РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2016Справа №910/15326/16

За позовомТовариства з додатковою відповідальністю "Технотранссервіс"
доПублічного акціонерного товариства "ЗЛАТОБАНК"
третя особа,яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Приватне підприємство "ПРОФІТ ПЛЮС 2015";
третя особа,яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб
провизнання поруки припиненою
Суддя Підченко Ю.О.

за участю представників сторін:

від позивача:Баранніков І.В. - представник за довіреністю;
від відповідача:Софін О.В. - представник за довіреністю;
від третьої особи 1:не з'явився;
від третьої особи 2:Музинчук Л.В. - представник за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з додатковою відповідальністю "Технотранссервіс" (далі - ТДВ "Технотранссервіс, позивач") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "ЗЛАТОБАНК" (далі - ПАТ "ЗЛАТОБАНК", відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати поруку Публічного акціонерного товариства "Технотранссервіс", правонаступником якого є Товариство з додатковою відповідальністю "Технотранссервіс", що виникла з договору поруки № 72/13/13-РЗ від 22.03.2013 року укладеного між Публічним акціонерним товариством "ЗЛАТОБАНК" та Публічним акціонерним товариством "Технотранссервіс" припиненою.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з договору поруки № 72/13/13-РЗ від 22.03.2013 року вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 6.1.) про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.08.2016 р. порушено провадження у справі № 910/15326/16, розгляд справи призначено на 07.10.2016 р. та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Приватне підприємство "ПРОФІТ ПЛЮС 2015" (25004, м. Кропивницьк, вул. Генерала Родимцева, 10А, кім. 2) - далі перша третя особа.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.09.2016 року виправлено допущену технічну помилку в ухвалі Господарського суду міста Києва від 26.08.2016 р. у справі 910/15326/16, та призначено справу до розгляду у судовому засіданні 05.10.2016 року.

До початку розгляду справи по суті позивач надав заяву про уточнення позовних вимог.

Відповідно до п 3.11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

З поданої позивачем заяви не вбачається подання іншого позову, збільшення/зменшення позовних вимог, об"єднання вимог, зміна предмету/підстав позову. Заява про уточнення здебільшого має характер письмових пояснень.

Представник позивача наполягав на позові, мотивуючи його тим, що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, а саме 19.09.2014 року не пред'явив вимоги до поручителя відповідно до ст. 252 Цивільного кодексу України, а тому перебіг даного строку закінчився 19.03.2015 року.

Крім того, позивач надав письмові пояснення щодо наявності юридичного інтересу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб по даній справ. Враховуючи те, що на даний час триває процедура ліквідації Публічного акціонерного товариства "ЗЛАТОБАНК", а судове рішення з даної справи в подальшому може вплинути на права та обов'язки Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а тому необхідно залучити Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст. 69 ГПК України позивач надав клопотання про продовження строку розгляду спору додатково на 15 днів.

Відповідач в судове засідання не з'явився, проте надав клопотання про відкладення розгляду справи для витребування документів з архіву та підготовки пояснення по даній справі.

Розглянувши та дослідивши позовну заяву та матеріали справи, керуючись ст. ст. 27, 33, 34, 43, ГПК України, суд вважає за необхідне залучити до участі у справі якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб - далі друга третя особа.

З метою усунення порушення рівності та змагальності учасників судового процесу, суд задовольнив клопотання позивача про продовження строку розгляду спору додатково на 15 днів та відклав розгляд справи на 21.10.2016 року

Представник позивача у судовому засіданні 21.10.2016 року продовжував наполягати на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача проти заявленого позову заперечував посилаючись, зокрема, на викладені у відзиві обставини. Так, відповідач посилався на те, що у договорі поруки, всупереч доводам позивача, визначено строк дії поруки відповідно до положень ст.ст. 251, 252 ЦК України.

Представник другої третьої особи підтримував доводи відповідача, та заперечував проти задоволення позовних вимог, мотивуючи свої доводи викладеними у відзиві поясненнями.

З метою усунення суперечностей у доводах та доказах сторін, у судовому засіданні згідно вимог ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 28.10.2016 року.

У судовому засіданні 28.10.2016 року представник позивача продовжував наполягати на заявленому позові. 27.10.2016 року через загальний відділ діловодства суду канцелярію подав письмові пояснення в обґрунтування позовних вимог.

Представик відповідача не погоджувався із доводами відповідача та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Судом зроблено висновок, що наданих доказів достатньо для вирішення спору по суті.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складались протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

З'ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, приймаючи до уваги доводи представників позивача, відповідача та третьої особи, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

2.03.2013 року між Публічним акціонерним товариством "ЗЛАТОБАНК" (далі - кредитодавець, банк) та Приватним підприємством "Кіровоградспецстандард" (далі - позичальник, боржник) було укладено кредитний договір № 72/13/13-KL (далі - кредитний договір), відповідно до умов якого в порядку та на умовах , встановлених кредитним договором та чинним законодавством України, кредитодавець надає позичальнику кредит, а позичальник зобов'язується в повному обсязі повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші умови кредитного договору.

