РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" листопада 2016 р. Справа № 906/146/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Василишин А.Р.

судді Петухов М.Г. ,

судді Бучинська Г.Б.

при секретарі Першко А.А.

розглянувши апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Житомирській області на ухвалу господарського суду Житомирської області від 16 вересня 2016 року у справі № 906/146/15

за скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Регіон Житомир" на дії та постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про арешт коштів боржника від 15 червня 2016 року по виконавчому провадженню № 51321113 Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Житомирській області

за позовом публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"

до товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-Регіон Житомир"

про стягнення 4 293 390 грн 15 коп.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - ОСОБА_1, представник згідно довіреності № 13/10/16 від 13 жовтня 2016 року;

відділу ДВС - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-Регіон Житомир" (надалі - Відповідач) звернувся до господарського суду Житомирської області зі скаргою на дії Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (надалі - Орган виконання) щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору та постанови про арешт коштів боржника від 15 червня 2016 року по виконавчому провадженню № 51321113.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 16 вересня 2016 року скаргу Відповідача задоволено.

Визнано незаконною та скасовано постанову про стягнення з Відповідача виконавчого збору та постанову про арешт коштів від 15 червня 2016 року по виконавчому провадженню №51321113.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою, Орган виконання звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій з підстав, викладених в ній, просить поновити строк на апеляційне оскарження, прийняти апеляційну скаргу до свого провадження, скасувати ухвалу суду першої інстанції від 16 вересня 2016 року та відстрочити сплату судового збору.

Мотивуючи апеляційну скаргу, апелянт наголошує на тому, що постанова направлена Відповідачу рекомендованим листом з повідомленням за адресою, зазначеною у виконачому документі за штриховим ідентифікатором №863. Крім того, на думку Органа виконання, тверження Відповідача, що постанови отримані 05 липня 2016 року є неправдивим, оскільки дані постанови отримані 21 червня 2016 року, про що свідчить інформація з програми відстеження пересилання поштових відправлень.

Ухвалою суду від 07 жовтня 2016 року поновлено строк на подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу прийнято до провадження та відстрочено сплату судового збору.

17 жовтня 2016 року від Органу виконання надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи оригіналу платіжного доручення № 960 від 30 вересня 2016 року про сплату судового збору в розмірі 1 378 грн.

19 жовтня 2016 року від Відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№26680/16 від 19 жовтня 2016 року), в якому з підстав, викладених в ньому просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою суду від 19 жовтня 2016 року, з підстав, вказаних у ній, розгляд справи було відкладено на 07 листопада 2016 року на 12:00 год..

В судових засіданнях від 19 жовтня 2016 року та 07 листопада 2016 року представник Відповідача підтримала доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання від 19 жовтня 2016 року та 07 листопада 2016 року представники Позивача та Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Житомирській області не прибули, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення.

Враховуючи положення статті 102 ГПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, а також те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про час і місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, заслухавши пояснення представників, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду прийшла до висновку, в її задоволенні слід відмовити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін. При цьому колегія виходила з наступного.

Як встановлено апеляційним судом, рішенням господарського суду Житомирської області від 01 жовтня 2015 року позов публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (надалі - Позивач) до товариства Відповідача про стягнення 4 293 390 грн 15 коп. задоволено.

Даним рішенням стягнуто з Відповідача на користь Позивача: 2 645 028 грн 29 коп. основного боргу; 352 458 грн - пені; 866 700 грн штрафу; 429 203 грн 86 коп. 24% річних. Також на Відповідача покладено витрати по сплаті судового збору в розмірі 73 080 грн.

30 листопада 2015 на примусове виконання вищезвказаного рішення видано наказ.

13 липня 2016 на адресу місцевого господарського суду надійшла скарга Відповідача на дії Органу виконання, згідно якої скаржник просив визнати незаконними та скасувати постанову про стягнення з боржника виконавчого збору та постанову про арешт коштів боржника від 15 червня 2016 по виконавчому провадженню №51321113.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 16 вересня 2016 року скаргу Відповідача було задоволено.

Апеляційний суд констатує, що за змістом статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі - Закон) державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Державний виконавець роз'яснює особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їхні права згідно з вимогами цього Закону. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Стаття 19 Закону передбачає, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, в тому числі за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення

Відповідно до статті 57 Закону, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання провадження".

За змістом статті 27 Закону: у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до вимог статті 28 Закону: у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувану за виконавчим документом.

