РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2016 р. Справа № 906/322/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Гулова А.Г.

суддя Маціщук А.В. ,

суддя Петухов М.Г.

при секретарі Кравчук О.В.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1 - представника за довіреністю від 24.07.2015р.

відповідача: ОСОБА_2 - представника за довіреністю від 22.02.2016р. №1/16

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Кремнянський крохмальний завод"

на рішення господарського суду Житомирської області від "09" серпня 2016 р.

у справі № 906/322/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-СПК", м.Київ

до Приватного акціонерного товариства "Кремнянський крохмальний завод", Житомирська обл., Лугинський р-н, с.Кремне

про стягнення 2428848,84 грн. (згідно з заявою про збільшення позовних вимог від 01.06.2016р. за вх.№02-44/502/16)

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 09 серпня 2016 року у справі №906/322/16 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-СПК" до Приватного акціонерного товариства "Кремнянський крохмальний завод" про стягнення 2428848,84 грн. (згідно з заявою про збільшення позовних вимог від 01.06.2016р. за вх.№02-44/502/16) задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Кремнянський крохмальний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-СПК" 2148547,00грн. основного боргу, 252218,18 грн. пені, 28083,66 грн. 3% річних, 36432,73 грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Кремнянський крохмальний завод" звернулось із апеляційною скаргою, вважає його прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.

З посиланням на п. 6.1 договору, ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», п. 2.8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», ч. 3 ст. 549 ЦК України зазначає, що Закон є спеціальним, а тому пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань у даній справі має обраховуватися від суми простроченого платежу, а не від загальної суми вартості товару, обумовленої п. 3.2. договору, крім цього розмір пені має обраховуватися із ставки 0,02 % за кожен день прострочення платежу.

Порушення норм процесуального права полягає в тому, що суд першої інстанції не застосував ст. 43 ГПК України.

Невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи полягає в тому, що судом першої інстанції не обраховано суму пені за вказані позивачем періоди прострочення виконання грошового зобовязання, позивач допустився арифметичних помилок в розрахунку пені, які повторив суд.

Зокрема, вказує відповідач, позивачем застосовано ставку НБУ у розмірі 22%, а в період з 22.04.2016р. по 01.06.2016р. ставка НБУ була 18 %, в період з 22.04.2016 - 26.05.2016р. - 19 %, в період з 27.05.2016 - 01.06.2016 - 18%.

Зазначає, що пункти 2.2,4.3,4.4,4.5,5.1,5.1.1,5.3.,5.4 договору є істотними умовами договору відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, ч. 2 ст. 180 ГК України.

Скаржник вважає, що оскільки позивач не надав суду оригіналів складської квитанції продавця, належним чином завірених копій податкових накладних та копій квитанції про внесення таких податкових накладних до Єдиного реєстру податкових накладних та інших документів відповідно до вимог пунктів 5.1,5.1.1,5.3.,5.4 договору, а тому мало місце прострочення кредитора у даній справі.

Звертає увагу, що позивач відповідно до п. 5.1.1 розділ 5 «Порядок розрахунків» договору «продавець зобовязаний надати»: оригінал рахунку-фактури виставлений на 100 % вартість поставленого товару із зазначенням кількості товару, ціни без ПДВ, суми ПДВ, всього до оплати.

Фактично позивач виставляв ряд рахунків - фактур, квитанції продавця взагалі не надав (п.4.4 договору), в квитанції має бути вказано якість товару, відповідно до вимог п. 22. договору, в разі наявності відхилення позивач має виставити рахунок з урахуванням наявних відхилень від базових показників, тобто зменшити рахунок на суми витрат для очистки та досушування товару.

З посиланням на ст.ст. 612 ,616 ЦК України, ст. 232 ГК України скаржник вказує, якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Просить скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 09.08.2016р. у справі №906/322/16 та прийняти нове рішення - про відмову у стягненні пені з відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ "Агро-СПК" вважає рішення господарського суду законним та обґрунтованим.

