КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" жовтня 2016 р. Справа№ 49/126-б-44/565-2012

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Верховця А.А.

Остапенка О.М.

за участю секретаря Чміль Я.Є.

та представників:

від апелянта: Сакало Я.О. (дов. № 255/26-53-10 від 01.08.2016);

ліквідатор: арбітражний керуючий Сербін І.І. (посв. НОМЕР_6 від 06.02.2013);

від боржника: Снєжкова І.В. (дов. від 01.04.2016);

інші учасники: не з'явились;

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві

на ухвалу господарського суду м. Києва від 11.04.2016

у справі № 49/126-б-44/565-2012 (Суддя: Чеберяк П.П.)

за заявою Підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Русанівський м'ясокомбінат"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду м. Києва від 11.04.2016 у справі № 49/126-б-44/565-2012 заяву Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві з кредиторськими вимогами до Підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Русанівський м'ясокомбінат" в розмірі 3 403 321 грн. 17 коп. задоволено частково; визнано кредиторські вимоги Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві до Підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Русанівський м'ясокомбінат" на суму 2 933 566 грн. 12 коп.; у визнанні кредиторських вимог Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві до Підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Русанівський м'ясокомбінат" на суму 469 833 грн. 55 коп. відмовлено; та вирішено інші процесуальні питання.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції у відповідній частині, ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу господарського суду м. Києва від 11.04.2016 у даній справі в частині відмови в задоволенні кредиторських вимог ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві на суму 469 833,55 грн., прийняти нове рішення, яким кредиторські вимоги ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві посилається на те, що оскаржувана ухвала у відповідній частині прийнята з порушенням норм матеріального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.09.2016 апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві прийнято до провадження та призначено її розгляд на 28.09.2016.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.09.2016 продовжено строк розгляду спору у справі № 49/126-б-44/565-2012 та відкладено розгляд апеляційної скарги на 12.10.2016.

12.10.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від апелянта надійшло клопотання про приєднання до справи детального математичного розрахунку заявлених кредиторських вимог.

12.10.2016 у судовому засідання оголошено перерву до 19.10.2016.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.10.2016 продовжено строк розгляду спору у справі № 49/126-б-44/565-2012 та оголошено перерву до 24.10.2016.

У зв'язку з перебуванням судді Пантелієнка В.О. у відпустці, відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 24.10.2016, сформовано склад колегії суддів для здійснення розгляду апеляційної скарги у справі № 49/126-б-44/565-2012 у наступному складі: головуючий суддя: Доманська М.Л., судді: Верховець А.А., Остапенко О.М. Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.10.2016 апеляційну скаргу було прийнято до провадження у новому складі суду.

24.10.2016 судовою колегією було оголошено перерву у судовому засіданні до 31.10.2015 відповідно до ст. 77 ГПК України.

27.10.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від апелянта надійшли письмові пояснення по справі.

28.10.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від ліквідатора надійшли письмові пояснення по справі та контрозрахунок до розрахунків ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

Представник апелянта в судовому засіданні суду апеляційної інстанції 31.10.2016 свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити. Представник боржника та ліквідатор заперечили проти апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу в частині, що оскаржується, залишити без змін.

В судове засідання 31.10.2016 інші учасники провадження у справі не з'явилися. Про день і час розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ст. 64 ГПК України.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Судова колегія, обговоривши на місці вказані обставини, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності учасників провадження у даній справі, що не з'явились у судове засідання, за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Конституцією України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Згідно з ч. 6 ст. 106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду можуть подавати сторони та інші учасники судового процесу, зазначені у цьому Кодексі та Законі України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

В даному випадку, відповідно до приписів розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі по тексту - Закон), застосовуються норми Закону в редакції, що діє з 19.01.2013.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону провадження у справах про банкрутство регулюється Законом, ГПК України, іншими законодавчими актами України.

Частиною 2 статті 4-1 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом.

Згідно статей 4, 43 ГПК України судове рішення є законним та обґрунтованим лише у випадку всебічного повного та об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності у відповідності з нормами матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду м. Києва від 18.03.2009 порушено провадження у справі № 49/126-б за особливостями, передбаченими статтею 53 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, що діяла до 19.01.2013), введено процедуру розпорядження майном боржника, та вирішено інші процесуальні питання.

Ухвалою попереднього засідання суду від 10.08.2009 затверджено реєстр вимог кредиторів на загальну суму 37 684 540,15 грн., 484 000,00 Євро, 1 552 940,00 доларів США.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 14.05.2014 затверджено план санації Підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Русанівський м'ясокомбінат", продовжено строк процедури санації боржника та повноважень керуючого санацією на шість місяців.

Постановою господарського суду м. Києва від 04.11.2015 припинено процедуру санації боржника, Підприємство з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Русанівський м'ясокомбінат" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено Сербін Ірину Іванівну.

Повідомлення про визнання Підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Русанівський м'ясокомбінат" банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України 10.11.2015 за № 24762.

