ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09 листопада 2016 р. Справа № 903/678/16

за позовом: Державного підприємства Городоцьке лісове господарство, с.Городок, Маневицький район, Волинська область

до відповідача: Державного підприємства Волиньвугілля, м. Нововолинськ, Волинська область

про стягнення 12766,45 грн.

Суддя Вороняк А. С.

секретар судового засідання Чорний С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №28 від 31.08.2016р.

від відповідача: н/з

Права та обовязки розяснені відповідно до ст.ст.20, 22 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України)

Відводу складу суду не заявлено.

Клопотання про фіксацію судового процесу технічними засобами не поступало.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Державне підприємство Городоцьке лісове господарство звернулось з позовом до Державного підприємства Волиньвугілля про стягнення 12766,45 грн., з них 12025,04 грн. основний борг, 188,26 грн. 3% річних, 553,15 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на договір №30 від 06.01.2015р., товарно-транспортні накладні серії ВЛА №110386 від 22.01.2015р. на суму 8736,11 грн., ВЛА №090733 від 26.01.2015р. на суму 7889,44 грн., ВЛА №080620 від 28.01.2015р. на суму 8547,79 грн., звіт про дебетові та кредитові операції підприємства(виписка банку), претензію №08-8/179 від 17.02.2016р., відповідь на претензію №224/1.10/10.1-39 від 22.02.2016р. та акти звіряння взаєморозрахунків між сторонами.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 19.09.2016р. було порушено провадження у справі, а справу призначено до розгляду на 19.10.2016р. та зобов'язано сторони надати суду ряд документів, необхідних для об'єктивного розгляду справи по суті.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 19.10.2016р. розгляд справи відкладено на 09.11.2016р. через неподання позивачем та відповідачем витребуваних судом документів.

09.11.2016р. на адресу суду від позивача із супровідним листом надано деталізований розрахунок основної заборгованості(зведений в одну таблицю).

В судовому засіданні 09.11.2016р. представник позивача позов підтримав, вимоги просив задовольнити.

Відповідач у судове засідання 09.11.2016р. не зявилися, компетентного представника не направили, вимог ухвал суду від 19.09.2016р. та від 19.10.2016р. не виконали, проте були належним чином повідомлені про дату і час розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №905 від 26.10.2016р..

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог ст.87 ГПК України.

На підставі викладеного суд вважає, що вжив усіх необхідних заходів для повідомлення відповідача про дату та час слухання справи, та з урахуванням вимог ст.69 ГПК України справу розглянуто за наявними матеріалами відповідно до ст.75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

встановив:

06.01.2015р. між Державним підприємством Городоцьке лісове господарство(далі - Продавець) та Державним підприємством Волиньвугілля(далі - Покупець), було укладено договір №30(далі - Договір)(а.с.11-12).

Згідно п.1.1 Договору, Продавець зобовязується в порядку і на умовах визначених цим Договором та чинним законодавством в Україні продати, а Покупець прийняти та оплатити баласти хвойні надалі товар.

Згідно п.3.1 Договору, ціна за м.куб. товару 350 грн. з урахуванням ПДВ.

Згідно п.3.2 Договору, загальна кількість товару становить 285 м.куб..

Згідно п.3.3 Договору, загальна кількість товару, що продається за цим Договором становить 99750 грн. в тому числі ПДВ 20%, що становить 16625 грн..

Згідно п.4.1 Договору, всі розрахунки за даним Договором здійснюються в національній валюті України гривні, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Продавця в день поставки товару.

Згідно п.9.1 Договору, останній вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання умов Договору.

Даний Договір підписаний та скріплений печатками сторін.

Копіями товарно-транспортних накладних серії ВЛА №110386 від 22.01.2015р., ВЛА №090733 від 26.01.2015р., ВЛА №080620 від 28.01.2015р.(а.с.13-15) та податковими накладними по них(а.с.18-20), підтверджується відпуск товару відповідачу на загальну суму 25173,34 грн..

Після отримання товару відповідач частково оплатив товар в сумі 10000 грн., що стверджується копією звіту про дебетові та кредитові операції підприємства(виписка банку) (а.с.17).

Позивач просить стягнути з відповідача основну заборгованість в сумі 12025,04 грн..

