РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2016Справа №910/3255/16

За позовомФізичної особи - підприємця ОСОБА_1
ДоІвано - Франківської обласної ради
Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача
Комунальне підприємство Івано - Франківської обласної ради з експлуатації майна
Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача
Управління об'єктами спільної власності територіальних громад області
Проскасування рішення та визнання права спільної сумісної власності
Суддя Трофименко Т.Ю.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: не з'явились

від відповідача: не з'явились

від третьої особи-1: не з'явились

від третьої особи-2: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Івано - Франківської обласної ради про:

Скасування рішення Івано-Франківської обласної ради № 166-7/2006 від 22 грудня 2006 року, в частині включення в Перелік будівель і приміщень спільної власності і територіальних громад сіл, селищ, міст області - приміщення 3-го (третього поверху) АДРЕСА_1.

Скасування п. 2 рішення Івано-Франківської обласної ради № 1744-38/2015 від 21 серпня 2015 року в частині якою, вирішено: "Комунальному підприємству Івано-Франківської обласної ради з експлуатації майна взяти на баланс нерухоме майно спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області: - приміщення третього поверху на вул. Шашкевича, 6 у місті Івано-Франківську (загальна площа - 588.3 кв.м., свідоцтво про право власності від 16.02.2009 р.).

Скасування права спільної власності територіальних громад сіл. селищ, міст Івано - Франківської області в особі Івано-Франківської обласної ради в частині оформлення права власності на допоміжні приміщення і конструктивні елементи будівлі по АДРЕСА_1, а саме:

вентиляційну камеру площею 33,4 кв.м. що розміщена на 3 поверсі будівлі по АДРЕСА_1;

вентиляційну камеру площею 26.3 кв.м. що розміщена на 3 поверсі будівлі по АДРЕСА_1;

кладову площею 2,6 кв.м. що розміщена на 3 поверсі будівлі по АДРЕСА_1;

кладову площею 5,3 кв.м. що розміщена на 3 поверсі будівлі по АДРЕСА_1;

загальний коридор загальною площею 96.7 кв.м., розміщений на 3 поверсі будівлі по АДРЕСА_1;

сходову клітку площею 14.0 кв.м. розміщену на 3 поверсі будівлі по АДРЕСА_1;

сходову клітку площею 14.4 кв.м. розміщену на 3 поверсі будівлі по АДРЕСА_1;

сходові марші будівлі по АДРЕСА_1, розміщені з першого по другий поверх з правої і лівої сторони тильної частини будівлі.

Визнати право спільної сумісної власності за Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 і за територіальною громадою сіл, селищ, міст Івано-Франківської області в особі Івано-Франківської обласної ради на допоміжні приміщення і конструктивні елементи будівлі по АДРЕСА_1, а саме:

вентиляційну камеру площею 33,4 кв.м. що розміщена на 3 поверсі будівлі по АДРЕСА_1;

вентиляційну камеру площею 26.3 кв.м. що розміщена на 3 поверсі будівлі по АДРЕСА_1:

кладову площею 2,6 кв.м. що розміщена па 3 поверсі будівлі по АДРЕСА_1;

кладову площею 5,3 кв.м. що розміщена на 3 поверсі будівлі по АДРЕСА_1;

загальний коридор загальною площею 96,7 кв.м.. розміщений на 3 поверсі будівлі по АДРЕСА_1;

сходову клітку площею 14.0 кв.м. розміщену на 3 поверсі будівлі по АДРЕСА_1):

сходову клітку площею 14.4 кв.м. розміщену на 3 поверсі будівлі по АДРЕСА_1;

сходові марші будівлі по АДРЕСА_1, розміщені з першого по другий поверх з правої і лівої сторони тильної частини будівлі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.02.2016 року прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі № 910/3255/16, розгляд справи призначено на 21.03.2016р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.03.2016р., відповідно до ст. ст. 27, 77 Господарського процесуального кодексу України, було залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заваляє самостійних вимог на предмет спору - Управління об'єктами спільної власності територіальних громад області та відкладено розгляд справи на 06.04.2016р.

05.04.2016р., через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представників відповідача та третьої особи-2 надійшли клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю забезпечити явку уповноважених представників.

Представник позивача проти задоволення даного клопотання заперечував, посилаючись на те, що відповідач в порушення ст. 22 Господарського процесуального кодексу України недобросовісно користується наданими йому правами.

