ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2016 р. Справа № 917/1067/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Камишева Л.М., суддя Івакіна В.О. , суддя Пелипенко Н.М.

при секретарі Пляс Л.Ф.

за участю:

позивача ОСОБА_1, за довіреністю №2-115 від 06 червня 2016 року,

відповідача ОСОБА_2, за довіреністю б/н від 13 липня 2016 року,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №2723 П/1) на рішення Господарського суду Полтавської області від 20 вересня 2016 року у справі №917/1067/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Лубнигаз", м. Лубни

про стягнення 2 725 394,01 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 20 вересня 2016 року у справі № 917/1067/16 задоволено позов частково. Стягнуто з ТОВ "Торговий дім "Лубнигаз" на користь ПАТ "Укртрансгаз" пеню у розмірі 133854,17грн., інфляційні втрати у сумі 8409,87грн., 3% річних у сумі 10251,11грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 27627,10грн. Припинено провадження в частині стягнення основного боргу у розмірі 1689291,49грн. Відмовлено у задоволені позову в іншій частині.

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз", з вказаним рішенням суду не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи та порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення Господарського суду Полтавської області від 20 вересня 2016 року у справі №917/1067/16 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ТОВ "Торговий дім "Лубнигаз" на користь ПАТ "Укртрансгаз" пені у розмірі 316121,77грн., штрафу у розмірі 354466,04 грн. 3% річних у сумі 23080,77грн., інфляційних витрат у сумі 42092,75грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю. Також просить в іншій частині рішення залишити без змін та витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на відповідача.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається, зокрема, на те, що місцевий господарський суд безпідставно при перевірці розрахунку суми пені та 3% річних враховував спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, оскільки між сторонами не було погодження щодо зміни строків оплати.

Вважає правомірним застосування до відповідача додаткової санкції у вигляді 7% штрафу за прострочення виконання зобовязання більш ніж на 30 днів, оскільки вимоги частини 2 статті 231 ГК України передбачають можливість накладення штрафу в зобовязаннях, повязаних з наданням товарів (робіт, послуг).

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу, вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та просить залишити апеляційну скаргу позивача на рішення Господарського суду Полтавської області від 20 вересня 2016 року у справі № 917/1067/16 без задоволення.

В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що уклавши спільні протокольні рішення, сторони у такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за надані послуги з транспортування внутрішньопромисловими трубопроводами природного газу, надані відповідно до договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н033 від 01.07.2015р., у звязку з чим судом першої інстанції було правомірно задоволено позовні вимоги без врахування оплат, які здійснювалися на підставі зазначених спільних протокольних рішень.

Також зазначає, що для застосування санкцій, передбачених договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами /Н033 від 01.07.2015р., та наслідків за порушення грошового зобовязання, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків, які діяли на момент розгляду справи.

Вважає, що до даних правовідносин положення частини 2 статті 231 Господарського кодексу України не підлягає застосуванню, оскільки воно передбачає застосування 7% штрафу за допущене прострочення виконання лише негрошового зобовязання, повязаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 11 жовтня 2016 року у справі №917/1067/16 прийнято апеляційну скаргу позивача до провадження, розгляд справи призначений на 03 листопада 2016 року.

У судовому засіданні 03 листопада 2016 року представник позивача просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення Господарського суду Полтавської області від 20 вересня 2016 року у справі №917/1067/16 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ТОВ "Торговий дім "Лубнигаз" на користь ПАТ "Укртрансгаз" пені у розмірі 316121,77грн., штрафу у розмірі 354466,04 грн. 3% річних у сумі 23080,77грн., інфляційних витрат у сумі 42092,75грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю. В іншій частині залишити без змін.

Представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду Полтавської області від 20 вересня 2016 року у справі №917/1067/16 залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, заслухавши у судовому засіданні пояснення сторін, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз", звернувся до господарського суду про стягнення 2 725 394,01 грн., з яких: 1989632,68 грн. основного боргу за послуги згідно договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 01.07.2015р. № /Н033, пені у сумі 316121,77 грн., 7% штрафу у розмірі 354466,04 грн., інфляційні втрати у сумі 42092,75 грн., 3% річних у сумі 23080,77 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н033 від 01.07.2015р. щодо оплати за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами у строки обумовлені договором.