Пунктом 1.2. кредитного договору передбачено, що кредитодавець надає позичальнику кредит у формі відкриття відкличної кредитної лінії в межах максимального ліміту заборгованості, визначеного кредитним договором, кредит може надаватися траншами.

Відповідно до п. 2.1. кредитного договору, однією з умов надання банком кредитних коштів сторони узгодили укладання договорів забезпечення з позичальником та/або будь-якими третіми особами, в тому числі договору поруки з Публічним акціонерним товариством "Технотранссервіс".

В якості забезпечення виконання зобов'язання за вищевказаним кредитним договором, 22.03.2013 року між Публічним акціонерним товариством "ЗЛАТОБАНК" (далі - кредитор, банк) та Публічним акціонерним товариством "Технотранссервіс" (далі - поручитель) було укладено договір поруки № 72/13/13-РЗ (далі - договір поруки), відповідно до умов якого поручитель поручається перед кредитором та зобов'язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником зобов'язань перед кредитором за кредитним договором в повному обсязі таких зобов'язань.

Договором поруки встановлено, що боржником, позичальником, клієнтом за договором є Приватне підприємство "Кіровоградспецстандарт".

Сторони домовились, що зобов'язання поручителя перед кредитором є безумовними та для їх виконання дотримання ніяких інших умов, крім передбачених цим договором поруки та кредитним договором не потребується.

Порукою за цим договором забезпечуються вимоги кредитора щодо сплати боржником кожного і всіх його боргових зобов'язань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено у кредитному договорі або можуть виникнути на підставі кредитного договору в майбутньому, зокрема, порукою забезпечуються вимоги кредитора щодо:

- повернення основної суми кредиту, наданого боржнику за кредитним договором;

- сплата процентів за користування кредитом.

Договір № 72/13/13-РЗ від 22.03.2013 року є договором поруки. Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

За приписами ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно положень ст. 556 ЦК України після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника. До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Як вбачається із пояснень та доводів позивача, порука за договором № 72/13/13-РЗ від 22.03.2013 року є припиненою з огляду на наступні обставини.

Відповідно до положень статті 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладання договору поруки. Частиною першою статті 251 ЦК України передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язані дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ст. 252 ЦК України).

Разом з тим, як зазначає позивач, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

З договору поруки № 72/13/13-РЗ від 22.03.2013 року, вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору (пункт 6.1. договору поруки) про його дію до повного виконання боргових зобов'язань та виконання зобов'язань за цим договором поруки не є встановленням сторонами строком припинення дії поруки, на думку позивача.

А тому, підлягають застосуванню норми статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язання не пред'явить вимогу до поручителя.

Строк виконання умов кредитного договору, щодо повного повернення отриманих кредитних коштів та виконання інших зобов'язань, настав 19.09.2014 р. Перебіг шестимісячного строку для пред'явлення банком вимог до поручителя розпочався з 19.09.2014 року та закінчився 19.03.2015 року. А у вказаний проміжок часу банк у будь-якій формі вимог до поручителя не заявив.

На підтвердження своїх доводів позивач по справі також надав суду копії наступних Постанов Пленуму Верховного Суду України:

- від 14.09.2016 року у справі № 6-1451цс16;

- від 21.01.2015 року у справі № 6-190цс14;

- від 17.09.2014 року у справі № 6-6цс14;

- від 23.05.2012 року у справі № 6-33цс12.

Однак суд вважає такі доводи Товариства з додатковою відповідальністю "Технотранссервіс" хибними з наступних підстав.

Пунктом 6.2. договору поруки встановлено, що порука за цим договором припиняється після спливу 3 (трьох) років з настання Кінцевої дати повернення Кредиту, але не пізніше повного виконання Боргових Зобов"язань та виконання зобов'язань за цим договором поруки.

Отже, договором поруки встановлено строк її припинення - після закінчення трьох років, починаючи від останнього дня, передбаченого для виконання зобов'язання за кредитним договором.

Пунктом 1.4. кредитного договору визначено, що кінцевою датою повернення кредиту є 19.09.2014 року включно.

Відтак, настання строку виконання основного зобов'язання необхідно обчислювати з 20.09.2014 року.

Таким чином, з урахуванням умов кредитного договору та договору поруки, порука Товариства з додатковою відповідальністю "Технотранссервіс" припиняється 20.09.2017 року.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю "Технотранссервіс" задоволенню не підлягають.

Згідно положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позовних вимог Товариства з додатковою відповідальністю "Технотранссервіс" відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 02.11.2016 р.

Суддя Ю.О. Підченко