РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2016Справа №917/1251/16
За первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут"

До Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування", в особі філії газопромислового управління "Полтавагазвидобування"

Про розірвання договору

За зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування", в особі філії газопромислового управління "Полтавагазвидобування"

До Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут"

Про стягнення 3 959 ,55 грн.

Суддя Лиськов М.О.

Представники:

від позивача за первісним позовом: Волощук П.Ю. (дов. від 06.04.2016)

від відповідача за первісним позовом: Атамвнов А.А. (дов. № 2-531Д від 28.03.2016)

Бондаренко А.М. (дов. № 2-129д від 29.12.2015)

В судовому засіданні 02.11.2016, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Розглядається позовна заява про розірвання договору на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трудопроводами № 1/15-П від 30.06.2015р., укладеного між позивачем та відповідачем в особі філії газопромислового управління "Полтавагазвидобування", з 01.04.2016.

Ухвалою суду від 09.08.2016р. порушено провадження у справі, п.5 резолютивної частини ухвали зобов"язано сторони надати докази щодо наявності відповідних повноважень у відокремленого підрозділу відповідача стосовно здійснення у господарському суді повноваження сторони у справі від імені юридичної особи.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач явку представника в судове засідання не забезпечив, відзив на позов не надав, через канцелярію суду надав клопотання про передачу справи за підсудністю до господарського суду м. Києва.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 23.08.2016 справу №917/1251/16 передано підсудністю до господарського суду міста Києва.

02.09.2016 справа №917/1251/16 надійшла до господарського суду міста Києва.

За результатом проведення автоматичного розподілу справ, справу №917/1251/16 передано для розгляду судді Лиськову М.О.

06.09.2016 ухвалою Господарського суду м. Києва справу було призначено до розгляду на 28.09.2016.

23.09.2016 через канцелярію суду від представника позивача надійшла уточнена позовна заява.

26.09.2016 через канцелярію суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Окрім того, 26.09.2016 через канцелярію суду від представника відповідача надійшла зустрічна позовна заява.

28.09.2016 судове засідання не відбулося у зв'язку із перебуванням судді Лиськова М.О.

Позовні вимоги зустрічного позову обґрунтовані тим, що позивач за первісним позовом заборгував перед відповідачем за первісним позовом 3 717,18 грн. за невиконання умов оспорюваного Договору на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами № 1/15-П від 30.06.2015.

03.10.20165 ухвалою суду прийнято для спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування", в особі філії газопромислового управління "Полтавагазвидобування" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" про стягнення 3 959, 55 грн та призначено справу до розгляду на 12.10.2016.

В судове засідання, призначене на 12.10.2016, з'явився представник відповідача за первісним позовом.

Представник позивача за первісним позовом в судове засідання, призначене на 12.10.2016, не з'явився, причин неявки суд не повідомив, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

12.10.2016 ухвалою суду розгляд справи відкладено на 02.11.2016.

В судове засідання, призначене на 02.11.2016, з'явились представники сторін та надали пояснення по справі.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Днпропетровськгаз збут" (Замовник) та Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування" уклали 30.06.2015 договір № 1/15-П, предметом якого є переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами, що зареєстрований в юридичному відділі ГПУ "Полтавагазвидобування"за № 681/15 від 27.07.2015р. (надалі Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору: ПАТ „Укргазвидобування" зобов'язується надати Замовнику послуги з переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами природного газу Замовника до пунктів призначення - газорозподільних станцій (далі -ГРС) для задоволення потреб промислових (компобутових) споживачів, а Замовник зобов'язується внести плату за надані послуги внутрішньопромисловими трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбаченими умовами Договору.

Позивач за первісним позовом просить розірвати вказаний договір у зв'язку із істотною зміною обставин, якими сторони керувались при укладанні договору.

Позивач вказує як підставу істотної зміни обставин - викладення поняття «транспортування природного газу» в Законі України «Про ринок природного газу» інакше, ніж в Законі України «Про засади функціонування ринку природного газу».

Так, відповідно до п. 26 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» вказано, що транспортування природного газу - господарська діяльність на ринку природного газу, що підлягає ліцензуванню і пов'язана з переміщенням природного газу трубопроводами з метою його подальшого зберігання, розподілу або доставки безпосередньо споживачам та замовникам, окрім транспортування внутрішньопромисловнми трубопроводами (приєднаними мережами).

Згідно із п. 45 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» транспортування природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов'язана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу.

