ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24.10.2016 Справа № 920/1906/15

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Суми;

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.Суми,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних

вимог на предмет спору на стороні відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Запоріжжя

про усунення перешкод в користуванні майном, -

Колегія суддів у складі:

ГОЛОВУЮЧОГО СУДДІ: КОВАЛЕНКО О.В.

СУДДІВ: КОСТЕНКО Л.А.

ЛЕВЧЕНКО П.І.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_5, довіреність від 29.08.2016 р.;

Від відповідача: ОСОБА_6, довіреність від 12.09.2016 р.;

Від третьої особи: не з'явився

При секретарі судового засідання Середі І.Г.

Суть спору: позивач просить суд зобов'язати відповідача усунути перешкоди фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 в користуванні нежитловим приміщенням по АДРЕСА_1 шляхом демонтажу конструкції, влаштованої на вході до вказаного приміщення та стягнути з відповідача судові витрати пов'язані з розглядом справи.

В заяві про уточнення позовних вимог від 05.07.2016 р. позивач просить суд зобов'язати ФОП ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні нежитловим приміщенням по АДРЕСА_1 для безперешкодного здійснення ФОП ОСОБА_1 в даному приміщенні підприємницької діяльності.

Позивач подав суду клопотання про долучення до матеріалів справи копії постанови Вищого господарського суду України від 10.05.2016 р. у справ №920/1547/16 в обґрунтування позиції по справі.

Представник відповідача в письмовому відзиві від 22.09.2016 р. проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що у позивача відсутні правові підстави для користування спірним приміщенням, а також не подано доказів наявності договірних відносин між сторонами.

Третя особа в судове засідання не з'явилась, письмових пояснень по суті заявлених вимог не подала, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, тому відповідно до вимог ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, оцінивши та дослідивши докази по справі, суд встановив:

Судом встановлено, що в позовній заяві позивачем зазначено та під час друкування тексту ухвал та протоколів судових засідань від 25.01.2016 р., 09.02.2016 р., 22.02.2016 р., 02.03.2016 р., 14.03.2016 р, 28.03.2016 р., 27.04.2016 р, 28.04.2016 р., 17.05.2016 р., 18.05.2016 р., 19.05.2016 р., 20.05.2016 р., 23.05.2016 р., 14.06.2016 р., 29.06.2016 р., 05.07.2016 р., 08.07.2016 р., 10.08.2016 р., 15.08.2016 р., 23.08.2016 р., 13.09.2016 р., 22.09.2016 р., 13.10.2016 р., 24.10.2016 р. процесуальних документів у справі №920/1906/15 було зазначено ім'я позивача - «Галина» замість вірного «Ганна».

Враховуючи те, що судом досліджено ідентифікуючі документи позивача - паспорт громадянина України МВ 527550, виданий Ковпаківським РВ СМВ ГУМВС України в Сумській області, лист позивача /т.2. а.с. 2/, а також відбиток печатки фізичної особи-підприємця із зазначенням на ній ідентифікаційного номеру НОМЕР_1, суд вважає вірним ім'я позивача - «Фізична особа-підприємець ОСОБА_1».

Позивач мотивує свої вимоги тим, що 10 червня 2015 р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 і Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 був укладений договір оренди нежитлового приміщення (далі за текстом - «Договір1»), відповідно до умов якого відповідач передає, а позивач приймає в тимчасове оплатне користування нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 139,0 кв.м. для розміщення магазину ювелірних виробів.

10 серпня 2015 року між цими ж сторонами було укладено договір оренди нежитлового приміщення (далі за текстом - «Договір2»), відповідно до умов якого відповідач передає, а позивач приймає в тимчасове оплатне користування нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 230.6 кв.м. для розміщення магазину ювелірних виробів.