18.12.2015 до господарського суду м. Києва надійшла заява Державної податкової інспекції у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві з кредиторськими вимогами до боржника на суму 3 403 321 грн. 17 коп.

Оскаржуваною ухвалою місцевий господарський суд вирішив низку питань у справі, у тому числі ті, що оскаржуються апелянтом в частині відмови у визнанні кредиторських вимог Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві до Підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Русанівський м'ясокомбінат" на суму 469 833 грн. 55 коп.

В іншій частині ухвала господарського суду Київської області від 11.04.2016 у даній справі апелянтом не оскаржувалась, тому переглядається судом апеляційної інстанції лише в тій частині, що оскаржується.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні учасників судового процесу, суд апеляційної інстанції прийшов до наступного.

Згідно з абз. 3 ч. 8 ст. 23 Закону поточні кредитори з вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, можуть пред'являти такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом.

Державна податкова інспекція у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві звернулася до суду першої інстанції з вимогами до банкрута в розмірі 3 403 321 грн. 17 коп. Судова колегія розглядає окремо кожен із податків та нарахований штраф, пеню з визначеної Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві суми кредиторських вимог.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (далі - ПК України), платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених ПК України та законами з питань митної справи.

Відповідно до п. 57. 1 ст. 57 ПК України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 102 ПК України визначено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі, якщо грошове зобов'язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов'язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним (п. 102.4ст. 102 ПК України).

Отже, контролюючий орган набув права на примусове стягнення існуючого податкового боргу та повинен був вчинити відповідні заходи щодо стягнення такого боргу у терміни, встановлені діючим законодавством України. Щодо заявлених сум кредиторських вимог податковим органом без погважних причин не здійснювались заходи щодо стягнення податкового боргу у примусовому порядку до звернення до суду з кредиторськими вимогами у даній справі.

Аналіз вказаного в сукупності свідчить, що податковий борг, який виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні податкового (грошового) зобов'язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу.

Як вбачається з відзиву ліквідатора щодо розгляду заявлених кредитором вимог, вимоги Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві визнані ліквідатором частково, у зв'язку із спливом строку позовної давності.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого Господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29.05.2013 №10.

«1.1. Позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність є інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій статті 1 ЦК України, та у господарських відносинах (стаття 3 Господарського кодексу України, далі - ГК України).

1.2. За змістом частини другої статті 9 ЦК України та частини першої статті 223 ГК України позовна давність має застосовуватися до вимог, що випливають з майново-господарських зобов'язань, визначених статтею 175 ГК України.

2.1. Частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Посилання сторони на сплив позовної давності в процесі касаційного перегляду судового рішення не вважається такою заявою.

2.2. За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі впливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення».

Перед тим, як розглянути кредиторські вимоги ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві окремо по визначеним податкам, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що представник апелянта у суді апеляційної інстанції (судове засідання 24.10.2016) зазначив про те, що погоджується з датами виникнення заборгованості (податкового боргу), та кінцевим терміном сплати, що визначені ліквідатором та судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі. Також, зазначив, що погоджується з доводами ліквідатора щодо пропущення строку позовної давності відносно відповідних кредиторських вимог, що заявлені податковим органом, проте вважає, що в даному випадку є підстави для його відновлення. Поважних причин пропущення строку позовної давності відносно відповідних кредиторських вимог апелянтом не доведено.

Судова колегія звертає увагу апелянта на те, що останній не був позбавлений можливості та права звернутися до суду в позовному провадженні щодо стягнення з боржника заявлених сум поточної податкової заборгованості, але цим правом не скористався.

Разом з тим, судова колегія звертає увагу на те, що зобов'язання боржника перед ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві є поточними, а тому на них поширюється дія введеного у справі про банкрутство мораторію.

Частиною четвертою статті 12 Закону встановлено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням справи про банкрутство.

Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 12 Закону протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Тобто наведена норма встановлює загальну заборону на нарахування штрафу і пені упродовж часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Зміст цієї заборони не пов'язаний із визначенням поняття мораторію і не обмежений ним. Заборона чинна протягом дії мораторію, тому неустойка за невиконання грошових зобов'язань не нараховується в силу прямої заборони законом.

Заборгованість боржника щодо сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища в сумі 3 873,47 грн., підтверджується самостійно поданими розрахунками від 30.04.10 №71142 на суму 1166,97 грн., (погашено за рахунок переплати у сумі 858,44грн.); від 02.08.10 №149018 на суму 1115,14 грн.; від 26.10.10 №230911 на суму 1246,89 грн.; від 27.01.11 №316603 на суму 1202,91 грн.

За визначений спірний період, правовідносини сторін регулювались Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України та ДПА України № 162/379 від 19.07.1999.

Відповідно до п. 7.1 цього Наказу базовий (звітний) період - календарний квартал, платники збору складають податкові розрахунки за формою, затвердженою центральним органом державної податкової служби, наростаючим підсумком за квартал, півріччя, дев'ять місяців та рік і подають їх протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) кварталу.