Відтак, як у Законі України «Про засади функціонування ринку природного газу», так і у Законі України «Про ринок природного газу» термін «транспортування природного газу» не охоплює правовідносини щодо переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами, а отже і не стосуються договірних відносин між ГПУ «Полтавагазвидобування» ПАТ «Укргазвидобування» та ТОВ «Дніпропетровськгаз збут».

ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» вказує на відсутність правових підстав для застосування тарифів на транспортування природного газу магістральними або розподільними газопроводами, посилаючись при цьому на положення Закону України «Про ринок природного газу», Постанову НКРЕКП № 3159 від 29.12.2015 та лист НКРЕКП № 5902/16.2.1/716 від 13.06.2016.

Однак, ціна на послуги з переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами Позивачу визначалася не виходячи з тарифів, які встановила НКРЕКП, а відповідно до калькуляції, узгодженої між Сторонами.

Також, твердження ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» що переміщення природного газу може регулюватися лише Кодексом газотранспортної системи є хибним, оскільки вищевказаний Кодекс стосується лише транспортування природного газу виключно магістральними трубопроводами.

Жодним чинним нормативно-правовим актом не встановлена заборона на виростання внутрішньопромислових трубопроводів для надання послуг з переміщення природного газу, відтак, зважаючи на відсутність деталізації в законодавстві такого виду послуг необхідно керуватися відповідними загальними нормами, які містяться в Цивільному кодексі України та Господарському кодексі України.

Окрім того,для істотної зміни обставин, одночасна наявність умов якої передбачена ст. 652 ЦК України, не настала, оскільки відсутня будь-яка підстава для розірвання Договору. Зміни законодавства, яке б регулювало правовідносини, які склалися між ПАТ «Укргазвидобування» та ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» не відбулося, оскільки положення нормативно-правових актів, наведені Позивачем стосуються транспортування природного газу магістральними трубопроводами, а не внутрішньопромисловими.

Крім того, ПАТ «Укргазвидобування» не є монополістом щодо переміщення природного газу та Договір було укладено виходячи з потреби в цих послугах саме Позивача, у якого відсутній власний трубопровід для підключення до магістральних шляхів сполучення. ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» на договірних засадах звернувся до підприємства, скористатися внутрішньопромисловими трубопроводами з метою доставки придбаного у інших суб'єктів господарювання природного газу до власної мережі.

Так, ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» зазначає, що Законом України «Про трубопровідний транспорт» не передбачена можливість укладення договору у разі переміщення газу внутрішньопромисловими трубопроводами.

З даним твердженням не погоджуємося з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 306 Господарського кодексу України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Посилання Позивача на ч. 2 ст. 12 Закону України «Про трубопровідний транспорт» вказує на здійснення діяльності у сфері трубопровідного транспорту на основі договорів з урахуванням пропускної спроможності магістральних трубопроводів, а не лише магістральними трубопроводами, як про це хибно зазначає Позивач.

Оскільки, статтею 2 Закону України «Про трубопровідний транспорт» встановлено, що систему трубопровідного транспорту України становлять магістральний трубопровідний транспорт та промисловий трубопровідний транспорт.

Зазначене вище вказує на те, що внутрішньопромислові трубопроводи Товариства не є елементом ГТС, а переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами є окремим видом господарської діяльності, засади ведення якої регулюються положеннями Господарського кодексу України та домовленістю Сторін.

Таким чином позовна вимога, яка викладена в первісній позовній заяві задоволенню не підлягає.

Як зазначалось вище, Товариство з обмеженою відповідальністю „Днпропетровськгаз збут" (Замовник) та Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування" уклали 30.06.2015 договір № 1/15-П, предметом якого є переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами, що зареєстрований в юридичному відділі ГПУ "Полтавагазвидобування"за № 681/15 від 27.07.2015р. (надалі Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору: ПАТ „Укргазвидобування" зобов'язується надати Замовнику послуги з переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами природного газу Замовника до пунктів призначення - газорозподільних станцій (далі -ГРС) для задоволення потреб промислових (компобутових) споживачів, а Замовник зобов'язується внести плату за надані послуги внутрішньопромисловими трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбаченими умовами Договору.

Додаткової угоди №1 від 30.09.2015: „Вартість послуг з переміщення 1000 куб.м. природного газу внутрішньопромисловими газопроводами ПАТ „Укргазвидобування" складає 136,7 грн., крім того ПДВ 20% 27,34грн., всього з ПДВ 164,04 грн ", а також Додаткової угоди №3 від 30.12.2015 року: „Вартість послуг з переміщення 1000 куб.м. природного газу внутрішньопромисловими газопроводами ПАТ „Укргазвидобування" складає 144,80 грн., крім того ПДВ 20% 28,96грн., всього з ПДВ 173,76 грн."