З посиланням на ст. ст. 627, 628, 629 Цивільного кодексу України, Закон України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" зазначає, що відповідач намагається змінити умови договору купівлі-продажу №08/12-04 від 08.12.2015р. в частині застосування штрафних санкцій (пені), а саме п. 6.1., яким встановлено, що у випадку, якщо покупець здійснить оплату пізніше строків, передбачених п. п. Розділу 5 «Порядок розрахунків», покупець сплачує продавцю пеню в розмірі загальної суми вартості товару, обумовленої п. 3.2. даного договору за кожен день прострочення платежу.

Вказує, що зазначаючи про арифметичні помилки в частині розрахунку пені за періоди прострочення виконання грошового зобов'язання, при цьому, не надає «контррозрахунок».

Просить рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Кремнянський крохмальний завод" без задоволення.

У судовому засіданні представник скаржника підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та надав пояснення на обґрунтування своєї правової позиції. Просить скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 09.08.16р. в частині стягнення пені та 3% річних.

Представник позивача заперечив проти доводів апеляційної скарги та надав пояснення на обґрунтування своєї правової позиції. Вважає, що рішення господарського суду Житомирської області від 09.08.16р. є законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при прийнятті оскарженого рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів справи, 08.12.2015р. Приватним акціонерним товариством "Кремнянський крохмальний завод" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро-СПК" (продавець) укладено договір купівлі-продажу №08/12-04, за яким продавець зобов'язався поставити і передати у власність, а покупець - прийняти і оплатити кукурудзу українського походження, 2015 року врожаю згідно ДСТУ 4525-2006 (товар) насипом на умовах, передбачених даним договором.

Відповідно до п.2.1. договору кількість товару вказується у специфікаціях до даного договору, які є його невід'ємними частинами. Згідно з пунктом 4.2. договору товар поставляється окремими партіями у відповідності до специфікацій до договору.

Ціна на товар вказується в специфікаціях до даного договору, що є його невід'ємною частиною (п.3.1. договору).

Згідно з п.3.2. договору загальна вартість договору становить суму специфікацій до даного договору.

Ціна на товар вказується в специфікаціях з урахуванням ставки ПДВ - 20% згідно п.15 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України (п.3.3. договору).

П.4.1. договору визначено, що продавець зобов'язується передати покупцеві товар на умовах DAP: франко-зерновий склад ПрАТ "Кремнянський крохмальний завод", 11334, Житомирська обл., Лугинський р-н, с.Кремне, вул.Центральна,90 або франко-зерновий склад Овруцька філія ПАТ "Компанія Райз", 11101, Житомирська обл., Овруцький р-н, вул.Шевченка, 39 (згідно Інкотермс у редакції 2010 року).

У відповідності до п.4.3. договору товар приймається покупцем: по кількості - на підставі даних складського або іншого документу заводу; за якістю - на підставі посвідчення якості або картки аналізу на товар, виданих лабораторією заводу.

Згідно з п.4.4. договору датою передачі товару вважається дата зарахування товару на особову складську квитанцію продавця і видачі заводом складських документів.

Право власності на товар і всі ризики, пов'язані з ним, переходять від однієї сторони до іншої з моменту зарахування повної суми вартості товару на розрахунковий рахунок продавця (п.4.5. договору).

Відповідно до п.5.1. договору покупець здійснює 100% оплату шляхом перерахування коштів на банківський рахунок продавця у відповідності до реквізитів, зазначених у рахунку продавця, протягом трьох банківських днів після отримання товару на складську квитанцію.

У п.п.5.1.1. договору передбачено, що продавець зобов'язаний надати: оригінал рахунку-фактури, виставленого на 100% вартості поставленого товару, із зазначенням кількості товару, ціни без ПДВ, загальної суми без ПДВ, суми ПДВ, всього до сплати; оригінал видаткової накладної, виписаної у відповідності до діючого законодавства України на 100% вартості поставленого товару; а також, зобов'язаний зареєструвати податкову накладну на протязі 15 днів згідно п.201.10 статті 201 розділу V Податкового кодексу України.