Відповідно до п. 7.2 даного Наказу платник податків сплачує визначену суму збору протягом десяти календарних днів, що настають після граничного строку подання податкового розрахунку.

Як вбачається із заяви кредитора, податковий розрахунок за 1 квартал 2010 року подано 30.04.2010, граничний строк подання податкового розрахунку - 10.05.2010, кінцевий термін сплати - 20.05.2010, відлік строку позовної давності починається з 21.05.2010 та закінчується 21.05.2013; податковий розрахунок за 6 місяців 2010 року подано 02.08.2010, граничний строк подання податкового розрахунку - 09.09.2010 року, кінцевий термін сплати - 19.09.2010, відлік строку позовної давності починається з 20.09.2010 та закінчується 20.09.2013; податковий розрахунок за 9 місяців 2010 року подано 26.10.2010, граничний строк подання податкового розрахунку - 09.11.2010, кінцевий термін сплати - 19.11.2010, відлік строку позовної давності починається з 20.11.2010 та закінчується 20.11.2013; податковий розрахунок за 2010 рік подано 27.01.2011, граничний строк подання 09.02.2011, кінцевий термін сплати - 19.02.2011, тобто відлік строку позовної давності починається з 20.02.2011 та закінчується 20.02.2014.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що грошові вимоги щодо заборгованості боржника зі сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища у розмірі 3 873,47 грн. підтверджені документально та заявлені поза межами встановленого строку давності, вказані вимоги ліквідатором банкрута не визнані з посиланням на сплив строку позовної давності, а тому судом було вірно відмовлено в їх визнанні.

Заборгованість боржника щодо сплати по збору за право використання місцевої символіки у сумі 47 891,83грн., підтверджується самостійно поданим боржником розрахунком від 04.08.09 №162877 на суму 8879,65 грн. (погашено за рахунок сплати у сумі 1123,19грн.); від 28.10.09 №237507 на суму 8921,17 грн.; від 30.01.10 №312184 на суму 6763,77 грн.; від 26.04.10 №65315 на суму 9017,53 грн.; від 26.10.10 №230909 на суму 3822,50 грн.; від 22.11.10 №259295 на суму 3962,85грн.; від 27.01.11 №316605 на суму 2766,55 грн.; залишок несплаченої пені у сумі 478,28 грн. (за розрахунком кредитора); податковим повідомленням-рішенням від 06.04.10 № на суму 4402,72 грн.

Враховуючи вищевикладені норми Податкового кодексу України та Цивільного кодексу України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимоги, які складають заборгованість з оплати збору за право використання місцевої символіки в розмірі 43 010,83 грн. підтверджені документально та заявлені зі спливом встановленого законом строку позовної давності у 1095 календарних днів, про застосування якого заявлено ліквідатором, тому підлягають відхиленю. Вимоги ж в розмірі 4 881,00 грн. в силу ст. 12 Закону підлягають відхиленню, оскільки є штрафними санкціями, які в період дії мораторію не нараховуються. Проте, судом першої інстанції в порушення норм матеріального права ці вимоги кредитора у розмірі 4 881,00 грн. (залишок несплаченої пені у сумі 478,28грн. та податкове повідомлення-рішення від 06.04.10 № на суму 4402,72грн.) були відхилені з підстав пропущення строку позовної давності, що суперечить вимогам Цивільного кодексу України, оскільки перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен був з'ясувати та зазначити в оскаржуваній ухвалі, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві, за захистом якого той звернувся до суду. В даному випадку вказані кредиторські вимоги на суму 4 881,00 грн. нараховані та заявлені необґрунтовано, та мають бути відхені з підстав, зазначених вище..

Заборгованість боржника щодо сплати по комунальному податку у сумі 3 094,89грн., підтверджується самостійно поданим боржником розрахунком від 05.11.09 №243499 на суму 906,10грн. (погашено за рахунок переплати у сумі 752,31грн.); від 15.01.10 №293074 на суму 810,90грн.; від 30.04.10 №71128 на суму 680,90грн.; від 06.08.10 №158164 на суму 635,80грн.; від 08.11.10 №242219 на суму 385,90грн.; від 07.02.11 №324494 на суму 302,60грн.; податковим повідомленням - рішенням від 06.04.10 № на суму 102,53грн.; податковим повідомленням - рішенням від 06.04.10 № на суму 22,47грн.

Період виникнення зобов'язання по заявлених грошових вимогах по комунальному податку - з 05.11.2009 року по 07.02.2011 року, а самі вимоги заявлені 09.12.2015, тобто після спливу встановленого строку позовної давності у 1095 календарних днів, про застосування якого заявлено ліквідатором.

