ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

01 листопада 2016 р. Справа № 902/870/16

Господарський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Тварковського А.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Сидоренко О.О.

представників:

позивача: Ткаченка О.В., довіреність №б/н від 04.07.2016р., паспорт серії НОМЕР_2, виданий Соснівським РВ УМВС України в Черкаській області 03.02.2010р.;

відповідач: ОСОБА_2, паспорт серії НОМЕР_3, виданий Теплицьким РВ УМВС України у Вінницькій області 10.06.1998р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Черкаська м"ясна компанія" (вул. Небесної Сотні, 33, оф. 2, м. Черкаси, 18001)

до: фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1)

про стягнення 551617 грн 50 коп.,

В С Т А Н О В И В :

товариством з обмеженою відповідальністю "Черкаська м"ясна компанія" заявлено позов до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення 551617 грн 50 коп.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 12.10.2016р. за вказаним позовом порушено провадження у справі №902/870/16 з призначенням її до розгляду. Крім того, ухвалою від цієї ж дати відхилено заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Черкаська м"ясна компанія" про вжиття заходів до забезпечення позову.

В судовому засіданні (01.11.2016р.) представник позивача позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в ньому та надані суду докази.

Водночас представник відповідача заявлені товариством з обмеженою відповідальністю "Черкаська м"ясна компанія" позовні вимоги визнав в повному обсязі.

З огляду на те, що такі дії відповідача не суперечать законодавству, не порушують права і охоронювані законом інтереси інших осіб, суд відповідно до приписів ст.ст. 22, 78 ГПК України приймає визнання відповідачем позову про стягнення 551617 грн 50 коп.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

У липні 2016р. товариством з обмеженою відповідальністю "Черкаська м"ясна компанія" (позивач) передано, а фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (відповідач) отримано на підставі товарної накладної №17453 від 12.07.2016р. товар (поголів'я свиней у кількості 180 штук) на суму 551617 грн 510 коп.

Факт отримання товару відповідачем підтверджується товарною накладною №17453 від 12.07.2016 р. та довіреністю від 11.07.2016 р. на отримання товару.

Товар був прийнятий відповідачем в повному обсязі без будь-яких зауважень та без претензій, що підтверджено підписом повноважного представника відповідача на товарній накладні.

Втім, як слідує з матеріалів справи, відповідач за отриманий товар не розрахувався, відтак у нього виникла заборгованість перед позивачем за вказаний товар в сумі 551617 грн 510 коп.

В зв'язку з не проведенням розрахунків за отриманий товар, позивачем направлялася на адресу відповідача претензія вих. №154 від 07.09.2016р. з вимогою погасити наявну заборгованість за переданий йому товар на підставі товарної накладної №17453 від 12.07.2016 р. в сумі 551617 грн 50 коп., яку відповідач одержав 13.09.2016р., про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення.

Однак відповідач, як стверджується матеріалами справи, розрахунків за отриманий товар не здійснив, що стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

З врахуванням встановлених обставин, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зазначена норма кореспондується з вимогами ст. 144 Господарського кодексу України щодо підстав виникнення майнових прав та обов'язків суб'єктів господарювання.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст.174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Дії позивача по передачі товару та дії відповідача по прийняттю вказаного товару, за визначеною ціною свідчать про те, що у боржника (відповідача) виникло зобов'язання по оплаті за отриманий товар.

На підставі зібраних у матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку про те, що дії сторін слід визнати діями, що породжують цивільні права і обов'язки, аналогічні зобов'язанням за договором купівлі-продажу.

В силу ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вказувалось вище позивачем надіслано відповідачу претензію про погашення заборгованості в сумі 551617 грн 50 коп., яку отримано останнім 13.09.2016р.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України)

Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор- прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Виходячи з встановлених обставин справи та наведених вище законодавчих приписів, суд вважає вимогу позивача про стягнення 551617 грн 50 коп. заборгованості за отриманий товар правомірною та обґрунтованою, з огляду на що задовольняє її в повному обсязі. При цьому, суд відповідно до приписів ст.ст. 22, 78 ГПК України приймає до уваги визнання позову відповідачем про стягнення 551617 грн 50 коп.

Як визначає ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим.

За змістом статті 33 ГПК України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Всупереч вище наведеному відповідач не подав до суду жодного доказу в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення заборгованості за отриманий товар, в тому рахунку доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів), окрім того, пред'явлений позов визнав.

Виходячи з наведеного, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, ст.ст. 82, 84, 85, 86, 87, 115, 116 ГПК України, суд-

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідент. код НОМЕР_1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Черкаська м"ясна компанія" (вул. Небесної Сотні, 33, оф. 2, м. Черкаси, 18001, ) 551617 грн 50 коп. заборгованості та 8274 грн 27 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ в день набрання рішенням законної сили.

Копію рішення надіслати сторонам рекомендованими листами з повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 07 листопада 2016 р.

Суддя Тварковський А.А.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Небесної Сотні, 33, оф. 2, м. Черкаси, 18001)

3 - відповідачу (АДРЕСА_1)