номер провадження справи 5/65/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2016 Справа № 908/2275/16

За позовом: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (71500, АДРЕСА_1; поштова адреса: АДРЕСА_2)

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "АЙС РІТЕЙЛ" (69600, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Магістральна, 100)

про зобов'язання повернути безпідставно набуте майно

Суддя Проскуряков К.В.

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_2, довіреність № НАТ857369 від 18.05.2016 р.;

Від відповідача: Зигар О.А., довіреність №1210/05 від 12.10.2016 р.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

29.08.2016 р. до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЙС РІТЕЙЛ" про зобов'язання повернути безпідставно набуте майно.

Ухвалою суду від 29.08.2016 р. позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №908/2275/16, справі присвоєно номер провадження - 5/65/16, розгляд якої призначено на 05.10.2016 р.

Ухвалою суду від 05.10.2016 р., на підставі ст. 77 ГПК України, розгляд справи відкладено на 31.10.2016 р.

За письмовим клопотанням представників сторін розгляд справи відбувався без фіксації судового процесу за допомогою технічних засобів.

Представник позивача повністю підтримав позовні вимоги та надав суду пояснення, відповідно до яких: 24.03.2015 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "АЙС РІТЕЙЛ" та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 було укладено договір суборенди устаткування №132, відповідно до якого орендар взяв на себе зобов'язання передати, а суборендар прийняти у тимчасове платне користування устаткування. Зазначив, що фактично відповідач не передавав позивачу обладнання, акти прийому-передачі устаткування не оформлювалися. Оскільки позивачем орендувалося аналогічне обладнання у інших орендарів, позивач помилково передав відповідачу спірне обладнання за прибутковими накладними. Надав суду на підставі ст. 22 ГПК України, письмове клопотання про уточнення позовних вимог від 31.10.2016 р., яким фактично уточнив кількість переданого відповідачу обладнання, зазначивши 113 штук. Позивач просить суд позов з урахуванням наданих уточнень задовольнити, зобов'язати відповідача повернути безпідставно набуте обладнання.

Клопотання представника позивача з урахуванням вимог ст. 22 ГПК України прийнято судом до розгляду.

Представник відповідача присутній у судовому засіданні 31.10.2016 р. проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі, вважає посилання позивача на норми ЦК України щодо повернення безпідставно набутого майна необґрунтованими та безпідставними. Суду надано письмовий відзив по суті спору, згідно якого відповідач пояснив, що повернув собі назад холодильне обладнання, яке було передане за договором суборенди №132 від 24.03.2015 р. позивачу. Крім того зазначив, що ані помилка, ані обман, ані випадковість, ані інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, між сторонами не було. Звертає увагу суду, що позивачем не було надано жодних доказів, які б підтверджували право власності на холодильне обладнання ФОП ОСОБА_1 та не надано вартості цього обладнання.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 24.03.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "АЙС РІТЕЙЛ" (Орендарем, відповідачем у справі) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (Суборендарем, позивачем у справі) було укладено договір суборенди устаткування №132, відповідно до якого орендар передає, а суборендар приймає у тимчасове платне користування устаткування, у кількості визначеної сторонами. Найменування, кількість та інші індивідуальні особливості, у тому числі стан устаткування на момент його передачі суборендарю відображається у накладних та Актах прийому-передачі (п.п. 1.1, 1.2 Договору).

Орендар зобов'язаний у 5 денний термін з моменту погодження сторонами кількості і найменувань необхідного устаткування, передати суборендарю устаткування укількості, узгодженої сторонами (п. 3.1 Договору).

Відповідно до п. 3.3 Договору, прийом-передача устаткування здійснюється уповноваженими особами сторін, які складають та підписують акт прийому - передачі на кожну одиницю устаткування. Акти прийому-передачі є невід'ємними частинами цього договору (Додаток №1).

При поверненні устаткування, уповноважені особи сторін проводять перевірку комплектності, працездатності та здійснюють технічний огляд устаткування, за результатами чого складають та підписують Акт прийому-передачі, в якому зазначається перелік дефектів, несправностей та відсутніх комплектуючих (п. 3.6 Договору).

У разі відмови уповноваженої особи суборендаря від підписання складеного Акту прийому-передачі при передачі або поверненні устаткування, такий Акт вважається узгодженим та має повну юридичну силу за підписом орендаря (п. 3.7 Договору).

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання його уповноваженими особами сторін та діє по 31.12.2015 року включно (п. 4.1 Договору). Якщо жодна зі сторін цього договору за 15 календарних днів до закінчення строку дії даного договору не повідомить іншу сторону про його розірвання то цей договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік на тих же умовах (п. 4.3 Договору).

Як зазначає в своїй позовній заяві позивач, фактично ним не отримувалось обладнання від відповідача за спірним договором, акти прийому-передачі устаткування, визначені п. 3.3. Договору, як його невід'ємною частиною, сторонами не укладалися. Позивач зазначає, що ним було помилково передано відповідачу, на підставі прибуткових накладних, холодильне обладнання у кількості 113 шт., яке було отримане від інших орендарів.

З огляду на зазначене, позивач вважає, що відповідач безпідставно набув за рахунок позивача майно, передане йому, у зв'язку з чим він звернувся до суду з даним позовом про зобов'язання відповідача повернути на підставі ст. 1212, ст. 1213 ЦК України, безпідставно набутого майна.

