ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" листопада 2016 р.Справа № 915/1957/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Мишкіної М.А.

суддів Будішевської Л.О., Таран С.В.

при секретарі судового засідання Шитря О.М.

за участю представників сторін:

від ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» - ОСОБА_1 за довіреністю;

від ТОВ «Виста-К» - не зявився

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України»

на рішення господарського суду Миколаївської області від 23 серпня 2016 року

по справі №915/1957/15

за позовом Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виста-К»

про стягнення 195962,40грн.

Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

В судовому засіданні 11.10.2016р. оголошувалась перерва згідно ст.77 ГПК України.

В судовому засіданні 01.11.16р. згідно ст.85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

встановив:

24.11.2015р. Публічне акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (надалі позивач, ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України») звернулося до господарського суду Миколаївської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виста-К» (надалі відповідач, ТОВ «Виста-К»), в якому (з урахуванням письмових пояснень від 14.12.2015р.) просило суд зобовязати відповідача сплатити йому 188757,90грн. за неналежне виконання своїх договірних зобовязань.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 29.05.12р. між ним (Замовник) та відповідачем (Виконавець) був укладений договір № 31 роботи по переробці давальницької сировини, відповідно до умов пп.1.1 якого в порядку і на умовах, визначених цим Договором, Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе обов'язок виконати роботи по переробці з наданого Замовником насіння соняшника (давальницька сировина) та виготовити за оплату олію соняшника не рафіновану і макуху - «готова продукція». Відповідач порушив строки виконання зобовязання за пп.2.2.2-2.2.4 договору та п.3 додаткової угоди №1 від 20.09.2012р. щодо своєчасного передання замовнику готової продукції, виготовленої з давальницької сировини, у звязку із чим у ТОВ «Виста-К» перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 188757,90грн.

З посиланням на норми ст.ст. 526, 530, 612 ЦК України, ст.ст.193, 216-217, 231-232 ГК України ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» просило суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

16.12.2015р. ТОВ «Виста-К» подало суду першої інстанції відзив на позовну заяву, в якому просило відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 15.01.2016р. (залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 01.03.2016р.) у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.05.2016р. касаційну скаргу ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» задоволено; постанову Одеського апеляційного господарського суду від 01.03.2016р. та рішення господарського суду Миколаївської області від 15.01.2016р. у справі №915/1957/15 скасовано; справу направлено на новий розгляд до господарського суду Миколаївської області.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 08.06.2016р. прийнято справу до провадження.

08.08.2016р. позивач подав місцевому господарському суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив суд зобовязати відповідача сплатити на свою користь 195962,40грн.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 23.08.2016р. (суддя Васильєва Л.І.) у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано посиланням на норми ст.509, 627, 628, 613, 22, п.3 ч.1 ст.3 ЦК України, ст.175 ГК України, та вмотивовано тим, що додатковою угодою №1 від 20.09.2012р. сторони змінили строки передачі готової продукції та місце її передачі. Пункт 4.6. договору від 29.05.2012р. щодо обовязку позивача направити заявку відповідачу на відвантаження продукції виключили. Із умов пунктів 3 та 4 Додаткової угоди №1 витікає, що сторони встановили строки виконання зобовязань та місце його виконання . Тобто, в установлені строки, а саме в періоди з 20.09.12 р. по 28.09.12 р., з 01.10.12 р. по 10.10.12 р. , з 11.10.12 р. по 22.10.12 р. , 23.10.12 р. по 02.11.12 р. , з 05.11.12 р. по 15.11.12р., 16.11.12 р. по 26.11.12 р., 27.11.12 р. по 07.12.12р. позивач повинен був прибути в місце передачі готової продукції: Миколаївська область, Жовтневий район, с. Калинівка, вул. Польова, буд. 3-А. А відповідач - передати 78 т 560 кг олії соняшникової відповідними частками(по 11 тон в період з 20 вересня по 26 листопада 2012р. та 12560 кг з 27 листопада по 7 грудня 2012р.) Як свідчать Акти прийому-передачі готової продукції(а.с.18-25) в вересні, листопаді та грудні 2012р. позивач олію не отримував, в жовтні 2012р. ним отримано 29,339 тон, 2740 тон, в січні 2013р.- 32,760 тон, в березні 2013р. 4,115 тон. Жодних доказів того, що позивач вчинив дії, встановлені договором та додатковою угодою для прийняття продукції, виготовленої відповідачем з давальницької сировини олії соняшникової, останнім не надано. Отже наявна прострочка кредитора, тобто позивача, який не вчинив дій, до вчинення яких боржник відповідач не міг виконати свого обов'язку по передачі продукції. Саме неправомірна бездіяльність позивача, яка полягає в його неприбутті за адресою, вказаною в пункті 4 додаткової угоди, позбавила можливості відповідача виконати його зобовязання щодо передачі готової продукції, виготовленої з давальницької сировини. Таким чином, факт правопорушення з боку відповідача відсутній, а отже у задоволенні позову слід відмовити.