Суд розглянувши дане клопотання та заслухавши думку представника позивача вважає, що дане клопотання не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 28 Господарського процесуального кодексу України, справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника.

Керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище.

Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації.

Повноваження сторони або третьої особи від імені юридичної особи може здійснювати її відособлений підрозділ, якщо таке право йому надано установчими або іншими документами.

Громадяни можуть вести свої справи в господарському суді особисто або через представників, повноваження яких підтверджуються нотаріально посвідченою довіреністю.

Довіреність громадянина, який є суб'єктом права на безоплатну вторинну правову допомогу, за зверненням якого прийнято рішення про надання такої допомоги, може бути посвідчена посадовою особою органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Повноваження адвоката як представника можуть також посвідчуватися ордером, дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором. До ордера обов'язково додається витяг з договору, у якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. Витяг засвідчується підписом сторін договору.

З огляду на вищевикладене відповідач не був позбавлений права направити в судове засідання іншого повноважного представника.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 ГПК України, не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006 р., у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Крім того чинним законодавством особа не обмежена у праві мати декількох представників в судах.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.04.2016р. у справі № 910/3255/16 призначено будівельно-технічну судову експертизу, проведення якої доручено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз (79024, м. Львів, вул. Липинського, 54).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.04.2016р., відповідно до ст. ст. 41, 79, 86 Господарського процесуального кодексу України, провадження у справі № 910/3255/16 зупинено до надання висновку експерта.

Відповідно до ч. 3 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд поновлює провадження у справі після усунення обставин, що зумовили його зупинення.

Зважаючи на те, що обставини, які зумовили зупинення провадження у справі № 910/3255/16 усунено, провадження у даній справі судом поновлено та призначено її до розгляду на 28.09.2016.

У судовому засіданні, відповідно до ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 05.10.2016.

05.10.2016 через загальний відділ діловодства суду надійшли письмові пояснення третьої особи-2 щодо висновку експерта.

Третя особа-1 в судове засідання уповноважених представників не направила, однак, 05.10.2016 до суду надійшла заява третьої особи-1 про припинення провадження у справі, а також клопотання про передачу справи за підсудністю до Господарського суду Івано-Франківської області.

Присутні учасники судового процесу надали усні пояснення щодо клопотання про направлення справи за підсудністю до Господарського суду Івано-Франківської області, відповідно до яких представник позивача проти задоволення даного клопотання заперечував, а представники відповідача та третьої особи дане клопотання підтримали.

Зазначені клопотання третьої особи-1 будуть розглянуті судом у наступному судовому засіданні.

Також, від третьої особи-1 надійшли додаткові письмові пояснення у справі, відповідно до яких третя особа-1 проти позовних вимог заперечує.

Від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення щодо висновку експерта.

В судовому засіданні представником позивача подана заява про продовження строку вирішення спору відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України.

Строк вирішення спору було продовжено на 15 днів та оголошено перерву в судовому засіданні до 31.10.2016.

Представник третьої особи-1 в судове засідання 31.10.2016 не з'явився, однак 05.10.2016 від третьої особи-1 надійшло клопотання про припинення провадження у справі. В обґрунтуванні зазначеного клопотання третьою особою-1 зазначено, що договір купівлі-продажу від 13.02.2004, на підставі якого придбані нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1, був укладений позивачем як фізичною особою, а тому позов слід розглядати в порядку цивільного судочинства.

Присутні у судовому засіданні представники учасників судового процесу надали усні пояснення щодо клопотання про припинення провадження у справі, відповідно до яких позивач проти його задоволення заперечував, представник відповідача - не заперечував, а представник третьої особи-2 залишив вирішення даного клопотання на розсуд суду.

Суд, розглянувши клопотання третьої особи-1 про припинення провадження у справі у зв'язку з непідвідомчістю спору господарським судам зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Відповідно до статті 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів.

У відповідності до п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам»господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб'єктами господарської діяльності, а також спори,які, зокрема, пов'язані з: приватизацією державного та комунального майна (крім спорів про приватизацію державного житлового фонду), в тому числі спори про визнання недійсними відповідних актів органів місцевого самоврядування та органів приватизації, а також спори зі справ, що виникають з корпоративних відносин; захистом права власності, в тому числі з визнанням цього права;

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Зважаючи на те, що позивачем у даній справі є фізична особа-підприємець та предметом спору є визнання за фізичною особою-підприємцем право спільної сумісної власності на допоміжні приміщення і конструктивні елементи будівлі по АДРЕСА_1, а також скасування в частині рішень Івано-Франківської міської ради № 166-7/2006 від 22.12.2006 та № 1744-38/2015 від 21.08.2015 та скасування права спільної власності територіальних громад, сіл, селищ міст Івано-Франківської області в особі Івано-Франківської обласної ради на зазначені приміщення, суд приходить до висновку, що суб'єктний склад учасників у даній справі відповідає ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, а зазначений спір підвідомчий господарським судам.