Враховуючи вищевикладені норми Податкового кодексу України та Цивільного кодексу України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимоги, які складають заборгованість з оплати збору по комунальному податку в розмірі 2 969,89 грн. заявлені зі спливом встановленого законом строку позовної давності у 1095 календарних днів, про застосування якого заявлено ліквідатором. Вимоги ж в розмірі 125,00 грн. (податкове повідомлення-рішення від 06.04.10 № на суму 102,53 грн. та податкове повідомлення-рішення від 06.04.10 № на суму 22,47 грн.) в силу ст. 12 Закону підлягають відхиленню, оскільки є штрафними санкціями, які в період дії мораторію не нараховуються. Проте, судом першої інстанції в порушення норм матеріального права ці вимоги кредитора у розмірі 125,00 грн. були відхилені з підстав пропущення строку позовної давності, що суперечить вимогам Цивільного кодексу України, про що вже зазначалось вище.

Заборгованість боржника щодо сплати по податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів у сумі 6 005,03 грн., підтверджується самостійно поданим боржником розрахунком від 22.02.10 №11159 (3-4 квартал 2010 року) на суму 6125,84 грн. (погашено за рахунок переплати у сумі 631,56 грн.); податковим повідомленням-рішенням від 20.10.10 № на суму 268,55 грн.; податкового повідомленням-рішенням від 20.10.10 № на суму 242,20 грн.

Вказані вимоги нараховані за третій та четвертий квартал 2010 року, оскільки граничний строк сплати відповідно до положень Закону України "Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів" закінчується 15.01.2011, тобто відлік строку позовної давності починається з 16.01.2011 та закінчується відповідно 16.01.2014.

Враховуючи вищевикладені норми Податкового кодексу України, Закону України "Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів" та Цивільного кодексу України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимоги, які складають заборгованість з оплати збору по податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів в розмірі 5494,28 грн. заявлені зі спливом встановленого законом строку позовної давності, про застосування якого заявлено ліквідатором. Вимоги ж в розмірі 510,75 грн. (податкове повідомлення-рішення від 20.10.10 № на суму 268,55 грн. та податкове повідомлення-рішення від 20.10.10 № на суму 242,20 грн.) не підлягають задоволенню в силу ст. 12 Закону, оскільки є штрафними санкціями, які в період дії мораторію не нараховуються. Проте, судом першої інстанції в порушення норм матеріального права ці вимоги кредитора у розмірі 510,75 грн. були відхилені з підстав пропущення строку позовної давності, що суперечить вимогам Цивільного кодексу України, як про це зазначено вище.

Заборгованість боржника щодо сплати по податку на прибуток у сумі 21 294,97грн., підтверджується самостійно поданою декларацією від 06.11.09 №246855 на суму 5250,00 грн. (погашено за рахунок переплати у сумі 1047,08 грн. та сплати у сумі 300,00 грн.); від 09.02.10 №325302 на суму 5620,00 грн.; від 31.01.11 №319075 на суму 10061,00 грн.; податковим повідомленням-рішенням від 18.11.09 № на суму 419,28 грн.; податковим повідомленням-рішенням від 05.02.10 № на суму 434,17 грн.; податковим повідомленням-рішенням від 12.11.10 № на суму 340,00 грн.; податковим повідомленням-рішенням від 03.12.10 № на суму 150,00 грн.; податковим повідомленням-рішенням від 16.03.11 № на суму 170,00 грн.; податковим повідомленням-рішенням від 02.09.11 № на суму 170,00 грн.; залишок несплаченої пені у сумі 27,60 грн.

За визначений спірний період, правовідносини регулювались Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств» (надалі - Закон) та Податковим кодексом України.

Відповідно до п. 16.4 ст. 16 цього закону цей податок за звітний період сплачується його платником до відповідного бюджету у строк, визначений Законом для квартального податкового періоду.

Згідно з п. 5.3.1 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 (що був чинний щодо спірних правовідносин сторін у період 2009-2010 роки), платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

Підпунктом б) 4.1.4 пункту 4.1 ст. 4 цього Закону України встановлено, що податкові декларації подаються за базовий податковий (звітний) період, що дорівнює: календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі при сплаті квартальних або піврічних авансових внесків), - протягом 40 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Податкову декларацію з податку на прибуток за 3 квартал 2009 року подано 06.11.2009, граничний строк подання декларації - 09.11.2009, кінцевий термін сплати - 19.11.2009, перебіг позовної давності розпочинається з 20.11.2009 та закінчується 20.11.2013. Податкову декларацію з податку на прибуток за 2009 рік подано 09.02.2010, граничний строк подання декларації - 09.02.2010, кінцевий термін сплати - 19.02.2010, перебіг позовної давності розпочинається з 20.02.2010 та закінчується 20.02.2013. Податкову декларацію з податку на прибуток за 2010 рік подано 27.01.2011, граничний строк подання декларації - 09.02.2011, кінцевий термін сплати - 19.02.2010, перебіг позовної давності розпочинається з 20.02.2011 та закінчується 20.02.2014.