Не погодившись з рішенням суду від 23.08.2016р., ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» звернулося до Одеського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати оскаржене рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, підлягає скасуванню з наступних підстав:

-20.09.2012р. до Договору №31 між Виконавцем та Замовником укладено додаткову угоду №1, відповідно до п.2 якої сторони домовились виключити п. 4.6. Договору, що передбачав відвантаження готової продукції на підставі заявки Позивача. Разом з тим, п.3 вищевказаної угоди Сторони чітко узгодили графік на повернення готової продукції та домовились доповнити розділ 4. «Умови виконання робіт, порядок передачі готової продукції Договору п. 4.8. в наступній редакції: « 4.8. Сторони фіксують, що залишок готової продукції, на 20 вересня 2012 року, яку Виконавець повинен передати Замовнику становить 78 тонн 560 кг олії соняшникової та 260 тонн 218 кг макухи соняшникової;

- матеріалами справи підтверджено, що залишок не переданої відповідачем продукції склав 9 тонн 606 кг олії соняшникової (78 тонн 560 кг 68 тонн 954 кг),. що, у свою чергу, засвідчують підписані сторонами акти-розрахунки по виготовленню олії соняшникової;

- на позивача не покладався обов'язок надсилати відповідачеві заявку для відвантаження готової продукції, а кінцевий строк її передання чітко зафіксований умовами додаткової угоди. Крім того, жодна з умов додаткової угоди не передбачала обов'язку Замовника направити свій транспорт Виконавцю;

- суд не взяв до уваги, що до ТОВ «Виста-К» було направлено претензію № 252 від 18.09.2014р. на повернення олії соняшникової у кількості 9,606 тонн, відповідь яку так і не надано;

- оскільки зобов'язання ТОВ «Виста-К» у строки встановлені домовленостями між сторонами не виконані, у ПАТ «ДПЗКУ» в особі філії «Великолепетиський елеватор» відпала потреба в отриманні вищезазначеної олії. До того ж, виходячи з вимог п. 13 ДСТУ 4492:2005, передати олію належної якості ТОВ «Виста-К» теж не спроможне;

- судом першої інстанції порушені норми процесуального права (ст.43 ГПК України, розяснення, які містяться у пунктах 1,2,4 Постанови Пленуму ВГСУ №6 від 23.03.2012р.)- суд не з'ясував, що: кінцевий строк виконання ТОВ «Виста-К» свого зобов'язання згідно змін, внесених Додатковою угодою до Договору - 07.12.2012р.; п. 3 додаткової угоди до Договору визначено, що заявка на відвантаження готової продукції не потрібна; у жодному пункті договору та додаткової угоди не вказано обов'язку Виконавця направити свій транспорт для отримання готової продукції; позивач направляв ТОВ «Виста-К» претензію та листи-вимоги, відповідь на які надано не було.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 19.09.2016р. прийнято апеляційну скаргу ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» до провадження та призначено її до розгляду у судовому засіданні.

В засіданні суду апеляційної інстанції представник скаржника підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Представники відповідача в судовому засіданні 11.10.2016р. заперечували проти доводів та вимог апеляційної скарги з підстав законності та обґрунтованості оскарженого рішення.

В засідання суду апеляційної інстанції 01.11.2016р. ТОВ «Виста-К» свого представника не направило.