Судом встановлено, що 11.08.2016 р. між ФОП ОСОБА_7 та ОСОБА_2 був укладений договір про поділ спільного майна подружжя, згідно якого ними було припинене право спільної сумісної власності подружжя на нежитлове приміщення під літ. А-IV, загальною площею 369,9 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 а також ? частка даного приміщення залишається у власності ОСОБА_7, а ? - у власності ОСОБА_2

Крім того, 11.08.2016 р. між цими ж сторонами було укладено договір дарування частки нежитлового приміщення, відповідно до умов якого ОСОБА_7 передала ? частку нежитлового приміщення під літ. А-IV, загальною площею 369,9 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 безоплатно ОСОБА_2 Право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину спірного приміщення було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11.08.2016 р., що підтверджується відповідною інформаційною довідкою.

Таким чином, судом встановлено, що з 11.08.2016 р. право власності на нежитлове приміщення під літ. А-IV, загальною площею 369,9 кв.м., розташоване за адресою: м. Суми, вул. Соборна, 43 належить ОСОБА_2

Згідно п. 1.4. розділу 3 Договорів 1 та 2 даний Договір набирає чинності з 17 серпня 2015 року та діє по 17 липня 2018 року (включно).

Зі змісту п. 1.6. розділу 3 Договорів вбачається, що дострокове розірвання даного Договору передбачене розділом 9 даного Договору та чинним законодавством України.

Відповідно до п. 1.7. розділу 3 Договорів зміни в Договір набирають чинності з моменту належного оформлення сторонами відповідної додаткової угоди до Договору, якщо інше не встановлено в додатковій угоді, Договорі або в чинному законодавстві України.

Пунктом 4.1. Договорів визначено, що розмір орендної плати становить 3 000 грн. 00 коп. в місяць. Сторони дійшли згоди, що плата за об'єкт не включає в себе вартість комунальних послуг, послуг телефонного та іншого зв'язку, електроенергії, водопостачання, опалення (які позивач сплачує з 1-го місяця оренди) та інших послуг (робіт) по утриманню (експлуатації) об'єкта. Вартість цих послуг сплачується відповідачем самостійно, на підставі укладених прямих договорів, згідно з показаннями відповідних лічильників, квитанціями, рахунками, актами, що надаються відповідними обслуговуючими підприємствами (п.4.6.). Сторони дійшли згоди, що розмір забезпечувального платежу за даним Договором становить 3 000 грн. 00 коп., який позивач зобов'язаний сплатити відповідачу протягом 20 банківських днів з дати укладення сторонами цього Договору. Платіж, зазначений в цьому пункті, є забезпечувальним платежем виконання зобов'язань за цим Договором, який буде зарахований за останній місяць оренди згідно цього договору (п.4.7.).

Згідно п. 5.2. Договорів відповідач зобов'язаний передати позивачу об'єкт, що орендується з моменту підписання даного договору.

Розділом 9 Договорів передбачено порядок дострокового їх розірвання, яким встановлено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін.

Зі змісту п. 9.2. Договорів вбачається, що розірвання договору оренди в односторонньому порядку не допускається ,виключенням є ліквідація позивача або відповідача. Договір може бути достроково розірваний за ініціативою відповідача, якщо позивач не сплачує орендну плату більше шести місяців підряд (п.9.3.).

Відповідно до п. 9.4 Договорів вони можуть бути достроково розірвані за ініціативою позивача у випадках, зумовлених економічною неефективністю використання приміщення.

Про розірвання договору інша сторона письмово попереджається за 2 місяці (п. 9.5 Договорів).