Зазначені доводи позивача суд вважає безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ч 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Таким чином предметом безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Обов'язковими умовами виникнення зобов'язання з безпідставного збагачення є: набуття майна або збереження його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), відсутність правової підстави для набуття або збереження за рахунок іншої особи.

Положеннями ч. 2 ст. 1213 Цивільного кодексу України визначено, що у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

З огляду на матеріали справи, за змістом договору укладеного між сторонами, відповідач мав передати позивачу спірне обладнання в суборенду, що має підтверджуватися Актами прийому-передачі на кожну одиницю устаткування, що є невід'ємними частинами цього договору. Проте жодних належних та допустимих доказів передачі спірного майна в рамках цього договору позивачем не надано. Для доведення факту отримання спірного майна позивач має надати акти прийому-передачі, передбачені п. 3.3 Договору, які, як зазначив позивач, сторонами не складалися. Оскільки акти прийому-передачі є невід'ємними частинами договору, то за їх відносності такий договір не можна вважати укладеним. Відсутність у договорі істотних умов тягне визнання його неукладеним.

В ході розгляду справи судом встановлено, що позивач наполягає на тому, що ним було передано відповідачу згідно прибуткових накладних холодильне обладнання у кількості 113шт. Однак, позивач не надав суду жодних доказів того, що обладнання орендувалось позивачем у інших орендарів, крім того у наданих на дослідження суду прибуткових накладних, відповідно до яких Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 передав устаткування ТОВ "АЙС РІТЕЙЛ", визначено що підставою передачі є укладений між сторонами договір №132 від 24.03.2015 р.

Як вже зазначалося вище, за змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов'язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах. Отримане однією із сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 23.03.2016 у справі № 6-2978цс15.

Аналіз змісту статей 1212, 1213 ЦК України показує, що положення цих статей не можуть застосовуватися до правовідносин, які врегульовуються договором.

Таким чином, в даному випадку договірний характер правовідносин між сторонами виключає можливість застосування до них положень статей 1212, 1213 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 18.11.2015 у справі № 6-582цс15.

Враховуючи, що між сторонами у справі був укладений договір суборенди устаткування №132 від 24.03.2015 р., а устаткування, яке позивач просить повернути відповідача, отримано останнім на підставі прибуткових накладних за вказаним договором, то таке устаткування набуто за наявності правової підстави, а тому не може бути витребуване відповідно до положень ст. 1212 ЦК України як безпідставне збагачення.

Повернення майна з оренди орендодавцю, як свідчать прибуткові накладні, вказує на виконання позивачем свого зобов'язання за договором №132 від 24.03.2015 р. та у суборендаря не виникає права власності за вказаним Договором на спірне устаткування.

Крім того суд вважає необхідним звернути увагу на наступне.

За приписами статей 1, 2 Господарського процесуального кодексу України звертаючись з позовами до господарських судів, підприємства, установи, організації реалізують надане їм право захищати в судовому порядку свої порушені або оспорюванні права та охоронювані законом інтереси у спосіб, передбачений, зокрема, статтею 16 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Дана норма кореспондує з приписами статті 20 Господарського кодексу України, якими унормовано, що права та законні інтереси суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності права; визнання недійсними господарських угод; відновлення становища; припинення дій; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних і оперативно-господарських санкцій; установлення, зміни та припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Передбачені законом способи захисту порушеного права або охоронюваного законом інтересу спрямовані на відновлення прав та інтересів позивачів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», є, зокрема, забезпечення кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Отже, вирішуючи переданий на розгляд господарського суду спір по суті, суд повинен з'ясувати наявність чи відсутність факту порушення або оспорення прав особи, яка звернулася до суду з позовом, а також наявність спору між сторонами, оскільки в силу ст.12 ГПК України господарським судом підвідомчі справи саме у спорах, що виникають між сторонами з тих або інших підстав, і, відповідно ухвалити рішення про захист порушеного права або відмову позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Предметом даного позову є заявлена Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 вимога про зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "АЙС РІТЕЙЛ" повернути безпідставно набуте майно. Підставою даного позову позивач, посилаючись на ст.ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України, вказує, що відповідач безпідставно набув за рахунок позивача майно, передане йому помилково, оскільки за укладеним між сторонами договором обладнання не отримувалось.

Проте, наданими позивачем до матеріалів справи доказами не підтверджується порушення прав позивача з боку відповідача, оскільки, як вже зазначалося вище, спірне майно було передано відповідачу від позивача за прибутковими накладними згідно договору суборенди устаткування №132 від 24.03.2015 р.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що позивачем зроблено не було.

Позивач не надав до суду доказів, які б підтверджували його вимоги, зокрема, доказів, які б свідчили, що відповідач набув майно за рахунок позивача без достатньої правової підстави.

Враховуючи наведені вище норми чинного законодавства України та фактичні обставини справи суд дійшов висновку, що у позові про зобов'язання ТОВ "АЙС РІТЕЙЛ" повернути безпідставно набуте майно, слід відмовити у зв'язку з необґрунтованістю таких вимог.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на позивача.

Керуючись ст.ст. 43, 49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Суддя К.В. Проскуряков

Рішення господарського суду набирає чинності протягом 10 днів із дня його підписання

Рішення оформлено у повному обсязі та підписано 04.11.2016.