Відповідно до ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення виходячи із наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в ході апеляційного розгляду, що 29.05.12р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Виста-К» (Виконавець) та Публічним акціонерним товариством «Державна продовольчо-зернова корпорація України» в особі філії ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Великолепетиський елеватор» (Замовник) було укладено договір роботи по переробці давальницької сировини №31 (надалі Договір №31), відповідно до п.1.1 якого в порядку і на умовах, визначених цим договором Виконавець доручив, а Замовник прийняв на себе обовязок виконати роботи по переробці з наданого позивачем насіння соняшника (надалі - давальницька сировина) та виготовити за оплату олію соняшникову не рафіновану і макуху, далі по тексту «готова продукція».

Розділом 2 Договору №31 визначені права і обовязки сторін:

- у п.2.1 Договору №31 зазначені права і обовязки Замовника: в обумовлені цим Договором строки надати Виконавцеві давальницьку сировину належної якості (п.п.2.1.1.), своєчасно сплатити роботи з переробки давальницької сировини (п.п.2.1.2), у обумовлені цим Договором строки забрати готову продукцію (п.п.2.1.3);

- у п.2.2 Договору №31 зазначені права і обовязки Виконавця: прийняти давальницьку сировину належної якості (п.п.2.2.1), своєчасно та якісно виконати роботи по переробці давальницької сировини (п.п.2.2.2.), своєчасно та якісно виконати роботи з переробки давальницької сировини, визначені у п.3.5 цього Договору, необхідність виконання яких була погоджена Сторонами (п.п.2.2.3), своєчасно передати Замовникові готову продукцію належної якості виготовлену з давальницької сировини (п.п.2.2.4).

Відповідно до п.3.1 Договору №31 Замовник передає Виконавцеві давальницьку сировину у кількості 3300 тонн +/- 15%.

Згідно із пунктами 4.1, 4.2, 4.6 Договору №31 Виконавець зобовязується виготовити з наданої Замовником давальницької сировини - сімя соняшнику готову продукцію. Виконавець гарантує, що умови і процес переробки давальницької сировини, і готова продукція відповідає вимогам ГОСТ. Виконавець відвантажує готову продукцію по заявці Замовника, але не раніше 12 календарних днів з моменту постачання Виконавцем давальницької сировини.

Відповідно до п. 6.5 Договору №31 усі спори і розбіжності дозволяються сторонами шляхом переговорів. При не досягненні врегулювання виниклих розбіжностей, суперечка передається на розгляд господарського суд в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Згідно із п.8.4 Договору №31 дія Договору припиняється тільки після повного виконання усіх його умов. Дострокове припинення дії Договору можливе тільки по взаємній згоді Сторін. Одностороння відмова від виконання умов Договору не допускається, за винятком випадків коли така відмова викликана невиконанням, або неналежним виконанням однієї із Сторін своїх зобовязань за Договором.

20.09.2012р. між ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» в особі філії ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Великолепетиський елеватор» та ТОВ «Виста-К» була укладена Додаткова угода №1 до договору роботи по переробці давальницької сировини №31 від 29.05.2012р., зокрема, про наступне:

1. Сторони домовились внести зміни до п.3.1 розділу 3. Умови постачання давальницької сировини Договору та викласти його в наступній редакції: «3.1. Замовник передає виконавцеві давальницьку сировину у кількості 1248т. 280кг».

2. Сторони домовились виключити п.4.6 розділу 4.Умови виконання робіт. Порядок передачі готової продукції Договору.

3. Сторони домовились доповнити розділ 4.Умови виконання робіт. Порядок передачі готової продукції Договору п. 4.8 в наступній редакції: « 4.8. Сторони фіксують, що залишок готової продукції станом на 20.09.12р., яку Виконавець повинен передати Замовнику становить 78 т 560 кг олії соняшникової та 260 т 218 кг макухи соняшникової. Виконавець зобовязується передати Замовнику готову продукції за таким графіком:

з 20.09.12 р. по 28.09.12 р. - 11 т олії соняшникової,

з 01.10.12 р. по 10.10.12 р. - 11 т олії соняшникової,

з 11.10.12 р. по 22.10.12 р. - 11 т олії соняшникової,

з 23.10.12 р. по 02.11.12 р. - 11 т олії соняшникової,

з 05.11.12 р. по 15.11.12 р. - 11 т олії соняшникової,

з 16.11.12 р. по 26.11.12 р. - 11 т олії соняшникової,

з 27.11.12 р. по 07.12.12 р. - 12 т 560 кг олії соняшникової (всього 78 т 560 кг),

з 20.09.12 р. по 21.09.12 р. - 20 т макухи соняшникової,

з 24.09.12 р. по 28.09.12 р. - 60 т макухи соняшникової,

з 01.10.12 р. по 05.10.12 р. - 60 т макухи соняшникової,

з 08.10.12 р. по 12.10.12 р. - 60 т макухи соняшникової,

з 15.10.12 р. по 19.10.12 р. - 60 т 218 кг макухи соняшникової (всього 260 т 218 кг).