У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувала та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 31 вказаного Закону передбачено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження , що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або, відмову у відкритті, виконавчого провадження або повернення виконавчого документа відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення . Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документи

Змістом частини 1 статті 35 Закону передбачено, що у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладення провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

Як вказав Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу (том 2, а.с. 184-194), вказана у виконавчих документах юридична адреса Відповідача не відповідає юридичній адресі товариства, що підтверджується витягом з ЄДРПОУ. А тому, відповідно до заяви Відповідача від 12 липня 2016 року, яка міститься в матеріалах справи (том 2, а.с.43), Відповідач просив Орган виконання про відкладення виконачих дій, так як Відповідачем несвоєчасно отримано документи виконавчого провадження.

В свою чергу, Орган виконання у своєму відзиві на скаргу Відповідача (том 2, а.с. 130-131) та апеляційній скарзі (том 2, а.с.166-169), зазначив, що 07 червня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №51321113 та надано Відповідачу строк для самостійного виконання у строк до семи днів з моменту винесення постанови та була направлена рекомендованим листом з повідомленням за адресою зазначеної у виконавчому документі. У зв'язку з тим, що Відповідач рішення суду в строк для самостійного виконання не виконав, 15 червня 2016 року державним виконавцем винесена постанова про стягнення з Відповідача виконавчого збору в сумі 436 647 грн 01 коп. Також, цього ж дня державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів Відповідача, якою накладено арешт на відкриті рахунки Відповідача.

Постанови про стягнення з Відповідача виконавчого збору та про арешт коштів від 15 червня 2016 року, направлені Відповідачу рекомендованим листом. А відтак, Орган виконання вважає, що твердження Відповідача, про те, що вищевказані постанови отримані 05 липня 2016 року, неправдивими, оскільки дані постанови отримані 21 червня 2016 року, про що свідчить інформація з програми відстеження пересилання поштових відправлень за штрихкодовим ідентифікатором.

Рівненський апеляційний господарський суд констатує, що положеннями статті 1 Закону передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 6 Закону передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Статтею 25 Закону передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів із дня надходження виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим законом.

Як встановлено апеляційним судом та вбачається з матеріалів справи, а саме з дати, вказаної на конверті поштової кореспонденції, отриманої боржником 05 липня 2016 року, а також отриманого на запит Відповідача відповіді з Центру поштового зв'язку №4 Житомирської Дирекції Українського Державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта", рекомендовані листи за №5062, №863, на які посилається державний виконавець як на постанову про відкриття виконавчого провадження, а також постанову про стягнення виконавчого збору та накладення арешту на кошти боржника, вручені 05 липня 2016 року уповноваженій особі ОСОБА_2І за довіреністю.

При цьому дані докази ставлять під сумнів доказ наведений Органом виконання (том 2, а.с. 137,141), адже ці дані не є первинними і з огляду на спростування їх іншими опосередковано доводять на помилку в них (доказах наданих Органом виконання). Тому апеляційний господарський суд відхиляє їх.

Відтак, враховуючи усе вищевказане, Рівненський апеляційний господарський суд констатує що Відповідачем несвоєчасно отримано постанову про відкриття виконавчого провадження від 07 червня 2016 року, в якому був зазначений строк для добровільного виконання рішення.

Обставина несвоєчасного отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження, відповідно до частини 1 статті 35 Закону, впливає на своєчасність виконання боржником судового рішення у добровільному порядку, наданому державним виконавцем.

Сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець повязує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконане, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Отже, враховуючи вищеописане у даній судовій постанові, колегія суддів констатує відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та відсутність підстав для відмови в задоволенні скарги Відповідача на дії Органу виконання та постанови про стягнення виконавчого збору та постанови про арешт коштів боржника від 15 червня 2016 року ВП № 51321113.

Відтак, апеляційний господарський суд залишає без змін оспорювану ухвалу місцевого господарського суду.

З огляду на все вищевказане у даній судовій постанові, доводи апелянта, висвітлені в апеляційній скарзі, є безпідставними, спростовуються усім вищеописаним в даній судовій постанові, а тому Рівненський апеляційний господарський суд не бере їх до уваги.

Водночас, як вказано вище у даній судові постанові, Рівненський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що ухвала господарського суду Житомирської області слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, суд залишає за апелянтом.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103 106, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Житомирській області на ухвалу господарського суду Житомирської області від 16 вересня 2016 року у справі № 906/146/15 залишити без задовлення.

2. Ухвалу господарського суду Житомирської області від 16 вересня 2016 року у справі №906/146/15 - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

5. Справу № 906/146/15/ повернути до господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Бучинська Г.Б.