номер провадження справи 5/54/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2016 Справа № 908/2265/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Племптахокомбінат Запорізький (71770, Запорізька область, Токмацький район, с. Запоріжжя, вул. 50 років Жовтня, 15)

До відповідача: Публічного акціонерного товариства Мелітопольський мясокомбінат (72319, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Героїв України, 175)

про стягнення 395 928,30 грн.

Суддя Проскуряков К.В.

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_1, довіреність ; б/н від 05.01.2016

Від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № б/н від 30.09.2016

СУТНІСТЬ СПОРУ:

26.08.2016 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Племптахокомбінат Запорізький до Публічного акціонерного товариства Мелітопольський мясокомбінат про стягнення 393 581,55 грн.

Ухвалою суду від 26.08.2016 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №908/2265/16, справі присвоєно номер провадження 5/54/16, розгляд якої призначено на 03.10.2016. розгляд справи відкладався. У судовому засіданні 24.10.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

За письмовим клопотанням представників сторін розгляд справи відбувався без фіксації судового процесу за допомогою технічних засобів.

24.10.2016 на адресу суду від позивача надійшла заява № 4211 від 21.10.2016 про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача 300 002,11 грн. основний борг, 71 674,50 грн. пеня, 6 002,22 грн. 3 % річних та 18 249,47 грн. втрати від інфляції. Всього: 395 928,30 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

З урахуванням викладеного, вказану заяву позивача відповідно до ст. 22 ГПК України прийнято судом до розгляду.

Позивач повністю підтримав позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог та надав суду пояснення, відповідно до яких: 20.01.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Племптахокомбінат «Запорізький» та Публічним акціонерним товариством «Мелітопольський мясокомбінат» було укладеного договір поставки № 19, відповідно до якого постачальник зобовязується передати товар у встановлений договором строк, у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти і сплатити за нього грошову суму згідно договору. Позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 325002,11 грн. В свою чергу, відповідач оплатив отриманий товар частково у розмірі 25 000,00 грн., у звязку з чим утворилась заборгованість. Позивач просить суд стягнути з відповідача 300 002,11 грн. основний борг, 71 674,50 грн. пеня, 6 002,22 грн. 3 % річних та 18 249,47 грн. втрати від інфляції. Всього: 395 928,30 грн. Просить позов задовольнити.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує частково у звязку з невірними розрахунками позивача. Суду надано письмовий відзив та контррозрахунки пені та 3 % річних. Також, відповідач надав суду клопотання про надання розстрочки виконання рішення суду строком на 3 місяці, починаючи з листопада 2016. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 20.01.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Племптахокомбінат «Запорізький» (далі - постачальник) та Публічним акціонерним товариством «Мелітопольський мясокомбінат» (далі - покупець) було укладеного договір поставки № 19 (далі - договір з усіма змінами, додатками та доповненнями), відповідно до п.п. 1.1., 1.3., 1.4. якого постачальник зобовязується передати товар у встановлений договором строк, у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти і сплатити за нього грошову суму згідно договору.

Предметом поставки є маточне поголівя птиці (крос КОВВ - 500) постачальника (далі - товар). Кількість, асортимент та ціна товару встановлюється згідно специфікації та накладних, підписаних постачальником і покупцем (їх представниками), які є невідємною частиною цього договору.

Пунктами 2.1., 5.1. договору визначено, що поставка товару здійснюється згідно із графіком убоїв (додаток № 2).

Відповідно до п.п. 6.1., 6.2. договору постачаємий за договором товар оплачується за цінами згідно специфікації, рахунків і товарно-транспортних накладних. Накладні підписуються постачальником і покупцем (їх представниками). Оплата товару виконується шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника у пятиденний термін з дати прийняття товару на складі покупця. Датою прийняття є дата вказана у прийомо-здаточних накладних.

Пунктом 8.4. договору передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати за поставку у відповідності з даним договором партії продукції, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від неоплаченої вартості партії продукції за кожний день прострочення платежу.

23.02.2016 між сторонами підписані Специфікація до договору та Графік убоїв, які є невідємною частиною договору (а.с. 13, 14).

Позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 325002,11 грн., що підтверджується видатковою накладною № 952 від 27.02.2016, товарно-транспортними накладними та довіреністю, які містяться в матеріалах справи (а.с. 15 - 18).

В свою чергу, відповідач оплатив отриманий товар частково у розмірі 25 000,00 грн., що підтверджується меморіальним ордерами, які містяться в матеріалах справи (а.с 47 - 50).

Відповідно до листа відповідача вих. № 220 від 01.06.2016, відповідач зобовязувався погасити заборгованість у розмірі 320 002,11 грн. до 30.06.2016 (а.с. 64).

В матеріалах справи міститься копія Акту звірки взаєморозрахунків на суму 300 002,11 грн., підписана обома сторонами (а.с. 55), що свідчить про визнання відповідачем боргу у вказаній сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань. Аналогічні норми містяться в ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Договір, укладений сторонами з дотримання вимог, необхідних для чинності правочину, у тому числі відповідно до чинних нормативно-правових актів, має обов'язкову силу для сторін. Будучи пов'язаними взаємними правами та обов'язками (зобов'язаннями), сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобов'язання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивач просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 300 002,11 грн., яка підтверджена матеріалами справи, та підлягає стягненню.

Пунктом 8.4. договору передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати за поставку у відповідності з даним договором партії продукції, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від неоплаченої вартості партії продукції за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно із розрахунком позивача відповідачу нарахована пеня у розмірі 71 674,50 грн. за період з 04.03.2016 по 21.10.2016 включно. Згідно із контррозрахунком пені відповідача розмір пені складає 55 051,99 грн.