4. Сторони домовились доповнити розділ 4.Умови виконання робіт. Порядок передачі готової продукції Договору п.4.9 в наступній редакції: «Місце передачі готової продукції: Миколаївська область, Жовтневий район, с. Калинівка, вул. Польова, буд. 3-А».

8. Інші умови Договору, не змінені цією Додатковою угодою, залишаються чинними і Сторони підтверджують по ним свої зобовязання.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору №31 ТОВ «Виста-К» передало позивачу 68 тон 954 кг олії соняшникової та макуху соняшникову 260 тон 218 кг, що підтверджено актами прийому-передачі готової продукції (а.с.17-25) та не заперечується сторонами.

14.03.2014р. між Філією ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Великолепетиський елеватор» та ТОВ «Виста-К» був складений Акт-розрахунок №6 по виробництву олії соняшникової нерафінованої за період з 01.11.2013р. по 13.03.2014р., в якому зазначено, що станом на 13.03.2014р. передано Замовнику (за весь період дії договору) на його вимогу готової продукції в обємі олії соняшникова нерафінована 402,326т, макухи соняшникової 436,898т. Станом на 13.03.2014р. Замовнику не було передано готової продукції в обємі: олія соняшникова нерафінована 9,606 тон. (а.с.26).

18.09.2014р. позивач надіслав відповідачу ОСОБА_2 №252 (копія якої наявна в матеріалах справи) на повернення копії соняшникової нерафінованої у кількості 9,606 тонн з приводу невиконання умов Договору роботи по переробці давальницької сировини №31 від 29.05.2012р. В матеріалах справи міститься копія повідомлення про вручення поштового відправлення на імя ТОВ «Виста-К», відповідно до якого вищезазначена вимога вручена за адресою: м.Миколаїв, вул.Велика Морська,89 22.09.2014р., підпис отримувача нерозбірливо «Самоленк» (а.с.30-31).

31.05.2014р. між Філією ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Великолепетиський елеватор» та ТОВ «Виста-К» був складений Акт-розрахунок №6 по виробництву олії соняшникової нерафінованої за період з 26.12.2014р. по 31.01.2015р., в якому зазначено, що станом на 31.01.2015р. передано Замовнику (за весь період дії договору) на його вимогу готової продукції в обємі олії соняшникова нерафінована 402,326т, макухи соняшникової 436,898т. Станом на 31.01.2015р. Замовнику не було передано готової продукції в обємі: олія соняшникова нерафінована 9,606 тон. (а.с.27).

Звертаючись до суду з позовом ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (з урахуванням заяви від 08.08.2016р.) зазначило вартість 9,606тон олії соняшникової нерафінованої - 195962,40грн., які позивач вважає збитками, спричиненими неправомірною поведінкою ТОВ «Виста-К», а саме не передачею готової продукції у строки, встановлені Додатковою угодою від 20.09.2012р. №1, та просило їх стягнути з відповідача.

Місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» з огляду наступного.

Згідно із ч.1 ст.175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, зокрема, посилався на приписи ст.ст.22, 612 ЦК України, ст.220 ГК України.

Згідно із ст.220 ГК України боржник, який прострочив виконання господарського зобов'язання, відповідає перед кредитором (кредиторами) за збитки, завдані простроченням, і за неможливість виконання, що випадково виникла після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання втратило інтерес для кредитора, він має право відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Боржник не вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, поки воно не може бути виконано внаслідок прострочення кредитора.

Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Разом з цим, згідно із ст.613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Боржник не має права на відшкодування збитків, завданих простроченням кредитора, якщо кредитор доведе, що прострочення не є наслідком його вини або осіб, на яких за законом чи дорученням кредитора було покладено прийняття виконання. Боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Згідно із ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

З наведеного випливає, що збитки як категорія цивільно-правової відповідальності являють собою ті негативні наслідки, що виникають як невідворотний результат порушення цивільного права особи. Отже, необхідною умовою стягнення збитків є наявність причинного звязку між завданими збитками та протиправною поведінкою, де збитки є наслідком, а неправомірні дії причиною. Проте, перш за все має бути доведеною та очевидною протиправність поведінки особи, що вказується як заподіювач збитків.

Як вбачається з матеріалів справи, в первісній редакції Договору №31 сторони визначили, що Виконавець відвантажує готову продукцію по заявці Замовника, але не раніше 12 календарних днів з моменту постачання Виконавцем давальницької сировини (п.4.6 Договору №31).

Разом з цим, Додатковою угодою №1 від 20.09.2012р. сторони виключили з Договору п.4.6, визначивши при цьому графік передачі готової продукції (всього 78т. 560кг олії у строк до 07.12.2012р. та 260т.218кг макухи соняшникової до 19.10.2012р. пункт 3 Додаткової угоди №1 від 20.09.20162.) та зазначивши місцем передачі готової продукції: Миколаївська область, Жовтневий район, с.Калинівка, вул.Польова,3-А - пункт 4 Додаткової угоди №1 від 20.09.2012р.

Проте підпункт 2.1.3 Договору №31 залишився незмінним та відповідно до його умов Замовник має право та зобовязаний у обумовлені цим Договором строки забрати готову продукцію.

В засіданні суду апеляційної інстанції на запитання суду представники сторін зазначили, що за адресою Миколаївська область, Жовтневий район, с.Калинівка, вул.Польова,3-А знаходяться виробничі потужності ТОВ «Виста-К».

Виходячи із змісту ст.526 ЦК України, підпункту 2.1.3 п.2.1 договору, з урахуванням пункту 4.9 внесеного додатковою угодою від 20.09.2012р., за відсутності конкретно визначеного обовязку позивача прибути своїм транспортом до місця передачі продукції, його зобовязання згідно п.п.2.1.3 мало виконуватись відповідно до вимог, що звичайно ставляться, а саме: обовязок забрати готову продукцію за місцем її передачі (Миколаївська область, Жовтневий район, с.Калинівка, вул.Польова,3-А) передбачав вчинення Замовником (позивачем) дій з прибуття до місця передачі продукції, витребування готової продукції до передачі йому, оформлення відповідних документів (актів передачі), а у разі відсутності готової продукції позивач мав зафіксувати це у будь-який спосіб відповідно до звичаїв ділового обороту.

Місцевий господарський в оскаржуваному рішенні обґрунтовано зазначив про те, що в установлені п.3 Додаткової угоди №1 від 20.09.2012р. строки, а саме в періоди з 20.09.12р. по 28.09.12р., з 01.10.12р. по 10.10.12р. , з 11.10.12р. по 22.10.12р. , з 23.10.12р. по 02.11.12р. , з 05.11.12р. по 15.11.12р. , 16.11.12р. по 26.11.12р., 27.11.12 р. по 07.12.12р. позивач повинен був прибути на місце передачі готової продукції: Миколаївська область, Жовтневий район, с. Калинівка, вул. Польова, буд. 3-А, а відповідач - передати 78 т 560 кг олії соняшникової відповідними частками (по 11 тон в період з 20 вересня по 26 листопада 2012р. та 12560 кг з 27 листопада по 7 грудня 2012р.)

Як вбачається з матеріалів справи, а саме Актів прийому-передачі готової продукції у вересні, листопаді та грудні 2012р. позивач олію не отримував, а в жовтні 2012р. ним отримано 29,339 тон, 2740 тон, в січні 2013р.- 32,760 тон, в березні 2013р. 4,115 тон.

За умовами Договору №31 (з урахуванням Додаткової угоди до нього №1 від 20.09.2012р.) останнім днем передачі відповідачем позивачу сонячної олії є 07.12.2012р., проте позивач отримував олію соняшникову і після цієї дати, а саме 29.01.2013р., 14.03.2013р. та 21.10.2013р.

ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду справи не надано суду доказів на підтвердження тієї обставини, що за проміжок часу як з 14.03.2013р. (остання дата отримання відповідачем 4,115т. олії соняшникової) по 24.11.2015р. (дата звернення позивача до суду з позовом по даній справі) позивачем були здійснені заходи з отримання 9,606т. олії соняшникової саме за місцем передачі готової продукції: Миколаївська область, Жовтневий район, с.Калинівка, вул.Польова, буд. 3-А (прибуття відповідного автотранспорту за цією адресою, тощо), як то передбачено п.4.9 Договору №31 в редакції Додаткової угоди №1 від 20.09.2012р.

Отже в даному випадку відсутнє прострочення боржника (ТОВ «Виста-К»), оскільки позивач не вчинив дії з виконання свого зобовязання за Договором №31 в частині обовязку забрати готову олію соняшниковуза місцем передачі готової продукції: Миколаївська область, Жовтневий район, с.Калинівка, вул.Польова, буд. 3-А.

Таким чином, у діях ТОВ «Виста-К» відсутня протиправна поведінка щодо виконання своїх зобовязань за Договором №31, що унеможливлює стягнення з останнього спірної суми збитків на підставі ст.ст.22, 612 ЦК України.

Вищий господарський суд, скасовуючи рішення господарського суду Миколаївської області від 15.01.2016р. та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 01.03.2016р. по даній справі, у своїй постанові від 18.05.2016р. зазначив про те, що господарські суди попередніх інстанцій при вирішенні спору, всупереч приписів ст. 43 ГПК України, не дослідили зміст додаткової угоди №1 від 20.09.2012р., що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Зокрема такою фактичною обставиною є порядок поставки продукції за договором на виконання робіт по переробці давальницької сировини № 31 від 29.05.2012 з урахуванням змін, внесених додатковою угодою №1. Господарськими судами попередніх інстанцій, також не досліджувалися обставини справи щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача суми збитків у заявленому у позові розмірі.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначає, що на виконання вищезазначених вказівок під час нового розгляду справи суд першої інстанції дослідив зміст Додаткової угоди №1 від 20.09.2012р. та встановив відсутність правових підстав для стягнення з відповідача суми збитків у розмірі 195962,40грн., надавши вірну юридичну оцінку фактичних обставин справи.

Отже місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України».

Доводи апеляційної скарги ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Обставина надсилання відповідачу ОСОБА_2 №252 підставою для скасування або зміни оскаржуваного рішення не спроможна, оскільки:

- по-перше, надсилання вимоги не звільняє позивача від обовязку забрати готову продукцію за адресою: Миколаївська область, Жовтневий район, с.Калинівка, вул.Польова, буд. 3-А (п.п.2.1.36, п.4.9 Договору №31 в редакції Додаткової угоди №1 від 20.09.2012р.);

- по-друге, на повідомленні про вручення поштового відправлення на імя ТОВ «Виста-К» адресою м.Миколаїв, вул.Велика Морська,89 22.09.2014р., зазначений підпис отримувача нерозбірливо «Самоленк», в той час як у Звітності про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування до органів і зборів за 9 місяць 2014 року ТОВ «Виста-К» зазначено три особи працюючих на підприємстві - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5Ф, (а.с.227-228).

Твердження скаржника про те, що виходячи з вимог п. 13 ДСТУ 4492:2005 ТОВ «Виста-К» не спроможне передати позивачу олію належної якості нічим не підтверджені та є лише припущеннями позивача. В засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача наполягав, що підприємство наразі має змогу передати позивачу 9,606т. олії на виконання умов Договору №31.

Інші доводи апеляційної скарги ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» майже усі зводяться до мотивів, зазначених позивачем у позовній заяві, не свідчать про неправильність висновку про відмову у позові місцевого господарського суду та підставою для скасування або зміни рішення слугувати не спроможні.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення господарського суду Миколаївської області від 23.08.2016р. відповідає обставинам справи та нормам чинного законодавства, зміні або скасуванню не підлягає, а відтак, залишається без змін.

Керуючись ст.ст.99, 101-103, 105 ГПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Миколаївської області від 23.08.2016р. у справі №915/1957/15 залишити без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписаний 07.11.2016р.

Головуючий суддя Мишкіна М.А.

Суддя Будішевська Л.О.

Суддя Таран С.В.