Враховуючи вищевикладені норми Податкового кодексу України, Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та Цивільного кодексу України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимоги, які складають заборгованість з оплати по податку на прибуток в розмірі 19583,93 грн. заявлені зі спливом встановленого законом строку позовної давності, про застосування чого заявлено ліквідатором . Вимоги ж в розмірі 1711,05 грн. (податкове повідомлення-рішення від 18.11.09 № на суму 419,28 грн.; від 05.02.10 № на суму 434,17 грн.; від 12.11.10 № на суму 340,00 грн.; від 03.12.10 № на суму 150,00 грн.; від 16.03.11 № на суму 170,00 грн.; від 02.09.11 № на суму 170,00 грн.; залишок несплаченої пені у сумі 27,60 грн.) не підлягають задоволенню в силу ст. 12 Закону, оскільки є штрафними санкціями, які в період дії мораторію не нараховуються. Проте, судом першої інстанції в порушення норм матеріального права ці вимоги кредитора у розмірі 1711,05 грн. були відхилені з підстав пропущення строку позовної давності, що суперечить вимогам Цивільного кодексу України, як про це зазначено вище.

Заборгованість боржника щодо сплати по збору за спеціальне використання води у сумі 4 906,97грн., підтверджується самостійно поданими податковими деклараціями від 06.08.10 № 158112 на суму 266,03 грн. (погашено за рахунок переплати у сумі 2,08 грн.); від 06.08.10 №158113 на суму 658,80 грн.; від 03.11.10 №236943 на суму 959,74 грн.; від 27.01.11 №316598 на суму 955,43 грн.; від 19.08.11 №197240 на суму 7,68 грн.; від 19.11.11 № на суму 7,68 грн.; від 08.05.12 № на суму 306,59 грн.; від 06.08.12 № на суму 49,46 грн.; від 07.11.12 № на суму 47,02 грн.; від 20.04.13 № на суму 42,18 грн.; від 25.07.13 № на суму 59,55 грн.; від 25.10.13 № на суму 35,39 грн.; від 03.02.14 № на суму 34,35 грн.; від 07.05.14 № на суму 33,05 грн.; від 18.07.14 № на суму 24,85 грн.; від 03.11.14 № на суму 17,70 грн.; від 09.02.15 № на суму 28,11 грн.; від 29.04.15 № на суму 52,04 грн.; податковим повідомленням-рішенням від 25.04.12 № на суму 170,00 грн.; податковим повідомленням-рішенням від 25.04.12 № на суму 1153,40 грн.

Спірні правовідносини сторін регулюються Постановою Кабінету Міністрів України № 1494 від 16.08.1999 та Податковим кодексом України.

Відповідно до п. 14-1 Постанови Кабінету Міністрів України № 1494 від 16.08.1999 Розрахунки збору, базовий податковий (звітний) період, для якого дорівнює календарному кварталу, подаються платниками органам державної податкової служби протягом 40 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу, за місцем податкової реєстрації.

Збір сплачується водокористувачами протягом 10 календарних днів, наступних за останнім днем граничного терміну подання розрахунку збору за місцем податкової реєстрації.

Відповідно до п. п. 326.1 ст. 326 ПК України, водокористувачі самостійно обчислюють збір за спеціальне використання води та збір за спеціальне використання води для потреб гідроенергетики і рибництва щокварталу наростаючим підсумком з початку року, а за спеціальне використання води для потреб водного транспорту - починаючи з першого півріччя поточного року, у якому було здійснено таке використання.

Відповідно до п. п. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49 ПК України, податкові декларації за звітний (податковий) період, що дорівнює календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - подаються протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем: звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Відповідно до п. 57.1 ПК України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Податковим органом пред'являються грошові вимоги за період з 06.08.2010 по 29.04.2015. У зв'язку з цим, грошові вимоги за період з 06.08.2010 року по 07.11. 2012 року не підлягають задоволенню, оскільки заявлені поза межами строку позовної давності, встановленого ст. 102 ПК України, про застосування якого заявлено ліквідатором. 07.11.2012 подано до контролюючого органу розрахунок за спеціальне використання води за три квартали 2012 року, граничний термін подання розрахунку 09.11.2012, кінцевий термін сплати розрахованої суми збору - 19.11.2012, тобто термін позовної давності розпочинається з 20.11.2012 та закінчується 20.11.2015.

Враховуючи вищевикладені норми Податкового кодексу України та Цивільного кодексу України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимоги, які складають заборгованість з оплати по збору за спеціальне використання води в розмірі 3256,37 грн. заявлені зі спливом встановленого законом строку позовної давності, про застосування якого заявлено ліквідатором. Вимоги ж в розмірі 1323,40 грн. (податкове повідомлення-рішення від 25.04.12 № на суму 170,00 грн. та податкове повідомлення-рішення від 25.04.12 № на суму 1153,40 грн.) не підлягають визнанню, їх слід відхилити в силу ст. 12 Закону, оскільки є штрафними санкціями, які в період дії мораторію не нараховуються. Проте, судом першої інстанції в порушення норм матеріального права ці вимоги кредитора у розмірі 1323,40 грн. були відхилені з підстав пропущення строку позовної давності, що суперечить вимогам Цивільного кодексу України, оскільки перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен був з'ясувати та зазначити в оскаржуваній ухвалі, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві, за захистом якого той звернувся до суду.