З огляду на викладене, суд не знаходить підстав для задоволення клопотання третьої особи-1 про припинення провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Також, 05.10.2016 представником третьої особи-1 було подано клопотання про направлення справи за підсудністю до Господарського суду Івано-Франківської області. Зазначене клопотання обґрунтовано тим, що предметом спору у даній справі є визнання права власності на допоміжні приміщення та конструктивні елементи по АДРЕСА_1, а відповідно до ст. 16 Господарського процесуального кодексу України справи у спорах про право власності на майно або витребування майна з чужого незаконного володіння чи про усунення перешкод у користуванні майном розглядаються за місцезнаходженням майна.

Відповідно до ч.ч.3, 5 ст. 16 Господарського процесуального кодексу України справи у спорах про право власності на майно або про витребування майна з чужого незаконного володіння чи про усунення перешкод у користуванні майном розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна.

Справи у спорах, у яких відповідачем є вищий чи центральний орган виконавчої влади, Національний банк України, Рахункова палата, Верховна Рада Автономної Республіки Крим або Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації, а також справи, матеріали яких містять державну таємницю, розглядаються господарським судом міста Києва.

Оскільки відповідачем у даній справі є Івано-Франківська обласна рада, то відповідно до п. 20.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» справа у будь-якому разі підсудна Господарському суду міста Києва.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання про передачу справи №910/3255/16 за підсудністю до Господарського суду Івано-Франківської області.

У даному судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких позовні вимоги підтримав.

Представники відповідача та третьої особи-2 проти задоволення позовних вимог заперечували.

У судовому засіданні оголошувалась перерва до 02.11.2016.

Представники учасників судового процесу в судове засідання 02.11.2016 не з'явились. Заяв та клопотань від учасників судового процесу на день розгляду справи до суду не надходило.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого господарського суду України, викладених в пункті 2.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно п. 3.9.2 Постанови № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Окрім того, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

13.02.2004 року між Закритим акціонерним товариством «Світлиця» та гр. ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень загальною площею 1230,5 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Мачкур А.А. 13.02.2004 року та зареєстровано в реєстрі за № Д.66.

Відповідно до п. 3 Договору купівлі-продажу від 13.02.2004 вказані нежитлові приміщення належать ЗАТ «Світлиця» на праві власності на підставі дублікату договору купівлі-продажу державного майна, виданого Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою 28.01.2004 по реєстру № 6-185, виданого взамін втраченого договору купівлі-продажу державного майна, посвідченого Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою 28.09.1995 року по реєстру № 1Д-910, що є зареєстрованим Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації 13.02.2004 року за №454/2в, реєстраційний номер 4736025.

За Договором № 1Д-910 купівлі-продажу державного майна, укладеним між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Івано-Франківській області та організацією орендарів орендного підприємства громадського харчування «Світлиця», останньою було придбано державне майно цілісного майнового комплексу орендного підприємства громадського харчування «Світлиця», а саме: І і ІІ поверхи будівлі по АДРЕСА_1.

Відповідно до розпорядження № 98 від 30.05.1994 «Про розподіл площ будинку по АДРЕСА_1» приміщення 1-го і 2-го поверхів, а також частина приміщень 3-го поверху площею 43,54 кв.м. (кабінети площею 11,6, 16,01 та 16,47) було закріплено за орендним підприємством громадського харчування «Світлиця».

12.04.2014 року право власності ОСОБА_1 на нежитлові приміщення загальною площею 1302,1 кв.м. за адресою: вул. Шашкевича, 6, м. Івано-Франківськ було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується наявним у матеріалах справи витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Зазначене приміщення перебуває у фактичному володінні позивача з 16.10.2015 року, що підтверджується постановою Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції про закінчення виконавчого провадження від 19.10.2015 ВП № 44070939, копія якої міститься в матеріалах справи.