Позивач мотивує свої вимоги тим, що на виконання умов Договорів розпочав користування спірними приміщеннями та здійснював господарську діяльність з продажу ювелірних виробів, проте ФОП ОСОБА_7 з середини серпня 2015 року почала чинити перешкоди в користуванні позивачем орендованим приміщенням шляхом зміни замків на вхідних дверях, не допускати позивача до спірного приміщення, а також уклавши договір оренди з третьою особою - ФОП ОСОБА_3, яка на даний час здійснює в спірному приміщенні господарську діяльність, що підтверджується копією договору оренди нежитлового приміщення від 12.08.2016 р., укладеного між ФОП ОСОБА_2 і ФОП ОСОБА_3

Відповідач в обґрунтування своїх заперечень поклав факт відсутності правових підстав для користування спірним приміщення позивачем, оскільки у позивача відсутні оригінали договорів оренди, укладених 10 червня 2015 р. та 10 серпня 2015 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 і Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Пунктом 1 ч. 2. ст. 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Зі змісту ст. 763 ЦК України вбачається, що договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.36 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Судом встановлено, що оригінали договорів оренди від 10.06.2015 р. та від 10.08.2015 р. у позивача відсутні та для огляду в судове засідання пред'явлені не були, оскільки вони були викрадені, у зв'язку з чим позивач звертався до органів внутрішніх справ /т.1 а.с.195,205/. В той же час, до матеріалів справи долучено нотаріально завірені копії даних договорів /т.1 а.с. 75-84/.

Частиною 3 ст. 35 ГПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як роз'яснено в абзацах 1 та 3 п.2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Так, постановою Вищого господарського суду України від 10.05.2016 р. у пов'язаній справі №920/1547/15 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_9 про усунення перешкод в користуванні майном, предметом розгляду якої було звільнення безпідставно зайнятих нежитлових приміщень загальною площею 369,6 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 які є предметом розгляду і даної справи, встановлено, що нотаріально завірені договори оренди від 10.06.2015 та від 10.08.2015, укладені між ФОП ОСОБА_7 та ФОП ОСОБА_1 стосовно спірних приміщень загальною площею 369,6 кв.м., долучені до матеріалів справи, є належними та допустимими доказами перебування сторін у договірних правовідносинах.

Крім того, колегією суддів Вищого господарського суду України зроблено висновок про те, що з матеріалів справи не вбачається визнання недійсними у встановленому порядку як додаткової угоди від 10.06.2015 про дострокове розірвання договору оренди, так і договорів оренди від 10.06.2015 та від 10.08.2015, тому ці чинні договори безпідставно не взяті судами до уваги.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Крім того, судом встановлено, що в матеріалах справи №920/1906/15 також відсутні докази визнання недійсними договорів оренди від 10.06.2015 та від 10.08.2015, укладених між ФОП ОСОБА_7 та ФОП ОСОБА_1

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 33 ГПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх доводів і заперечень, а відповідно до ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які за законодавством мають підтверджуватися певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи те, що відповідачем не подано доказів визнання договорів оренди від 10.06.2015 та від 10.08.2015 недійсними або доказів їх дострокового розірвання в установленому законом порядку, суд дійшов до висновку про те, що у позивача є всі правові підстави для продовження користування нежитловим приміщенням по АДРЕСА_1 а також безперешкодного здійснення в даному приміщенні підприємницької діяльності, а отже позовні вимоги визнаються судом обґрунтованими, правомірними і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно вимог Закону України «Про судовий збір» та ст. ст. 44, 49 ГПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Зобов'язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 (40000, АДРЕСА_1, код НОМЕР_2) усунути перешкоди в користуванні Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (40000, АДРЕСА_2, код НОМЕР_1) нежитловим приміщенням по АДРЕСА_1 шляхом надання фактичного доступу до нежитлового приміщення по АДРЕСА_1, для безперешкодного здійснення ФОП ОСОБА_1 в даному приміщенні своєї господарської діяльності.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (40000, АДРЕСА_1, код НОМЕР_2) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (40000, АДРЕСА_2, код НОМЕР_1) 1 218 грн. 00 коп. судового збору.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення підписано 31.10.2016 р.

ГОЛОВУЮЧИЙ СУДДЯ (підпис) О.В. КОВАЛЕНКО

СУДДІ: (підпис) Л.А КОСТЕНКО

(підпис) П.І. ЛЕВЧЕНКО