Як убачається із матеріалів справи, 01 липня 2015 року Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" (газотранспортне підприємство) та Товариство з обмеженою відповідальністю Торговий дім Лубнигаз (замовник) уклали договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н033 (далі - Договір) (а.с.15-21).

Згідно з п. 1.1 Договору газотранспортне підприємство зобов'язується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу відповідача від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій, а відповідач зобов'язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами у розмірі, у строки та порядку, передбаченому умовами цього Договору.

Положеннями п. 3.1. та п. 3.4 договору встановлено, що послуги з транспортування газу оформлюються відповідачем і позивачем актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами (далі акти наданих послуг), які є підставою для проведення остаточних розрахунків.

Згідно з п. 5.4. договору вартість послуг по транспортуванню газу визначається на підставі акту наданих послуг.

Оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100 відсотків попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу. Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів (п. 5.5. договору).

Якщо замовник є гарантованим постачальником, то замовник здійснює оплату послуг з транспортування газу в місяці, у якому здійснюється транспортування газу, шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок Газотранспортного підприємства в порядку, установленому Алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, який затверджується національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики (п. 5.6 договору).

У разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 7.3 договору).

Відповідно до п. 11.1 договору, цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє в частині транспортування газу з 1 липня 2015 року до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за надані послуги - до повного виконання відповідачем своїх зобов'язань за цим договором. Договір вважається продовженим на кожний наступний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

На виконання умов Договору позивач надав відповідачу протягом липня 2015р. квітня 2016р. послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу на загальну суму 7451283,42 грн., що підтверджується актами наданих послуг. (т.1 а.с. 22-31).

Посилаючись на неналежне виконання зобовязань відповідачем з порушенням строку їх оплати протягом липня 2015 року - квітня 2016 року та часткову оплату послуг за постачання природного газу за період з лютого 2016 року по квітень 2016 року, позивач просить стягнути з останнього заборгованість за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 01.07.2015р. №/Н033 у розмірі 2 725 394,01 грн., з яких: сума основного боргу - 1989632,68 грн., пеня у сумі 316121,77 грн., 7% штрафу у сумі 354466,04 грн., інфляційні втрати у сумі 42092,75грн., 3% річних у сумі 23080,77грн.

При прийнятті оскаржуваного рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції, керуючись приписами ст.ст. 509, 526, 530, 625, 629 Цивільного кодексу України та ст.ст. 173, 193, 230, 231 Господарського кодексу України, виходив з того, що відповідачем до подання позову було сплачено 300341,19 грн. основного боргу, у звязку з чим відмовив у задоволенні позову в цій частині; під час розгляду справи сплачено 1689291,49грн. основного боргу, у звязку з чим дійшов висновку про припинення провадження у справі на підставі пункту 1-1 статті 80 Господарського кодексу України. Відмовлено у стягненні 7% штрафу, оскільки спірні правовідносини у даній справі виникли у звязку з неналежним виконанням відповідачем саме грошового зобовязання (повязаного з оплатою вартості наданих послуг). З огляду на укладення та проведення розрахунків за спільними протокольними рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання зазначено на правомірності стягнення 3% річних в сумі 10251,11грн, інфляційних втрат у сумі 8409,87грн., пені в сумі 133854,17 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші угоди (правочини), передбачені законом.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням іншої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором ч. 1 ст. 904 ЦК України.

Як уже було зазначено у цій постанові, 01 липня 2015 року Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" (газотранспортне підприємство) та Товариство з обмеженою відповідальністю Торговий дім Лубнигаз (замовник) уклали договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н033 (далі - Договір).

Позивачем на виконання умов договору надані відповідачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу протягом липня 2015р. квітня 2016р. послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу на загальну суму 7451283,42 грн.

Як підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, відповідачем було сплачено суму основного боргу в розмірі 5 461 650,74грн.

З розрахунку заборгованості ТОВ ТД Лубнигаз перед ПАТ Укратрансгаз за надані послуги з транспортування природного газу по договору між ПАТ Укртрансгаз та ТОВ ТД Лубнигаз №/Н033 від 01.07.2015р. станом на 08.06.2016р. заборгованість відповідача перед позивачем складала 1 989 632,68грн. (т. 1 а.с. 32, 39-44).