Згідно з п.5.2. договору оплата вважається здійсненою в момент списання коштів з банківського рахунку покупця.

Пунктом 5.3. договору визначено, що продавець зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, складену у відповідності з вимогами ст.201 Податкового кодексу України, а також, копію квитанції про внесення такої податкової накладної до Єдиного реєстру податкових накладних, у разі якщо з урахуванням пункту 10 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України така вимога розповсюджується щодо суми податку на додану вартість, яка зазначається в податковій накладній. У разі відмови з боку продавця товару надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та порядку реєстрації податкової накладної до Єдиного реєстру податкових накладних, покупець залишає за собою право скористатись п.201.10 Податкового кодексу України та подати до податкового органу відповідну скаргу на продавця. Продавець усвідомлює, що подача такої заяви є підставою для проведення документальної позапланової виїзної перевірки продавця для з'ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов'язань з податку на додану вартість.

Відповідно до пункту 6.1. договору у випадку, якщо покупець здійснить оплату пізніше строків, передбачених пп.5.1 розділу 5 "Порядок розрахунків", покупець сплачує продавцю пеню в розмірі 0,02% загальної суми вартості товару, обумовленої п.3.2. даного договору за кожний день прострочення платежу.

Згідно з п.9.2. договору договір вступає в силу від дати його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань, що випливають з даного договору.

До даного договору сторонами підписано специфікацію №1 від 08.12.2015р. (додаток №1) та специфікацію №2 (додаток №2), якими визначено товар, його кількість, ціну за тонну та загальну вартість.

Позивач свої зобов'язання за договором щодо поставки товару виконав, що підтверджується видатковими накладними: №8 від 09.12.2015 р. на суму 322122,00 грн., №14 від 11.12.2015 р. на суму 307174,00 грн., №23 від 18.12.2015 р. на суму 901912,00 грн., №24 від 24.12.2015 р. на суму 1393568,00 грн., №26 від 25.12.2015 р. на суму 303067,00 грн., на загальну суму 3 227 843,00 грн.

Проте, відповідач розрахувався за поставлений товар частково - на суму 1 079 296,00 грн., про, що свідчать виписки про рух коштів банківського рахунку ТОВ "Агро-СПК", отже заборгованість складає 2148547,00 грн.

У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором позивач, керуючись ст.ст. 512-519, 525, 527, 691, 692 ЦК України, звернувся із позовом до Приватного акціонерного товариства "Кремнянський крохмальний завод" про стягнення 2 285 563,68 грн., в т. ч. 2 248 547,00 грн. боргу, 26 235,12 грн. пені, 10 781,56 грн. 3% річних.

06.06.2016р. до господарського суду Житомирської області надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог від 01.06.2016р., згідно з якою він просив стягнути з відповідача 2148547,00 грн. несплаченої суми боргу, 252218,18 грн. пені та 28083,66 грн. 3% річних, всього - 2 428 848,84 грн.

Як зазначалося вище, рішенням господарського суду Житомирської області від 09 серпня 2016 року у справі №906/322/16 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-СПК" до Приватного акціонерного товариства "Кремнянський крохмальний завод" про стягнення 2428848,84 грн. (згідно із заявою про збільшення позовних вимог від 01.06.2016р. за вх.№02-44/502/16) задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Кремнянський крохмальний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-СПК" 2148547,00грн. основного боргу, 252218,18 грн. пені, 28083,66 грн. 3% річних, 36432,73 грн. витрат по сплаті судового збору.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні у частині стягнення пені, 3% річних та витрат зі сплати судового збору, з огляду на таке.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Нормами ч.1 ст.193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовується відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як зазначалося вище, сторонами укладено договір купівлі - продажу від 08.12.2015р. №08/12-04.

Ст. 655 ЦК України передбачає, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з п. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У п.5.1. договору встановлено, що покупець здійснює 100% оплату шляхом перерахування коштів на банківський рахунок продавця у відповідності до реквізитів, зазначених у рахунку продавця, протягом трьох банківських днів після отримання товару на складську квитанцію.

