендної плати за земельну ділянку також повідомлено і Шевченківську райдержадміністрацію.

Разом з тим, на даний час 1-ий відповідач продовжує використовувати земельну ділянку на підставі договору оренди земельної ділянки, відповідно до якого орендна плата складає 1% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Крім того, вимогами ст.13 Закону України "Про оцінку земель" передбачено, що для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок є обов'язковим.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про оренду землі", оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно ст.13 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України "Про оренду землі" однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за ії несплату.

Орендна плата відповідно до ст.21 Закону України "Про оренду землі" - платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою; розмір, форма і строки внесення орендної плати встановлюються за згодою сторін в договорі оренди, крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України.

Частиною 1 пункту 289.1 статті 289 Податкового кодексу України і частиною 1 статті 13 Закону України "Про оцінку земель" передбачено, що для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності обов'язково проводиться та використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, яка являє собою капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Отже, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності, а договір у цій частині суперечить приписам чинного законодавства.

Відповідно до інформації відділу Держгеокадастру у Шевченківському районі технічна документація з нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 3,3730 га, яку передано в оренду СК "Восток", відсутня. На час укладання договору нормативна грошова оцінка земельних ділянок вираховувалась на підставі проведеного розрахунку виходячи з середньої вартості 1 га ріллі.

Згідно статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутися до суду за його захистом відповідно до встановлених способів захисту цивільних прав та інтересів.

Частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Згідно постанови Пленуму Верховного суду України "Про судове рішення" від 29.12.76 №11 із змінами, внесеними постановами Пленуму від 24.04.81 № 4, від 25.12.92 №13, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи з загальних засад і змісту законодавства України.

Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, а також оцінку всіх доказів. Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обґрунтувати. Мотивувальна частина рішення повинна мати також посилання на закон та інші нормативні акти матеріального права, на підставі яких визначено права і обов'язки сторін у спірних правовідносинах.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Резолютивна частина рішення повинна містити чіткі та безумовні висновки, що ґрунтуються на аналізі та оцінці фактичних обставин викладених у його мотивувальній частині, та відповідати застосованим до спірних відносин нормам права.

З цією метою суд зясувавши характер спірних правовідносин сторін, характер порушеного права вважає, що прокурором вибрано спосіб захисту порушеного права, який не направлений на реальний захист порушеного права, а саме прокурором не заявлені вимоги згідно п.5 ст. 188 Господарського кодексу України щодо внесення змін до договору оренди землі, який буде вважатися зміненим з дня набрання чинності даним рішенням, а заявлені позовні вимоги щодо зобов'язання сторін по договору вчинити певні дії, а саме укласти певну додаткову угоду в певній редакції. Тобто рішення буде виконане у невизначеному майбутньому після вчинення відповідачами певних дій.

Крім того, на час прийняття розпорядження голови Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області № 88 від 16.03.2006р. та укладення зазначеного договору оренди землі від 05.05.2006 діяли вимоги пункту 12 Перехідних положень Земельного кодексу України, а саме: до розмежування земель державної та комунальної власності щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених у абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06 вересня 2012р., внесено зміни у ст. 122 Земельного кодексу України, щодо повноваження органів виконавчої влади. Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування, зокрема у п.4, згідно якого центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відтак, до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06 вересня 2012р., розпорядження землями відбувалось відповідно до вимог пункту 12 Перехідних положень Земельного кодексу України.

Позивач - Головне управління Держгеокадастру у Харківської області створено у 2015 році та згідно ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України є центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Тобто з моменту утворення Головного управління Держгеокадастру у Харківської області у Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області не має повноважень щодо розпорядження земельними ресурсами, в тому числі щодо передачі землі в оренду, оскільки такими повноваженнями наділений позивач у справі, а саме - Головне управління Держгеокадастру у Харківської області.

Враховуючи вищевикладене та те, що прокурором не вірно визначений суб'єктний склад даних правовідносин, а саме прокурором визначено у якості 2-го відповідача, який повинен укласти додаткову угоду орган, який відповідно до вимог Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06 вересня 2012р. позбавлений права розпорядження відповідною земельною ділянкою, а саме Шевченківську районну державну адміністрацію Харківської області, а таким правом наділений згідно ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України позивач у справі - Головне управління Держгеокадастру у Харківської області, тому позовні вимоги прокурора є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають, відповідно до цього суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову судові витрати у даній справі покладаються на прокурора, який звернувся до суду.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 09.11.2016 р.

Суддя ОСОБА_2