Враховуючи, що відповідачем 22.06.2016р. сплачено 300341,19 грн. (т.1, а.с. 100), судом першої інстанції правомірно відмовлено позивачеві в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 300341,19 грн.

Також, судом першої інстанції правомірно припинено провадження у справі №917/1067/16 в частині стягнення грошових коштів у розмірі 1694653,63грн., оскільки вказані грошові кошти сплачені відповідачем в процесі розгляду справи судом першої інстанції, що підтверджується платіжними дорученнями №32 від 25.07.2016р. та №40 від 23.08.2016р. (т.1 а.с. 227,228).

Щодо доводів апелянта відносно неправомірності висновку суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині стягнення 7% штрафу у розмірі 354466,04грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

- за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

- за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Аналіз наведеної норми матеріального права дає підстави для висновку, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, санкції у вигляді штрафу, передбаченого абз. 3 ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, можливо за сукупності таких умов:

- якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом;

- якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки;

- якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Зазначена правова позиція також наведена у постанові Верховного Суду України № 3-1гс14 від 04.02.2014р. у справі № 903/610/13.

Відповідно до статті 111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

В даному випадку відсутні підстави для відступу від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України.

Як розяснено у п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17 грудня 2013 року № 14 господарським судам необхідно мати на увазі, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовуються за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Із аналізу положень глави 47 Цивільного кодексу України, свідчить, що грошовим зобовязанням є зобовязання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобовязання зі сплати коштів.

Відповідно до ч. 3 ст. 510 Цивільного кодексу України якщо кожна із сторін у зобовязанні має одночасно і права, і обовязки, вона вважається боржником у тому, що вона зобовязана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Договір про надання послуг складається з двох взаємоповязаних між собою зобовязань: 1) правовідношення, в якому виконавець має надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обовязку; 2) правовідношення, в якому замовник зобовязаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.

Отже, правовідношення, в якому замовник зобовязаний оплатити надану послугу грошима, а виконавець має право вимагати від замовника відповідно оплати, є грошовим зобовязанням.

Оскільки, спірні правовідносини у даній справі виникли, у звязку з неналежним виконанням відповідачем саме грошового зобовязання (повязаного з оплатою вартості наданих послуг), висновок місцевого господарського суду з приводу відсутності правових підстав для стягнення з відповідача штрафних санкцій на підставі ч. 2 ст. 231 ГК України є правомірним, а тому в даній частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Одночасно колегія суддів погоджується зі здійсненим судом першої інстанції перерахунком суми 3% річних, інфляційних втрат та пені з урахуванням укладених спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).

Пунктом 7.3. договору в редакції додаткової угоди №2 сторони визначили, що у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами було укладено:

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 1840/у від 21.08.2015р. про погашення заборгованості за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України на суму 26704,85 грн. (а.с.72-73, 96);

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 2050/у від 22.09.2015р. про погашення заборгованості за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України на суму 73464,56 грн. (а.с.74-75, 96);

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 2235/у від 21.10.2015 р. про погашення заборгованості за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України на суму 2740,70 грн. (а.с.76-77, 97);

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 2587/у від 20.11.2015р про погашення заборгованості за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України на суму 49999,01 грн. (а.с.78-79, 97);

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 2933/у від 21.12.2015р. про погашення заборгованості за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України на суму 101076,88 грн. (а.с.80-81, 98);

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 720/у від 19.02.2016 p. про погашення заборгованості за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України на суму 1004382,61 грн. (а.с.82-85, 98);

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 950/y від 18.03.2016р. про погашення заборгованості за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України на суму 700018,11 грн. (а.с.86-87, 99);

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 1219/у від 15.04.2016р. про погашення заборгованості за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України на суму 679110,02 грн. (а.с.88-89, 99);

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 1600/у від 20.05.2016р. за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України на суму 940208,90 грн. (а.с.90-91, 100);

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 1708/у від 16.06.2016 р. за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України на суму 300341,19 грн. (а.с.92-93, 100).