За змістом частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як убачається із матеріалів справи, поставка товару (кукурудзи) здійснювалася на підставі видаткових накладних від 09.12.2015р. №8 на суму 322 122,00 грн., від 11.12.2015р. №14 на суму 307 174,00 грн., від 18.12.2015р. №23 на суму 901 912,00 грн., від 24.12.2015р. №24 на суму 1 393 568,00 грн., від 25.12.2015р. №26 на суму 303 067,00 грн. разом 3 227 843,00 грн. Відповідно до наявних у справі виписок про рух коштів банківського рахунку ТОВ "Агро-СПК" відповідач частково розрахувався за поставлений товар на суму 1 079 296,00 грн.

Таким чином, відповідач зі свого боку порушив зобов`язання щодо оплати поставленого товару, у зв`язку з чим за ним утворилася заборгованість у сумі 2 148 547,00 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

На момент розгляду справи, як у суді першої, так і в суді апеляційної інстанції відповідачем не подано доказів щодо погашення вказаної суми заборгованості, не спростовано її розмір.

Враховуючи вищевикладене, Рівненський апеляційний господарський суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про задоволення позову в частині стягнення основного боргу в сумі 2 148 547,00 грн.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, позивач виконав свій обов'язок щодо поставки товару своєчасно та в повному обсязі, натомість відповідач свої зобов'язання щодо оплати отриманого товару виконав частково з порушенням встановленого договором строку.

У зв'язку із чим, позивачем було нараховано пеню у розмірі 252 218,18 грн. та 3% річних у розмірі 28 083,66 грн. по кожній видатковій накладній окремо за період з 24.12.2015р. по 01.06.2016р.

В силу дії статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язань настають такі правові наслідки як сплата неустойки (штрафу, пені).

Так, виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (ч.1ст.546 ЦК України).

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Так, у пункті 6.1. договору сторони передбачили, що у випадку якщо покупець здійснить оплату пізніше строків, передбачених пп.5.1 розділу 5 "Порядок розрахунків", покупець сплачує продавцю пеню в розмірі 0,02% загальної суми вартості товару, обумовленої п.3.2. даного договору за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як убачається із розрахунку позовних вимог, наданого до суду першої інстанції, позивач, посилаючись на п. 6.1. договору та ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" нарахував пеню у розмірі 252 218,18 грн. за період з:

- 24.12.2015р. - 16.03.2016р. на суму 3 227 843,00 грн. (сума поставленого товару) за 84 дні та ставку відповідно до договору 0,02% = 54 227,04 грн.;

- 17.03.2016р. - 01.06.2016р. на суму 451 912,00 грн. (сума заборгованості) за 76 днів та відповідно до подвійної облікової ставки НБУ (22,00х2%) = 41 289,45 грн.;

- 30.12.2015р. - 01.06.2016р. на суму 3 227 843,00 грн. (сума поставленого товару) за 154 дні ставку відповідно до договору 0,02% = 100 956,24 грн.;

- 31.12.2015р. - 01.06.2016р. на суму 303067,00 грн. (сума заборгованості) за 153 дні та відповідно до подвійної облікової ставки НБУ (22,00х2%) = 55 745, 45 грн.

Проте, колегія суддів не може погодитися із таким розрахунком пені, виходячи із наступного.

Згідно з частиною 3 статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

У п. 2.8. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013р. № 14 зазначено, що пеня за порушення грошового зобов'язання обчислюється лише у відсотках до суми простроченого платежу.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідна сума пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання була обчислена позивачем з урахуванням дня, в який фактично мало місце погашення відповідачем суми основного боргу за спірний період (п.1.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 року № 14), тоді як день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення.

Таким чином правильним буде нарахування пені за наступні періоди та суми:

- з 24.12.2015р. - 15.03.2016р. на суму 551 912,00 грн. х 0,02% (відповідно до умов договору) за 83 дні = 9161,74 грн.;

- з 16.03.2016р. - 01.06.2016р. на суму 451 912,00 грн. х 0,02% за 78 днів = 7049,83 грн.