Вимоги ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві, які складають заборгованість з оплати по збору за спеціальне використання води в розмірі 327,20 грн. документально підтверджені, тому були вірно визнані судом першої інстанції та включені до реєстру вимог кредиторів, ліквідатор також визнавала ці кредиторські вимоги.

Заборгованість боржника щодо сплати по земельному податку з юридичних осіб у сумі 61 870,02 грн., підтверджується самостійно поданим розрахунком від 30.01.10 №2235 (квітень - грудень 2010 року) на суму 21874,67 грн. (погашено за рахунок сплати у сумі 551,62 грн.); від 31.01.11 №2225 (січень - грудень 2010 року) на суму 29166,23 грн.; податковими повідомленнями-рішеннями від 31.12.10 № на суму 7500,00 грн.; від 13.04.12 № на суму 170,00 грн.; залишок несплаченої пені у сумі 3 710,74 грн.

Спірні правовідносини сторін регулювались Законом України «Про плату за землю».

Відповідно до ст. 17 вказаного Закону податкове зобов'язання по земельному податку, а також по орендній платі за землі державної та комунальної власності, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за базовий податковий (звітний) період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Податковий орган заявляє грошові вимоги по податкових деклараціях від 30.01.2009, 30.01.2010, 31.12.2010, 31.01.2011, 13.04.2012. Тобто, останній календарний день звітного (податкового) місяця 13.04.2012, граничний термін сплати - 13.04.2012 року, тобто строк позовної давності розпочинається з 14.04.2012 та закінчується 15.04.2015.

З огляду на вищевказану норму Закону України «Про плату за землю», термін сплати останнього узгодженого зобов'язання за поданими деклараціями з цього податку закінчується 13.04.2012, тобто строк позовної давності розпочинається з 14.04.2012 та закінчується 15.04.2015.

Враховуючи вищевикладені норми Закону України «Про плату за землю» та Цивільного кодексу України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимоги, які складають заборгованість з оплати по земельному податку з юридичних осіб в розмірі 50 489,28 грн. заявлені зі спливом встановленого законом строку позовної давності, про застосування якого заявлено ліквідатором. Вимоги ж в розмірі 11 380,74 грн. (податкове повідомлення-рішення від 31.12.10 № на суму 7500,00 грн.; податкове повідомлення-рішення від 13.04.12 № на суму 170,00 грн.; залишок несплаченої пені у сумі 3 710,74 грн.) не підлягають визнанню в силу ст. 12 Закону, оскільки є штрафними санкціями, які в період дії мораторію не нараховуються. Проте, судом першої інстанції в порушення норм матеріального права ці вимоги кредитора у розмірі 11 380,74 грн. були відхилені з підстав пропущення строку позовної давності, що суперечить вимогам Цивільного кодексу України, як про це зазначалось вище.

Заборгованість боржника щодо сплати по орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності у сумі 267 296,39 грн., підтверджується самостійно поданими деклараціями від 30.01.09 №3329 (червень - грудень 2. 09року) на суму 55887,58грн. (погашено за рахунок сплати у сумі 1875,58грн.); від 30.01.10 №2172 (січень - грудень 2010 року) на суму 101460,00грн.; від 30.01.11 №2227 (січень - грудень 2011року) на суму 101460,00 грн.; податковими повідомленнями-рішеннями від 06.04.10 № на суму 6437,48 грн.; від 06.04.10 № на суму 398,37 грн.; від 06.04.10 № на суму 1441,39 грн.; від 16.07.10 № на суму 991,99 грн.; від 13.04.12 № на суму 170,00грн.; залишок несплаченої пені у сумі 925,16 грн.

Судовою колегією досліджено, що ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві було подано до суду першої інстанції письмові пояснення від 18.03.2016, в яких кредитор зазначив, що у заяві ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання грошових вимог до боржника на 3-й сторінці була допущена описка у частині назви податку та суми, проте вірно зазначено обґрунтування цих кредиторських вимог, документи та суми, на підставі яких сформовано податкову заборгованість з орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Ухвалою від 21.03.2016 суд першої інстанції зобов'язав ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Сербін І.І. надати письмові пояснення щодо заявлених Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві вимог до боржника з урахуванням поданих кредитором пояснень.

В подальшому, до суду першої інстанції ліквідатором на вимогу вищевказаної ухвали було подано письмові пояснення, в яких остання зазначила: «як свідчать документи, надані до заяви про визнання грошових вимог саме по орендній платі з юридичних осіб, по яких неможливо прорахувати суму податку, так як вони надані в різнобій, то дата їх формування 2010-2011 роки, а отже строк позовної давності давно пройшов і тому вони не визнаються боржником» (пряма мова).

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, вважає помилковим висновок суду стосовно того, що вимога ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві на суму 267 296 грн. 39 коп., є арифметично не підтвердженою та не розрахованою контролюючим органом по даті виникнення і без правових підстав такого виникнення.