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 1937/у від 20.07.2016р. за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України на суму 998998,23 грн. (а.с.221-222, 227);

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 2229/у від 22.08.2016р. за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України на суму 695655,40 (а.с.223-226, 228).

Механізм перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема на оплату електроенергії, визначено Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20.

Відповідно до пункту 7 цього Порядку розрахунки проводяться на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків.

Згідно з п.п. 2.1,2.2, 2.3, 2.4 Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого Наказ Міністерством енергетики та вугільної промисловості України від 03 серпня 2015 року N 493/688 постачальники та/або транспортувальники ресурсів (товарів, послуг), які виявили бажання здійснити розрахунки відповідно до Порядку, складають щомісяця до 10 числа з розпорядниками коштів акти звіряння.

Зведені реєстри актів звіряння або договорів підписуються керівниками місцевих фінансових органів, постачальників та/або транспортувальників ресурсів (товарів, послуг) та надаються відповідним департаментам фінансів.

Відповідні департаменти фінансів узагальнюють отримані дані та подають їх щомісяця до 20 числа Державній казначейській службі України (далі - Казначейство України) та відповідним головним управлінням Державної казначейської служби України в областях, місті Києві (далі - головні управління Казначейства) у формі узгоджених з постачальниками та/або транспортувальниками ресурсів (товарів, послуг) спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків разом з відповідними зведеними реєстрами актів звіряння або реєстрами договорів за підписами керівників відповідних департаментів фінансів, постачальників та/або транспортувальників ресурсів (товарів, послуг).

Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків підписуються усіма учасниками розрахунків: відповідним департаментом фінансів, відповідним головним управлінням Казначейства, постачальниками та/або транспортувальниками ресурсів (товарів, послуг), Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", ДП "Енергоринок". Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію та за електроенергію та за природний газ додатково погоджуються з Міністерством енергетики та вугільної промисловості України.

Згідно з пп.6 п. 2.7 Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого Наказ Міністерством енергетики та вугільної промисловості України від 03 серпня 2015 року N 493/688 6) розрахунки учасників розрахунків здійснюються як у рахунок погашення заборгованості за природний газ, так і в рахунок оплати вартості планових обсягів постачання природного газу.

Отже, позивач, склавши з розпорядниками коштів зведені реєстри актів звіряння та підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, у такий спосіб вияв своє бажання здійснити розрахунки відповідно до Порядку і тим самим погодився із зміною порядку та строків проведення розрахунків за надані послуги за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н033 від 01.07.2015р.

Після підписання позивачем цих рішень проведення розрахунків за надані послуги здійснюється згідно з п. 2.9 цього Порядку.

В спільних протокольних рішеннях сторони визначили, що усі учасники розрахунків не пізніше наступного дня після зарахування коштів на їх рахунок перераховують кошти наступному учаснику розрахунків.

Таким чином, для застосування санкцій, зокрема пені, та наслідків порушення грошового зобов'язання, встановлених ч. 2 ст. 625 ЦК України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених спільними протокольними рішеннями.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, здійснивши самостійно розрахунок, дійшов правомірного висновку про стягнення суми 3% річних в розмірі 10251,11 грн., інфляційні втрати у розмірі 8409,87грн., та суми пені в розмірі 133854,17грн.

Судова колегія також погоджується з рішенням суду щодо відхилення клопотання відповідача про зменшення санкцій, враховуючи, що належна до стягнення сума пені не є значною в порівнянні з основним зобовязанням за даним Договором, а також ненаданням доказів відсутності коштів на рахунках відповідача чи відсутності або недостатності майна у нього для погашення боргу.

Сторонами не оскаржується рішення суду першої інстанції в цій частині.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, судова колегія дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги позивача та залишення рішення господарського суду Полтавської області від 20 вересня 2016 року у справі №917/1067/16 без змін.

У відповідності до ст. 49, ч. 2 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, вирішуючи питання про перерозподіл судового збору пропорційно задоволеним вимогам, враховуючи приписи абз. 4 п. 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21 лютого 2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" з огляду на те, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції в силі, судові витрати за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 20 вересня 2016 року у справі № 917/1067/16 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повна постанова складена 07.11.2016р.

Головуючий суддя Камишева Л.М.

Суддя Івакіна В.О.

Суддя Пелипенко Н.М.