- з 30.12.2015р. - 01.06.2016р. на суму 139 3568,00 грн. х 0,02% за 155 днів = 43200,61 грн.;

- 31.12.2015р. - 01.06.2016р. на суму 303 067,00 грн. х 0,02% за 154 дні = 9334,46 грн.

Разом - 70306,64 грн.

З огляду на наведене, судова колегія приходить до висновку, що правомірним є стягнення пені у розмірі 70306,64 грн., у стягненні 181 911,54 грн. слід відмовити.

Щодо нарахованих 3% річних колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судова колегія, перевіривши розрахунок 3% річних, наданих позивачем (без урахування днів, в яких фактично мало місце часткове погашення заборгованості ), зазначає, що правильним буде нарахування 3% річних за наступні періоди та суми.

- з 24.12.2015р. - 15.03.2016р. на суму 551 912,00 грн. за 83 дні = 3 765,10 грн. (позивачем заявлено до стягнення 3 810,46 грн.);

- з 16.03.2016р. - 01.06.2016р. на суму 451 912,00 грн. за 78 днів = 2 897,19 грн. (позивачем заявлено до стягнення 2 822,90 грн.);

- з 30.12.2015р. - 01.06.2016р. на суму 1 393 568,00 грн. за 155 днів на 0,02% = 17 753,67 грн. (позивачем заявлено до стягнення 17 639,13 грн.);

- 31.12.2015р. - 01.06.2016р. на суму 303 067,00 грн. за 154 дні на 0,02% = 3 836,08 грн. (позивачем заявлено до стягнення 3 811,17 грн.);

У п. 1.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" вказано, що з огляду на вимоги частини першої статті 4 7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Проте, оскільки за періоди з 16.03.2016р. по 01.06.2016р., з 30.12.2015р. по 01.06.2016р. та 31.12.2015р. по 01.06.2016р. суми є більшими ніж ті, які заявлені позивачем, колегія суддів не виходить за межі максимального розміру нарахованих позивачем 3% річних у зазначені періоди, а тому вважає, що правомірним буде стягнення 3% річних у розмірі 28 038,30 грн., у стягненні 45,36грн., нарахованих за період з 24.12.2015р. по 15.03.2016р., слід відмовити.

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу у суді першої інстанції відповідач просив зменшити розмір пені на 50% та відстрочити виконання рішення суду до кінця листопада 2016 року.

Колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Аналогічне положення міститься і в ст. 233 ГК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Пунктом 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011р. (з подальшими змінами та доповненнями) роз'яснено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Як убачається із заявленого клопотання про зменшення розміру пені, так і клопотання про відстрочення виконання рішення по справі, Приватне акціонерне товариство "Кремнянський крохмальний завод" обґрунтовує їх тим, що підприємство знаходиться у скрутному фінансовому становищі. Зокрема, вказує на наявність заборгованості, окрім позивача, перед іншими контрагентами (п'ять виконавчих проваджень станом на липень 2016 року) та сезонний характер виробництва.

До справи, при цьому, додано фінансовий звіт суб'єкта малого підприємництва ПрАТ "Кремнянський крохмальний завод" за 2015 рік, в якому показано збитковість підприємства у попередньому періоді, водночас, даний документ не свідчить про виключно складний фінансовий стан підприємства станом на день розгляду справи. Жодних інших доказів в обґрунтування та на підтвердження викладених у клопотанні обставин відповідачем, як до суду першої, так і до суду апеляційної інстанції не подано.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що за відсутності будь-яких доказів на підтвердження складного фінансового стану підприємства відповідача та його платоспроможності, неможливим є встановлення та визнання винятковості обставин, які могли бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення пені.

Разом з тим, відповідно до ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч.1 ст.121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Відповідно до підп. 7.1.1. п. 7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17.10.2012 № 9 відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Згідно із п. 7.2. вказаної вище постанови Пленуму 17.10.2012 № 9 підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, встановити наявність обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду; враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансований стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів в економіці держави та інші обставини справи, які б свідчили про можливість надання відповідачу відстрочки виконання судового рішення. Разом з тим, обов'язок доказування обставин щодо ускладнення чи неможливості виконання рішення покладається на особу, яка звертається із заявою про надання відстрочки чи розстрочки виконання рішення.

