КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" листопада 2016 р. Справа№ 910/13409/16
Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Агрикової О.В.
суддів: Чорногуза М.Г.
Калатай Н.Ф.
при секретарі судового засідання Степанці О.В.,
від позивача Фрідман О.О., довіреність б/н від 14.03.2016 року,
від відповідача Тушницький О.О. №220/38/9 від 11.01.2016 року
від третьої особи Глазунов М.Ю., довіреність №2001 від 09.11.2016 року
Козинець Т.В., довіреність №2002 від 09.11.2016 року,
Стрелок С.М., довіреність №2000 від 09.11.2016 року,
розглянувши матеріали апеляційної скарги
Державного підприємства Укроборонлізинг
на ухвалу господарського суду міста Києва від 19.10.2016 року
у справі №910/13409/16 (Суддя: Чебикіна С.О.)
за позовом Державного підприємства Укроборонлізинг, м. Київ,
до Міністерства оборони України, м. Київ,
третя особа: Військова частина НОМЕР_1 , Чернігівська обл., м. Ніжин,
про визнання незаконним та скасування пункту додатку до наказу, -

ВСТАНОВИВ:
У липні 2016 року ДП Укроборонлізинг подало до господарського суду міста Києва позов до Міністерства оборони України про визнання незаконним та скасування пункту 1 додатку до наказу Міністра оборони України від 16.02.2005 року №121 «Про заходи щодо унеможливлення нанесення збитків державі неправомірними діями» (в редакції Наказу Міністра оборони України від 01.11.2006 року №632).
Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.10.2016 року у справі №910/13409/16 провадження у справі припинено.
Не погодившись з прийнятою ухвалою, Державне підприємство Укроборонлізинг подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 19.10.2016 року у справі №910/13409/16.
Наводячи підстави, з яких порушено питання про перегляд оскаржуваної ухвали, скаржником зазначено про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
10.11.2016 року через відділ канцелярії Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.
У судовому засіданні 10.11.2016 року представник позивача надав усні пояснення по суті спору, просив задовольнити апеляційну скаргу. Представники відповідача та третьої особи надали усні пояснення по суті спору, просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги.
Частиною 5 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.
Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв`язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду підлягає скасуванню з наступних підстав.
Відповідно до ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв`язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість.
Припиняючи провадження у справі на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України, місцевий господарський суд визнав, що між сторонами відсутній предмет спору, оскільки оспорюваний наказ з 12.09.2016 року втратив чинність.
Між тим, із застосуванням даної норми процесуального права колегія суддів погодитись не може.
Відповідно до пункту 4.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції № 18 від 26.12.2011р. господарський суд припиняє провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.
Проте, у даному випадку, колегія суддів вважає, що наказом міністра оборони України №474 від 12.09.2016 року про визнання таким, що втратив чинність, зокрема оспорюваний наказ, припиняється чинність останнього на майбутнє. Оскільки, нормативні акти, за загальним правилом, в часі мають пряму дію, тобто новий акт поширюється тільки на факти чи правовідносини, що виникають після набрання ним чинності та діють лише у майбутньому і зворотної сили не мають.
Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства на момент прийняття цього акта. Тобто, розглядаючи спір про визнання акту недійсним суд встановлює додержання вимог правових норм, які регулюють порядок прийняття акта та відповідність його нормам чинного законодавства на момент його прийняття, а не на момент розгляду справи. При цьому, обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції не встановив, що втрата чинності оспорюваного акта призведе до поновлення прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі, якщо таки були порушені спірним наказом Міністра оборони України від 16.02.2005 року №121 «Про заходи щодо унеможливлення нанесення збитків державі неправомірними діями».
На момент прийняття судом оскаржуваної ухвали у справі спір за вказаними вимогами вирішено не було, а тому, враховуючи п. 4.4 вищезгаданої Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції № 18 від 26.12.2011р., суд першої інстанції повинен був оцінити наявні докази, застосувати норму матеріального права, яка підлягає застосуванню до правовідносин, у яких виник спір, і у залежності від встановленого - вирішити спір по суті заявлених вимог.
Крім того, відповідно до п. 4.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» господарському суду слід мати на увазі, що оскільки відповідний орган не має права скасовувати та вносити зміни до раніше прийнятих ним індивідуальних правових рішень, тобто ненормативних правових актів, що є актами одноразового застосування і вичерпують свою дію фактом їхнього виконання (стосовно відповідних актів органів місцевого самоврядування про це зазначено також у Рішенні Конституційного Суду України від 16.04.2009 N 7-рп/2009 у справі N 1-9/2009), то такі дії не свідчать про припинення існування предмета спору. Водночас юридична оцінка актів державних та інших органів, прийнятих з питань скасування та внесення змін до згаданих індивідуальних правових рішень, має здійснюватися господарським судом з урахуванням частини другої статті 4 ГПК.
З огляду на викладене, місцевий господарський суд, дійшов необґрунтованого висновку щодо наявності правових підстав для припинення провадження у справі за даною вимогою з посиланням на п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.
Отже, доводи, викладені в апеляційній скарзі, щодо неправомірності застосування господарським судом приписів п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, є обґрунтованими.
З огляду на таке, з урахуванням положень п. 4 ч. 1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала господарського суду міста Києва від 19.10.2016 року у справі №910/13409/16 підлягає скасуванню, матеріали справи направленню до суду першої інстанції для розгляду по суті, а апеляційна скарга Державного підприємства Укроборонлізинг - задоволенню в повному обсязі.
Пунктом 4.8. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України № 7 від 21.02.2013р. визначено, що у випадку, якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у частині сьомій ст. 106 Господарського процесуального кодексу України з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Державного підприємства Укроборонлізинг на ухвалу господарського суду міста Києва від 19.10.2016 року у справі №910/13409/16 задовольнити.
2. Ухвалу господарського суду міста Києва від 19.10.2016 року у справі №910/13409/16 - скасувати.
3. Матеріали справи №910/13409/16 направити до місцевого господарського суду для розгляду по суті.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

Н.Ф. Калатай