Як передбачено п.5.5 Договору: „Оплата вартості за надані послуги здійснюється Замовником в місяці, у якому здійснюється надання послуги, шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок ПАТ „Укргазвидобування" в порядку, установленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, який затверджується Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводяться Замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів."

Свої зобов'язання згідно Договору ПАТ „Укргазвидобування" виконало у повному обсязі, що підтверджується актами прийому-передачі природного газу та актами про надання послуги переміщення підписані відповідно як ПАТ „Укргазвидобування", так-. ПАТ „Дніпропетровськгаз" і ТзОВ „Дніпропетровськгаз збут".

Однак Замовник виконав свої зобов'язання частково - оплативши надані послуги в сумі 128 885грн. 40коп. лише за надані послуги в період липень 2015р. - березень 2016р. Починаючи з квітня 2016 року Замовник отримував послугу що підтверджують акти прийому-передачі відповідних об'ємів природного газу, хоча її не оплачував. Одночасно, Замовник залишив невмотивовано непідписаними акти надання послуг, хоча факт надсилання данних актів для підписання з рахунками відповідно до умов договору підтверджують відповідні супровідні листи та повідомлення пошти про вручення їх Замовнику.

Фактичний розрахунок за надані послуги в період квітень 2016 року - липень 2016 року викладений у розрахунку в Додатку №1 до позову. Відповідно до данного розрахунку загальна сума отриманих і неоплачених послуг Замовником за три місяці складає 3 717 грн. 18коп.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Доказів на підтвердження сплати заборгованості за період з квітень 2016 року - липень 2016 року у розмірі 3 717 грн. 18коп. відповідачем суду не надано.

Факт наявності боргу у відповідача за зустрічним позовом перед позивачем за зустрічним позовом за договором в сумі 3 717 грн. 18коп грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем за зустрічним позовом не спростований, строк оплати послуг, у відповідності до Договору є таким, що настав, а тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у розмірі 3 717 грн. 18коп грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлено вимоги про стягнення з відповідача за зустрічним позовом 221,91 грн. пені в розмірі подвійної ставки НБУ належної до сплати суми за кожен день прострочення, відповідно до п. 7.3 Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача підлягає стягненню сума пені в розмірі 221,91 грн. у відповідності до п 7.3 Договору, оскільки судом встановлено порушення відповідачем строків виконання грошового зобов'язання. Позовна заява містить розрахунок суми пені згідно п. 7.3 Договору, при перевірці якого судом встановлено, що позивач за зустрічним позовом правильно здійснив вказаний розрахунок.

Крім того, позивач за зустрічним позовом на підставі п. 2 ст. 625 Цивільного Кодексу України просить суд стягнути з відповідача на свою користь 20,46 грн. 3 відсотків річних.

Згідно ст. 229 Господарського кодексу України та ст.625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми.

Оскільки вимоги позивача щодо стягнення з відповідача індексу інфляції нарахованого на суму боргу та 3 % річних ґрунтуються на законі (п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України), а відповідач є таким що прострочив виконання грошового зобов'язання, позовні вимоги позивача в частині стягнення 3 % річних та індексу інфляції нарахованого на суму боргу підлягають задоволенню відповідно до наведеного в позовній заяві розрахунку. При здійсненні перевірки розрахунку 3% річних та індексу інфляції, нарахованих позивачем, судом встановлено, що ним правильно здійснено вказаний розрахунок.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача за зустрічним позовом підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача за зустрічним позовом.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись ст. ст. 4, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні первісного позову - відмовити.

2. Зустрічний позов задовольнити повністю

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" (49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вулиця Шевченка, будинок 2; ідентифікаційний код: 39572642) на користь Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування"(4904053, м. Київ, вулиця Кудрявська, будинок 26/28; ідентифікаційний код: 30019775) в особі філії газопромислового управління "Полтавагазвидобування" (36008, Полтавська обл., місто Полтава, Октябрський район, вулиця Фрунзе, будинок 173; ідентифікаційний код 00153100) 3 717 грн. 18 коп. - основного боргу, 221 грн. 91 коп. - пені, 20 грн. 46 коп. - 3 % річних та 1 378 грн. 00 коп. - суму судового збору.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 04.11.2016

Суддя М.О. Лиськов