РІШЕННЯ

01 листопада 2016 року Справа № 913/901/16

Провадження №18/913/901/16

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фін-Трейд Сервіс», м. Біла Церква Київської області

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит, м. Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 139364,90 грн

та за зустрічною позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит», м. Сєвєродонецьк Луганської області

до відповідача за зустрічною позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фін-Трейд Сервіс», м. Київ

про стягнення 31177,70 грн

Суддя Корнієнко В.В.

Секретар судового засідання-помічник судді Шапошникова О.М.

У засіданні брали участь:

від позивача за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом): ОСОБА_1, довіреність від 15.09.2016,

від відповідача за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом): не прибув.

Суть спору: позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача боргу в сумі 134622,97 грн. по оплаті вартості продукції, поставленої відповідачу за договором поставки від 08.04.2015 № 52/15-4РА, пені в сумі 3795,64 грн., втрат від інфляції в сумі 521,79 грн. та трьох процентів річних в сумі 424,50 грн. за прострочення платежів.

Відповідач відзивом на позовну заяву від 02.09.2016 повідомив суд, що ним сплачена основана заборгованість в сумі 134622,97 грн.; проти вимог про стягнення пені відповідач заперечує посилаючись на те, що відповідно до договору підставою сплати неустойки є відповідна письмова вимога постачальника (позивача), яка йому не надходила.

Відповідач заявив клопотання від 29.08.2016 про зменшення розміру пені у звязку з тяжким фінансовим становищем.

До початку розгляду справи по суті відповідач предявив позивачу зустрічний позов про стягнення з останнього неустойки у вигляді штрафу в сумі 31177,70 грн. за прострочення поставки товару за договором поставки від 08.04.2015 № 52/15-4РА, зокрема за накладною від 11.06.2015 № 26 (специфікація від 12.05.2015 № 4/4) та за накладною від 23.03.2016 № 19 (специфікація від 26.05.2015 № 5/4).

Позивач відзивом на зустрічну позовну заяву від 18.10.2016 проти зустрічного позову заперечує посилаючись на те, що відповідно до договору, підставою сплати неустойки є відповідна письмова вимога покупця (відповідача), яка йому не надходила, а також на те, що позивач за первісним позовом не подав доказів, що товар поставлений за накладною від 23.03.2016 № 19 є саме тим товаром, що вказаний у специфікації від 26.05.2015 № 5/4.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд

В С Т А Н О В И В:

Згідно договору поставки від 08.04.2015 № 52/15-4РА (із специфікаціями: від 12.05.2015 № 4/4, від 26.05.2015 № 5/4, від 26.10.2015 б/н), укладеному між сторонами за позовом, позивач за первісним позовом поставив відповідачу за первісним позовом продукцію технічного призначення (труби, втулки, фланці та інше, а також унітаз) на суму 171041,36 грн., що підтверджується належним чином оформленими видатковими накладними позивача за первісним позовом та визнано відповідачем.

Пунктом 1.1. договору визначено, що його предметом є продукція та/або обладнання виробничо-технічного призначення в асортименті, кількості, у строки, за ціною та з якісними характеристиками, узгодженими Сторонами у Договорі та Специфікаціях, які є невідємними частинами цього договору.

Із позовних заяв (первісної та зустрічної) витікає, що до договору було оформлено три Специфікації:

- від 12.05.2015 № 4/4 на суму 15384 грн. (унітаз та набор до інсталяції);

- від 26.05.2015 № 5/4 на суму 157198,50 грн. (труби, муфти, трійники, коліна та інш.);

- від 26.10.2015 б/н на суму 34038,42 грн. (втулки та фланці).

Продукція поставлялася позивачем відповідачу на трьома видатковими накладними:

- від 11.06.2015 № 26 на суму 15384 грн. (унітаз та набір до інсталяції);

- від 10.11.2015 № 88 на суму 34038,42 грн. (втулки та фланці);

- від 23.03.2016 № 19 на суму 121618,94 грн. (труби, муфти, трійники, коліна та інш.).

У видаткових накладних не вказано до яких специфікацій вони відносяться, визначено лише, що накладні оформлені за договором від 08.04.2015 № 52/15-4РА.