Як вже зазначалося вище, ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві було подано до суду першої інстанції письмові пояснення від 18.03.2016, в яких було зазначено про описку лише у частині назви податку та суми, які були помилково двічі прописані в заяві з кредиторськими вимогами, хоча документи, які підтверджують заборгованість на суму 267 296,39 грн. по орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності в матеріалах справи наявні та були подані до суду першої інстанції, як додаток до заяви ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві з кредиторськими вимогами. До загальної суми заявлених кредиторських вимог ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві була включена вірна сума податкової заборгованості з орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Враховуючи викладене, пояснення ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві щодо описки, письмові пояснення ліквідатора з цього приводу, судова колегія вважає вірним врахувати вищевказані письмові пояснення кредитора від 18.03.2016 та розглянути вказані вимоги по орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності на суму 267 296,39 грн., що обгрунтовані певними доказами у справі.

Враховуючи норми Податкового кодексу України та Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що вимоги, які складають заборгованість з оплати по орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності в розмірі 256 932,00 грн. документально підтверджені, проте заявлені зі спливом встановленого законом строку позовної давності, про застосування якого заявлено ліквідатором. Вимоги ж в розмірі 10 364,39 грн. (податкові повідомлення-рішення від 06.04.10 № на суму 6437,48 грн.; від 06.04.10 № на суму 398,37 грн.; від 06.04.10 № на суму 1441,39 грн.; від 16.07.10 № на суму 991,99 грн.; від 13.04.12 № на суму 170,00грн.; залишок несплаченої пені у сумі 925,16 грн.) не підлягають задоволенню в силу ст. 12 Закону, оскільки є штрафними санкціями, які в період дії мораторію не нараховуються.

Заборгованість боржника щодо сплати по податку на додану вартість у сумі 2 987 087,60грн., підтверджується податковими повідомлення - рішення від 20.12.10 № на суму 510.00 грн. (погашено за рахунок переплати у сумі 97,28 грн. та стати у сумі 170,00 грн.); від 01.03.11 № на суму 170,00 грн.; від 14.04.15 № на суму 170,00 грн.; самостійно поданих декларацій від 17.02.12 № на суму 2 943,00 грн.; від 21.05.12 № на суму 24 434,00 грн.; від 20.12.12 № на суму 47 197,00 грн.; від 21.01.13 № на суму 74 720,00 грн.; від 20.02.13 № на суму 5 187,00 грн.; від 19.03.13 № на суму 6 019,00 грн.; від 30.03.15 № на суму 2 823 954,00 грн.; уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість від 29.04.15 № на суму 1 793,00 грн.; залишок несплаченої пені у сумі 257,88 грн.

За визначений спірний період, правовідносини сторін регулювались Податковим кодексом України.

Відповідно до приписів ст. 200 ПК України звітним (податковим) періодом зі сплати податку на додану вартість є календарний місяць.

Відповідно з п. 203.1 ст. 203 ПК України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Згідно з п. 203.2 ст. 203 ПК України сума податкового зобов'язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Податкову декларацію за січень 2012 року подано 17.02.2012, граничний строк подання декларації 20.02.2012 року, кінцевий термін сплати податкового зобов'язання - 01.03.2012, тобто перебіг позовної давності починається з 02.03.2012 і закінчується 02.03.2015.

Податкову декларацію за квітень 2012 року подано 21.05.2012, граничний строк подання декларації 20.05.2012, кінцевий термін сплати податкового зобов'язання - 30.05.2012, тобто перебіг позовної давності починається з 31.05.2012 та закінчується 31.05.2015.

Враховуючи вищевикладені норми Податкового кодексу та Цивільного кодексу України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимоги, які складають заборгованість щодо сплати по податку на додану вартість в розмірі 27 377,00 грн. заявлені зі спливом встановленого законом строку позовної давності, про застосування якого заявлено ліквідатором. Вимоги ж в розмірі 892,60 грн. (податкове повідомлення-рішення від 20.12.10 № на суму 242,72; від 01.03.11 № на суму 170,00 грн.; залишок несплаченої пені у сумі 257,88 грн., від 14.04.15 № на суму 170,00 грн.; уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість від 29.04.15 № на суму 52,00 грн. (пеня)) не підлягають задоволенню в силу ст. 12 Закону, оскільки є штрафними санкціями, які в період дії мораторію не нараховуються.

Судова колегія дослідивши матеріали справи та заслухавши сторін у судовому засіданні апеляційної інстанції, дійшла висновку, що суд першої інстанції без будь-яких обґрунтувань відмовив ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві в задоволенні кредиторських у розмірі 26 550 грн. 20 коп., посилаючись лише на те, що ліквідатором вказана сума не визнана, оскільки складається з нарахованого, але не використаного податкового кредиту боржника зі сплати податку на додану вартість.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Податкове зобов'язання для цілей розділу V цього Кодексу - це загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді (пп.14.1.179 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу (пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (п. 200.2 ст. 200 ПК України).