Перевіривши розрахунок позивача та контррозрахунок відповідача, суд приходить до висновку про необхідність здійснити власний розрахунок пені за допомогою КП «Законодавство».

Згідно із розрахунком суду стягненню підлягає пеня у розмірі 71 391,99 грн., з відмовою у стягненні 282,51 грн.

Сума боргу, грн.Період нарахування Кількість днів прострочення Сума пені, грн.
325002,1104.03.2016-15.05.3,34
320002,1116.05.2016-27.07.7,74
310002,1128.07.2016-24.08.,90
305002,1125.08.2016-07.09.,69
300002,1108.09.2016-21.10.5,32
Всього: 71 391,99
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування - це спосіб захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобовязання.

Три відсотки річних - це спосіб захисту майнового права і інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

З постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошового зобовязання", вбачається, що кредитор вправі вимагати, в т.ч. в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних, як разом зі сплатою суми боргу, так і окремо від неї.

Згідно із розрахунком позивача відповідачу нараховано 3 % річних у розмірі 6002,22 грн. за період з 04.03.2016 по 21.10.2016. Згідно із контррозрахунком відповідача сума 3 % річних складає 4 393,06 грн. Судом перевірено обидва розрахунки 3 % річних за допомогою КП «Законодавство». Розрахунок 3 % річних позивача є вірним, відповідає вимогам чинного законодавства та стягненню підлягають 3 % річних у розмірі 6 002,22 грн.

Щодо розрахунку втрат від інфляції, суд зазначає, що відповідно до абз. 3 пп. 3.2. п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошового зобовязання" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Згідно із розрахунком позивача відповідачу нараховано втрати від інфляції у розмірі 18 249,47 грн. за період березень 2016 по жовтень 2016. Розрахунок позивача перевірено судом за допомогою КП «Законодавство», є вірним та відповідає вимогам чинного законодавства.

Заперечення відповідача до уваги суду не приймаються, оскільки спростовуються вищевикладеним та судом здійснено власний розрахунок пені та перевірено розрахунки 3% річних та втрат від інфляції.

Судом розглянуто клопотання відповідача про надання розстрочки виконання рішення суду строком на 3 місяці, починаючи з листопада 2016. Вказане клопотання відповідача обґрунтовано наступним: контрагентами ПАТ «Мелітопольський мясокомбінат» за договорами поставки є юридичні особи та фізичні особи підприємці, які перебувають на території АРК. Загальна сума не отриманих коштів за здійсненою поставкою зазначеним контрагентам складає 758 157,60 грн., що підтверджується довідкою № 257-80 від 21.10.2016 (а.с. 77). Також, рішеннями господарського суду Запорізької області у справах № 908/5669/15 від 15.12.2015, №908/1873/16 від 26.08.2016, №908/1899/16 від 19.09.2016, № 908/2079/16 від 03.10.2016 на користь відповідача стягнуто заборгованість з контрагентів. Проте, на даний час, рішення суду є не виконаними та грошові кошти відповідачем не отримані. Таким чином, виконання рішення у цій справі в повному обсязі може призвести до негативних фінансових наслідків (виникнення заборгованості з заробітної плати, податків, зборів, обовязкових платежів, стягнення 10 % виконавчого збору).

Позивач проти задоволення вказаного клопотання заперечує в повному обсязі.

Суд зазначає, що пунктом 7.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» передбачено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Однак, суд не приймає надані докази, як належні та допустимі докази скрутного матеріального становища відповідача, оскільки суду не надано податкову звітність щодо результатів фінансово діяльності за 2015 рік, 9 місяців 2016 року. Крім того, відповідач протягом тривалого часу не виконував своїх зобовязань щодо оплати отриманого товару. Всі перелічені відповідачем обставини стосуються господарської діяльності підприємства відповідача.

На підставі вищевикладеного, суд відмовляє в задоволенні клопотання про розстрочку виконання рішення суду та звертає увагу відповідача на те, що він не позбавлений права повторно звернутися із клопотанням про надання розстрочки або відстрочки виконання рішення суду в порядку ст. 121 Господарського процесуального кодексу України на стадії виконання рішення.

Доказів сплати суми боргу в повному обсязі або частково відповідачем суду не надано.

Згідно із п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати відносяться на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Мелітопольський мясокомбінат (72319, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Героїв України, 175, п/р 1366 в ПАТ «ПУМБ» м. Київ, МФО 334851, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Племптахокомбінат Запорізький (71770, Запорізька область, Токмацький район, с. Запоріжжя, вул. 50 років Жовтня, 15, п/р 056 в філії АТ «Укрексімбанк» м. Запоріжжя, МФО 313979, ) суму основного боргу у розмірі 300 002 (триста тисяч дві) грн. 11 коп., пеню у розмірі 71 391 (сімдесят одна тисяча триста девяносто одна) грн. 99 коп., 3 % річних у розмірі 6 002 (шість тисяч дві) грн. 22 коп., втрати від інфляції у розмірі 18 249 (вісімнадцять тисяч двісті сорок девять) грн. 47 коп., судовий збір у розмірі 5 934 (пять тисяч девятсот тридцять чотири) грн. 69 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Суддя К.В. Проскуряков

Рішення господарського суду набирає чинності протягом 10 днів із дня його підписання

Рішення оформлено у повному обсязі та підписано 31.10.2016.