Доданий відповідачем до відзиву фінансовий звіт суб'єкта малого підприємництва за 2015 рік (інших документів на підтвердження фінансового стану підприємства) не свідчить про відсутність коштів на рахунках та не доводить загрозу неплатоспроможності підприємства у разі виконання рішення суду, а також інших обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення, про що також свідчить часткова сплата заборгованості після звернення з даним позовом до суду.

Крім того, при наданні відстрочки виконання рішення судом повинні враховуватись інтереси як відповідача, так і позивача. Суд враховує, що економічні процеси у державі негативно вплинули, також, і на фінансово-господарську діяльність позивача, який, передавши обумовлений договором товар, протягом кількох місяців не мав можливості користуватись належними йому до сплати коштами.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що відповідачем є юридична особа - суб'єкт господарювання, який здійснює господарську (підприємницьку) діяльність на власний ризик з метою одержання прибутку, колегія суддів приходить до висновку, що складне фінансове становище підприємства відповідача, відповідно до поданих останнім до справи доказів, не є винятковими обставинами, передбаченими ст.121 ГПК України, як правильно зазначено в оскарженому рішенні.

Разом з тим, судова колегія зазначає, що відображені вище висновки суду першої інстанції щодо задоволення позову у повному обсязі є помилковими, оскільки неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції в частині стягнення пені та 3% річних не відповідають обставинам справи. Так, судом першої інстанції не було взято до уваги п.1.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 року № 14, а саме, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення та ч. 3 ст. 549 ЦК України, якою визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Стосовно доводів відповідача в апеляційній скарзі, що позивач не передав йому квитанції із зазначенням якості товару, слід вказати, у видаткових накладних, за якими відповідач прийняв товар від позивача, відсутні будь - які вказівки про це, а також накладні не містять інформації, що прийнятий товар не відповідає показникам якості. При цьому, відповідач не спростував розмір боргу у сумі 2 148 547,00 грн.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення господарського суду Житомирської області від 09.08.2016р. у справі №906/322/16 слід змінити у частині стягнення пені та 3% річних, а у решті залишити без змін.

Згідно зі ст.49 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання позову та апеляційної скарги покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Кремнянський крохмальний завод" задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Житомирської області від 09 серпня 2016 року у справі №906/322/16 змінити в частині стягнення пені, 3% річних та витрат зі сплати судового збору.

У решті - рішення залишити без змін.

Резолютивну частину рішення викласти у наступній редакції:

"1. Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Кремнянський крохмальний завод" (11334, Житомирська обл., Лугинський р-н, с.Кремне, вул.Центральна,90, ідентифікаційний код 00383395) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-СПК" (04114, м.Київ, вул.Полупанова, буд.21, ідентифікаційний код 34804039) 2 148 547 грн. 00 коп. основного боргу, 70 306 грн. 64 коп. пені, 28 038 грн. 30 коп. 3% річних, всього - 2 246 891 грн. 94 коп. та 33 703 грн. 38 коп. витрат зі сплати судового збору.

У позові про стягнення 181 911 грн. 54 коп. пені та 45 грн. 36 коп. 3% річних відмовити."

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-СПК" (04114, м.Київ, вул.Полупанова, буд.21, ідентифікаційний код 34804039) на користь Приватного акціонерного товариства "Кремнянський крохмальний завод" (11334, Житомирська обл., Лугинський р-н, с.Кремне, вул.Центральна,90, ідентифікаційний код 00383395) 3002 грн. 29 коп. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Видачу наказів на виконання цієї постанови доручити господарському суду Житомирської області.

5. Справу №906/322/16 повернути до господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя Гулова А.Г.

Суддя Маціщук А.В.

Суддя Петухов М.Г.