Проте, дослідженням, проведеним судом у судовому засіданні шляхом зіставлення змісту цих документів, встановлено, що продукція, вказана у накладній від 11.06.2015 № 26 за найменуванням, кількістю та вартістю відповідає продукції, вказаній у специфікації від 12.05.2015 № 4/4, продукція, вказана у накладній від 10.11.2015 № 88 відповідає продукції, вказаній у специфікації від 26.10.2015 б/н, продукція, вказана у накладній від 23.03.2016 № 19 відповідає продукції, вказаній у специфікації від 26.05.2015 № 5/4.

Не зважаючи на те, що в останньому випадку не збігається кількість та загальна вартість продукції, найменування продукції збігається (зазначена у накладній від 23.03.2016 № 19 продукція: «T&T 90 Fiber PPr+GF/PPr клас 2 (PN 20) …» є поліпропіленовими трубами, які виробляються T&T Group групою компаній, які виробляють полімерні вироби (http://www.fts-group.com.ua/) (http://wodogray.com.ua/vmchk/357-truba-glassfiber-ppr-gf-ppr-armirovannaya-steklovoloknom/view-all-products.html)).

Таким чином, за накладною від 23.03.2016 № 19 позивачем за первісним позовом була поставлена продукція визначена специфікацією від 26.05.2015 № 5/4, однак, не в повному обсязі.

Пунктом 5.3. договору встановлено, що розрахунки за продукцію здійснюються Покупцем (відповідачем за первісним позовом) протягом 60 календарних днів з дати приймання продукції, якщо інший строк і порядок оплати не обумовлено у Специфікаціях до договору.

Пунктом 4 Специфікації від 12.05.2015 № 4/4 порядок оплати встановлено аналогічно умовам, викладеним у пункті 5.3. договору (протягом 60 календарних днів з дати приймання продукції).

Пунктом 5 Специфікації від 26.10.2015 б/н встановлено, що розрахунки за продукцію, яка поставляється за цією Специфікацією здійснюються протягом 5 робочих днів з 60-го календарного дня з дати поставки продукції.

Пунктом 4 Специфікації від 26.05.2015 № 5/4 порядок оплати встановлено аналогічно умовам, викладеним у пункті 5.3. договору (протягом 60 календарних днів з дати приймання продукції).

Позивач за первісним позовом у позовній заяві вказав, що на дату предявлення позову відповідач за первісним позовом повністю розрахувався за продукцію, поставлену за накладною від 11.06.2015 № 26 (сплатив 15384 грн.), частково розрахувався за продукцію, поставлену за накладною від 10.11.2015 № 88 (сплатив 21034,39 грн.) та взагалі не розрахувався за продукцію, поставлену за накладною від 23.03.2016 № 19.

Борг відповідача за первісним позовом складає 134622,97 грн.

На підставі вказаних доводів позивач за первісним позовом заявив вимоги про стягнення з відповідача за первісним позовом боргу в сумі 134622,97 грн. по оплаті вартості товару, поставленого відповідачу за договором поставки від 08.04.2015 № 52/15-4РА, пені в сумі 3795,64 грн., втрат від інфляції в сумі 521,79 грн. та трьох процентів річних в сумі 424,50 грн. за прострочення платежів.

Відповідач за первісним позовом відзивом на позовну заяву від 02.09.2016 повідомив суд, що ним сплачена заборгованість в сумі 134622,97 грн.; проти вимог про стягнення пені відповідач заперечує посилаючись на те, що відповідно до договору підставою сплати неустойки є відповідна письмова вимога постачальника (позивача), яка йому не надходила.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав:

Судом встановлено, що відповідач до предявлення первісного позову, а саме 12.08.2016 (згідно штампу пошти на поштовому конверті, в якому позовна заява надійшла до суду, та штампу на описі вкладення у цінний лист позов предявлено 15.08.2016) частково сплатив борг, заявлений первісним позивачем до стягнення, в сумі 43000 грн., що підтверджується платіжним дорученням відповідача за первісним позовом від 12.08.2016 № НОМЕР_1 (завірена копія вказаного платіжного доручення залучена до матеріалів справи), а також визнано сторонами по справі.

Тобто на дату предявлення позову борг відповідача за первісним позовом за договором поставки від 08.04.2015 № 52/15-4РА складав 91622,97 грн. (134622,97 43000), а не 134622,97 грн., як це вказано у первісній позовній заяві.