Відповідно до п. 200.4 ст. 200 ПК при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця (п. 203.1 ст. 203 ПК України).

Сума податкового зобов'язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації (п. 203.2 ст. 203 ПК України).

В період з січня по грудень 2015 року та в період з січня по квітень 2016 року ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві не визнано, як податкова звітність, податкові декларації боржника з податку на додану вартість: за січень 2015 року від 20.02.2015 у зв'язку з оформленням декларації, яка не відповідає вимогам діючого законодавства (ст. 48 ПК). Після належного оформлення боржником декларації за січень 2015 року ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві визнано її як податкову звітність (30.03.2015); за квітень 2015 року від 19.05.2015 у зв'язку з поданням боржником нової звітної декларації з податку на додану вартість за квітень 2015 року до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період (до 20.05.2015).

Самостійно подана боржником податкова звітність з податку на додану вартість за вказаний вище період визнана ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві як податкова звітність, а її показники враховані у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість.

Боржник в самостійно поданих податкових деклараціях з податку на додану вартість в період з січня по грудень 2015 року та в період з січня по квітень 2016 року не врахував від'ємне значення суми податку, розрахованої згідно з п. 200.1 ст. 200 ПК України, у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди, а натомість зараховував до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, про що заявлено представником ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві в суді апеляційної інстанції та не спростовано ліквідатором.

Враховуючи вищевикладене, боржник самостійно визначив в самостійно поданих податкових деклараціях з податку на додану вартість спосіб використання сформованого податкового кредиту, який не може зменшити суму податкового боргу з податку на додану вартість щодо заявленого періоду, а тому заперечення ліквідатора з цього приводу відхиляються судовою колегією за необгрунтованістю.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що заборгованість банкрута перед ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві у розмірі 2 958 818,00 грн. щодо сплати по податку на додану вартість підтверджується матеріалами справи. У зв'язку з чим кредиторська вимога ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві щодо сплати по податку на додану вартість у розмірі 2 958 818,00 грн. підлягає визнанню та включенню її до третьої черги реєстру вимог кредиторів Підприємства з іноземними інвестиціями у формі ТОВ «Русанівський М'ясокомбінат».

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Решта доводів, наведених в апеляційній скарзі, колегією суддів відхиляються, оскільки не спростовують обставин, що на підставі належних та допустимих доказів встановлені судом першої інстанції, підстави для повного задоволення апеляційної скарги відсутні.

За таких обставин, судова колегія вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково. Змінити п.п. 2, 3 та п. 6 (в частині кредиторських вимог Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві) резолютивної частини ухвали господарського суду м. Києва від 11.04.2016 у справі № 49/126-б-44/565-2012, виклавши їх в наступній редакції: «2. Визнати кредиторські вимоги Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві до Підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Русанівський м'ясокомбінат" на суму 2 959 145 грн. 20 коп. 3. У визнанні кредиторських вимог Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві до Підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Русанівський м'ясокомбінат" на суму 444 175 грн. 97 коп. відмовити. 6. Зобов'язати ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Сербін Ірину Іванівну включити кредиторські вимоги Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на суму 2 959 145 грн. 20 коп. до третьої черги реєстру вимог кредиторів Підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Русанівський м'ясокомбінат». Ухвала господарського суду м. Києва від 11.04.2016 у справі № 49/126-б-44/565-2012 оскаржувалась апелянтом лише в частині кредиторських вимог Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві, а тому переглядалась судом апеляційної інстанції лише в тій частині, що оскаржується. Пункт 6 резолютивної частини оскаржуваної ухвали переглядався лише в частині кредиторських вимог Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві, вказана ухвала в частині кредиторських вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Юкрейн Кейсінг Трейд" не оскаржувалась та не переглядалась судом апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", статями 4-1, 33, 34, 43, 99, 101- 106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві задовольнити частково.

2. Змінити п.п. 2, 3, та п. 6 (в частині кредиторських вимог Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві) резолютивної частини ухвали господарського суду м. Києва від 11.04.2016 у справі № 49/126-б-44/565-2012, виклавши їх в наступній редакції:

пункт 2: «Визнати кредиторські вимоги Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві до Підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Русанівський м'ясокомбінат" на суму 2 959 145 грн. 20 коп.»;

пункт 3: «У визнанні кредиторських вимог Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві до Підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Русанівський м'ясокомбінат" на суму 444 175 грн. 97 коп. відмовити»;

пункт 6 (в частині кредиторських вимог Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві): «Зобов'язати ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Сербін Ірину Іванівну включити кредиторські вимоги Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на суму 2 959 145 грн. 20 коп. до третьої черги реєстру вимог кредиторів Підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Русанівський м'ясокомбінат».

3. Матеріали справи № 49/126-б-44/565-2012 повернути до господарського суду м. Києва.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ГПК України.

Повний текст постанови підписаний 07.11.2016.

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді А.А. Верховець

О.М. Остапенко