З метою досудового врегулювання спору позивач направив відповідачу претензію №08-8/179 від 17.02.2016р.(а.с.8-9) з вимогою оплати основної заборгованості в сумі 12025,04 грн..

У відповідь(№224/1.10/10.1-39 від 22.02.2016р.) на претензію в.о. директора ДП Волиньвугілля зазначив, що підприємством вживаються заходи щодо зменшення та погашення даного боргу. Погашення заборгованості буде здійснюватись після надходження коштів на розрахунковий рахунок підприємства(а.с.10).

Згідно ст.665 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ст.144 Господарського кодексу України (далі ГК України), майнові права та майнові обовязки субєктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Згідно ст.173 ГК України та ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно ст.193 ГК України та статей 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобовязання. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В даному випадку, відносини між позивачем та відповідачем носять договірний характер, укладений між останніми Договір предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, розірваний сторонами не був.

Згідно розрахунку позивача основна заборгованість відповідача складає 12025,04 грн.. Доказів в спростування заборгованості (доказів оплати) відповідачем суду не подано, конррозрахунку не наведено.

Окрім цього, заборгованість відповідача в сумі 12025,04 грн. підтверджується актом звіряння взаєморозрахунків між сторонами за період з 01.01.2015 по 21.02.2015р.(а.с.21).

З огляду на викладене, враховуючи укладення між сторонами Договору, відпуск позивачем на виконання його умов відповідачу товару, отримання його відповідачем та не проведення при цьому всіх належних розрахунків і платежів, суд прийшов до висновку, що вимога позивача в частині стягнення основної заборгованості в сумі 12025,04 грн. підлягає задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача 553,15 грн. інфляційних втрат за період з 01.03.2016 по 31.08.2016р. та 188,26 грн. 3% річних за період з 23.02.2016 по 31.08.2016р., суд зазначає таке.

Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Суд перевіривши методику та правильність розрахунків(а.с.23-24) інфляційних втрат, та 3% річних, приходить висновку, що 3% річних в розмірі 188,26 грн. підставні та підлягають до задоволення, а інфляційні втрати в розмірі 553,15 грн. підлягають до часткового задоволення в розмірі 482,55 грн.(в стягненні 70,60 грн. інфляційних втрат слід відмовити), через неврахування позивачем при нарахуванні останніх дефляційних процесів за період з червня по серпень 2016р..

При цьому судом було застосовано розрахунки, здійснені за допомогою встановленої в господарському суді системи інформаційно-правового забезпечення "Ліга Закон".

В силу ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При цьому вимоги, що предявляються до доказів, визначені ст.34 ГПК України, відповідно до якої, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача слід стягнути 12025,04 грн. - основної заборгованості, 482,55 грн. - інфляційних втрат та 188,26 грн. - 3% річних, а в частині стягнення інфляційних втрат в розмірі 70,60 грн. слід відмовити через безпідставність.

Враховуючи приписи щодо покладення судового збору на учасників судового процесу в залежності від результату вирішення спору, передбачені ст.49 ГПК України, та враховуючи, що спір виник внаслідок неправильних дій сторін та відсутність правових підстав для звільнення позивача та відповідача від його сплати, з відповідача на користь позивача належить стягнути 1370,38 грн. судового збору, в іншій частині(7,62 грн.) сплата судового збору покладається на позивача, за результатами розгляду позовної заяви, пропорційно до задоволених вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, -

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства Волиньвугілля (45400, Волинська обл., м. Нововолинськ, вул. Луцька, буд.1, ) на користь Державного підприємства Городоцьке лісове господарство (44615, Волинська обл., Маневицький район, с.Городок, вул. Центральна, буд.16, ) 12025,04 (дванадцять тисяч двадцять пять гривень чотири копійки) грн. - основної заборгованості, 482,55(чотириста вісімдесят дві гривні пятдесят пять копійок) грн. - інфляційних втрат, 188,26(сто вісімдесят вісім гривень двадцять шість копійок) грн. - 3% річних та 1370,38 (одну тисячу триста сімдесят гривень тридцять вісім копійок) грн. витрат позивача по оплаті судового збору.

3. У позовних вимогах Державного підприємства Городоцьке лісове господарство до Державного підприємства Волиньвугілля в частині стягнення інфляційних втрат в розмірі 70,60 грн. відмовити.

Повний текст рішення складено

14.11.2016

Суддя А. С. Вороняк