За таких обставин, у задоволенні позову, в частині вимог про стягнення боргу в сумі 43000 грн., слід відмовити за безпідставністю цих вимог.

Після предявлення позову, 23.08.2016 відповідач за первісним позовом сплатив позивачу решту боргу за договором поставки від 08.04.2015 № 52/15-4РА в сумі 91622,97 грн., що підтверджується платіжним дорученням відповідача за первісним позовом від 23.08.2016 № НОМЕР_2 (завірена копія вказаного платіжного доручення залучена до матеріалів справи), а також визнано сторонами по справі.

За таких обставин, провадження у справі, в частині вимог про стягнення боргу в сумі 91622,97 грн., підлягає припиненню за відсутністю предмету спору (п. 11 ст. 80 ГПК України).

Матеріалами справи підтверджуються доводи позивача за первісним позовом про те, що відповідач за первісним позовом несвоєчасно здійснював розрахунки за поставлену продукцію.

Зокрема, відповідно до умов, викладених у специфікаціях від 12.05.2015 № 4/4 та від 26.05.2015 № 5/4, які є невідємною частиною договору поставки, оплата продукції повинна здійснюватись відповідачем протягом 60 календарних днів з дати приймання продукції.

Специфікацією від 26.10.2015 б/н встановлено, що розрахунки за продукцію, яка поставляється за цією Специфікацією здійснюються протягом 5 робочих днів з 60-го календарного дня з дати поставки продукції.

Як було зазначено вище, судом встановлено, що продукція, вказана у накладній від 11.06.2015 № 26 поставлялася за специфікацією від 12.05.2015 № 4/4, продукція, вказана у накладній від 10.11.2015 № 88 поставлялася за специфікацією від 26.10.2015 б/н, продукція, вказана у накладній від 23.03.2016 № 19 поставлялася за специфікацією від 26.05.2015 № 5/4.

Таким чином, продукція, поставлена позивачем за первісним позовом відповідачу за первісним позовом за накладеною від 10.11.2015 № 88 повинна була бути оплачена до 15.01.2016 включно.

Продукція, поставлена позивачем за первісним позовом відповідачу за первісним позовом за накладеною від 23.03.2016 № 19 повинна була бути оплачена до 22.05.2016 включно.

Вказана продукція оплачена відповідачем за первісним позовом 12 та 23 серпня 2016 р., що підтверджується платіжними дорученнями відповідача від 12.08.2016 № НОМЕР_1 та від 23.08.2016 № НОМЕР_2, тобто з порушенням строку, встановленого у договорі.

Відповідач за первісним позовом допустив прострочення розрахунків з позивачем, в звязку з чим, на вимогу позивача, на підставі п. 6.8. договору несе відповідальність у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення, однак, не більше 5 % від вартості своєчасно не оплаченої продукції, а також зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, та також три проценти річних від простроченої суми.

Алгоритм розрахунку пені вірно визначено позивачем за первісним позовом у Додатку № 1 до позовної заяви.

Однак, позивач за первісним позовом, при визначенні розміру пені в день, невірно застосував кількість днів у 2016 році. Позивач застосовував 365 днів, замість 366.

Відповідно, позивачем за первісним позовом невірно визначено розмір пені за прострочення оплати продукції, поставленої за накладною від 23.03.2016 № 19.

Судом перераховано пеню за наступним алгоритмом: 38 (або інший розмір) (подвійна облікова ставка НБУ) : 366 (кількість днів у році) х 121618,94 грн. (борг за накладною від 23.03.2016 № 19) : 100 х 4 (або інша кількість) (дні прострочення).

Згідно розрахунку виконаному судом, пеня за прострочення оплати продукції, поставленої за накладною від 23.03.2016 № 19, за 26 днів прострочення (за період з 23.05.2016 по 17.06.2016) складає 3136,85 грн.

Таким чином, з відповідача за первісним позовом підлягає до стягнення пеня в сумі 3787,06 грн. (650,21 грн. (пеня вірно розрахована позивачем за накладною від 10.11.2015 № 88) + 3136,85 грн. (пеня за накладною від 23.03.2016 № 19, яка розрахована судом).

В решті вимог про стягнення пені (до стягнення була заявлена пені в сумі 3795,64 грн.) слід відмовити за необґрунтованістю її розрахунку.

Доводи відповідача за первісним позовом, якими він заперечує проти стягнення пені (про те, що відповідно до договору підставою сплати неустойки є відповідна письмова вимога постачальника (позивача), яка йому не надходила) не приймаються судом до уваги, так як на думку суду відсутність такої вимоги не є підставою для звільнення сторони за договором від відповідальності за неналежне виконання договору.

Аналогічно розраховано судом три проценти річних за накладною від 10.11.2015 № 88 за 154 дні прострочення (за період з 16.01.2016 по 17.06.2016), які склали 164,15 грн., та за накладною від 23.03.2016 № 19 за 26 днів прострочення (за період з 16.01.2016 по 17.06.2016), які склали 259,19 грн.

Таким чином, з відповідача за первісним позовом підлягають до стягнення три проценти річних в сумі 423,34 грн. (164,15 грн. + 259,19 грн.).

В решті вимог про стягнення трьох процентів річних (до стягнення були заявлені три проценти річних в сумі 424,50 грн.) слід відмовити за необґрунтованістю її розрахунку.

Втрати від інфляції розраховані позивачем за первісним позовом вірно, складають 521,79 грн. та підлягають стягненню з відповідача за первісним позовом.

Клопотання відповідача за зустрічним позовом від 29.08.2016 про зменшення розміру пені у звязку з тяжким фінансовим становищем, судом відхиляється за таких підстав:

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Оцінюючи доводи, якими відповідач обґрунтовує своє клопотання про зменшення штрафних санкцій суд не вважає даний випадок винятковим. Скрутне фінансове становище не є безумовною підставою для зменшення пені.

Крім того, пеня в сумі 3787,06 грн. не є надмірно великою порівняно із збитками кредитора.

Посилання відповідача на те, що його виробничі потужності знаходяться в зоні проведення АТО, в даному випадку, не приймаються судом до уваги, так як договір укладався під час проведення АТО та в зоні проведення АТО, і відповідач повинен був враховувати усі відповідні ризики, повязані з його виконанням.

За таких обставин, клопотання відповідача про зменшення пені судом відхиляється.

Всього підлягають до стягнення з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом грошові кошти в сумі 4732,19 грн. (3787,06 + 423,34 + 521,79).

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України витрати позивача за первісним позовом на судовий збір в сумі 1442,42 грн. (пропорційно розміру задоволених позовних вимог (з віднесенням на відповідача судових витрат за вимоги про стягнення боргу, який сплачено після предявлення позову); 139364,90 грн. заявлено до стягнення; 96355,16 грн. підлягало б задоволенню, якби 43000 грн. не було сплачено після предявлення позову; позов був би задоволений на 69 %) покладаються на відповідача за первісним позовом.

До початку розгляду справи по суті відповідач за первісним позовом предявив позивачу зустрічний позов про стягнення з останнього неустойки у вигляді штрафу в сумі 31177,70 грн. за прострочення поставки товару за договором поставки від 08.04.2015 № 52/15-4РА, зокрема за накладною від 11.06.2015 № 26 (специфікація від 12.05.2015 № 4/4) та за накладною від 23.03.2016 № 19 (специфікація від 26.05.2015 № 5/4).

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд дійшов висновку, що зустрічний позов підлягає задоволенню за таких підстав:

Як встановлено судом та наведено вище у даному рішенні, продукція, вказана у накладній від 11.06.2015 № 26 поставлялася відповідачем за зустрічним позовом позивачу за специфікацією від 12.05.2015 № 4/4, продукція, вказана у накладній від 10.11.2015 № 88 поставлялася за специфікацією від 26.10.2015 б/н, продукція, вказана у накладній від 23.03.2016 № 19 поставлялася за специфікацією від 26.05.2015 № 5/4.

Пунктом 1.1. договору визначено, що постачальник (відповідач за зустрічним позовом) зобовязаний поставити у власність Покупця (позивача за первісним позовом) продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення в асортименті, кількості, у строки, за ціною та з якісними характеристиками, узгодженими Сторонами у Договорі та Специфікаціях, які є невідємними частинами цього договору.

Пунктом 1 Специфікації від 12.05.2015 № 4/4 встановлено строк поставки продукції протягом 10 календарних днів з моменту підписання специфікації, тобто до 22.05.2015 включно.

Продукція за вказаною специфікацією № 4/4 була поставлена відповідачем за зустрічним позовом позивачу за накладною від 11.06.2015 № 26, тобто з порушенням строків поставки.

Пунктом 1 Специфікації від 26.05.2015 № 5/4 встановлено строк поставки продукції протягом 10 календарних днів з моменту підписання специфікації, тобто до 05.06.2015 включно.

Продукція за вказаною специфікацією № 5/4 була поставлена відповідачем за зустрічним позовом позивачу за накладною від 23.03.2016 № 19, тобто з порушенням строків поставки.

Згідно ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 2 ст. 217 ГК України).

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п. 6.2. договору у випадку не поставки (недопоставки) продукції в строки, передбачені Договором або відповідною Специфікацією, Постачальник (відповідач за зустрічним позовом) за письмовою вимогою Покупця (позивача за зустрічним позовом) сплачує останньому неустойку у вигляді штрафу у розмірі 5 % від вартості продукції, що поставляється за відповідною Специфікацією.

У випадку порушення Постачальником своїх зобовязань згідно даному пункту більш 10 календарних днів, Постачальник додатково, за письмовою вимогою Покупця, сплачує неустойку у розмірі 0,1 % від вартості не поставленої у строк продукції за кожний день прострочення (п. 6.2. договору).

Відповідач за зустрічним позовом допустив прострочення поставки продукції позивачу за зустрічним позовом, в звязку з чим, на вимогу позивача, на підставі п. 6.2. договору несе відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 5 % від вартості недопоставленої продукції, а за прострочення більш 10 календарних днів, додатково, сплачує неустойку у розмірі 0,1 % від вартості не поставленої у строк продукції за кожний день прострочення.

Згідно обґрунтованому, перевіреному судом розрахунку позивача за зустрічним позовом штраф за прострочення поставки продукції складає 8629,13 грн. та підлягає стягненню з відповідача за зустрічним позовом.

Згідно обґрунтованому, перевіреному судом розрахунку позивача за зустрічним позовом, неустойка за 183 дні прострочення поставки продукції (понад 10 днів) складає 22548,57 грн. та підлягає стягненню з відповідача за зустрічним позовом.

Доводи відповідача за зустрічним позовом, якими він заперечує проти стягнення пені (про те, що відповідно до договору підставою сплати неустойки є відповідна письмова вимога покупця (позивача), яка йому не надходила) не приймаються судом до уваги, так як на думку суду відсутність такої вимоги не є підставою для звільнення сторони за договором від відповідальності за неналежне виконання договору.

Всього підлягають до стягнення з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом грошові кошти в сумі 31177,70 грн. (8629,13 + 22548,57).

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України витрати позивача за зустрічним позовом на судовий збір в сумі 1378 грн. покладаються на відповідача за зустрічним позовом.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, п. 11 ст. 80, ст. ст. 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Первісний позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит», м. Сєвєродонецьк Луганської області, проспект Гвардійський, 30/1, ідентифікаційний код 37713861, на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фін-Трейд Сервіс», м. Біла Церква Київської області, вул. Леваневського, 87-в, ідентифікаційний код 35559628, пеню в сумі 3787,06 грн., втрати від інфляції в сумі 521,79 грн., три проценти річних в сумі 423,34 грн., витрати на судовий збір в сумі 1442,42 грн.; наказ видати.

3. Провадження у справі за первісним позовом, в частині вимог про стягнення боргу в сумі 43000 грн., припинити.

4. В решті первісного позову відмовити.

5. Зустрічний позов задовольнити повністю.

6. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фін-Трейд Сервіс», м. Біла Церква Київської області, вул. Леваневського, 87-в, ідентифікаційний код 35559628, на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит», м. Сєвєродонецьк Луганської області, проспект Гвардійський, 30/1, ідентифікаційний код 37713861, штраф в сумі 8629,13 грн., неустойку в сумі 22548,57 грн., витрати на судовий збір в сумі 1378 грн.; наказ видати.

01 листопада 2016 р. було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 07 листопада 2016 р. і може бути оскаржене протягом 10 днів з цієї дати.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя В.В. Корнієнко