Як зазначає позивач, зазначені приміщення були придбані ним з метою використання цих приміщень в комерційних цілях, згідно їх цільового призначення. Під час огляду і обстеження всієї будівлі по вул. Шашкевича. 6 позивачем було з'ясовано, що придбаний ним цілісний майновий комплекс обладнаний вентиляційними і витяжними каналами, які використовувалися для роботи закладу, і система яких знаходиться на третьому поверсі будівлі. Окрім того, в тильній частині будівлі по вул. Шашкевича, 6 в лівому і правому куті, знаходяться дві сходові клітки, вихід на які передбачено з кожного поверху, в тому числі і з першого та другого поверхів.

У 2015 році позивач звернувся до розробника проекту закладу громадського харчування у м. Івано-Франківську по вул. Шашкевича,6 - Інституту «Дніпромісто» - з листами про надання інформації щодо того, чи були вентиляційні системи, які знаходяться на третьому поверсі даного приміщення, задіяні для діяльності тільки третього поверху чи всього приміщення в цілому, а також чи передбачались сходові клітки, які знаходяться з тильної сторони у правому та лівому куті споруди, як евакуаційні.

Як вбачається з листів Українського науково-дослідного інституту проектування міст імені Ю.М. Білоконя «Діпромісто» № 8/791 від 23.11.2015 та № Т-29/869 від 28.12.2015, на третьому поверсі будівлі в осях1-2 та 9-10 знаходяться витяжні вентиляційні камери, які обслуговують приміщення першого та другого поверхів, а саме: обідній зал на 65 місць (1-й пов.), обідній зал на 150 місць, гарячий цех, виробничі цехи та мийні (2-й пов.). Крім того, проектом у будівлі передбачено дві сходові клітки: № 1 в осях Д-Е-2-4 і № 2 в осях Д-Е-7-8, на які з кожного поверху передбачено входи-виходи. Сходи № 1 і 2 є евакуаційними, через них передбачено шляхи евакуації у відповідності з чинними нормативними вимогами.

Позивачем у позовній заяві зазначено, що у позивача відсутній доступ до зазначених сходових клітин та витяжних вентиляційних камер.

Відповідно до листа Івано-Франківської обласної ради № 9-21/30/210 від 11.01.2016 нежитлові приміщення третього поверху, А, загальною площею 588,3 кв.м. на АДРЕСА_1 перебуває у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Івано-Франківської області в особі Івано-Франківської обласної ради на підставі свідоцтва про право власності на від 16.02.2009 та зареєстровано право власності 26.02.2016.

Підставою набуття права власності на вищезазначене майно спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області є рішення десятої сесії Івано-Франківської обласної ради народних депутатів від 24.08.1992, рішення сьомої сесії Івано-Франківської обласної ради п'ятого скликання від 22.12.2006 № 166-7/2006.

Згідно рішення Івано-Франківської обласної ради від 24 серпня 1992 року було затверджено перелік державного майна, віднесеного до комунальної власності області і передано його в управління обласної державної адміністрації. Серед такого майна було - кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Згідно другого рішення від 22 грудня 2006 року. № 166-7/2006 «Про майно спільної власності територіальних громад сіл. селищ міст області» було затверджено переліки об'єктів, будівель і приміщень, а також акцій (часток) спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, згідно з додатком 1,2 та 3. В додатку № 2 до цього рішення «Перелік будівель і приміщень спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області» пунктом 68 приміщення 3-го поверху (АДРЕСА_1).

Проте, ні в одному ні в другому рішенні, не було зазначено конкретно які приміщення третього поверху відносяться до майна спільної власності територіальних громад ні їхня площа.

Рішенням Івано-Франківської обласної ради № 1744-38/2015 від 21.08.2015 року передано на баланс та в оперативне управління Комунального підприємства Івано-Франківської обласної ради з експлуатації майна нерухоме майно спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області приміщення третього поверху на АДРЕСА_1 (загальна площа, 588,3 кв.м, свідоцтво про право власності від 16.02.2009).

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» сходові клітини, позаквартирні приміщення, вентиляційні камери та інші технічні приміщення віднесено до допоміжних приміщень, які входять до складу неподільного майна будинку та, відповідно до ст. 19 цього Закону неподільне майно є спільною сумісною власністю співвласників багатоквартирного будинку та не підлягає відчудженню; власники приміщень володіють, користуються і у встановлених цим Законом та цивільним законодавством межах розпоряджаються спільним майном, а тому позивач вважає, що рішення Івано-Франківської обласної ради № 1744-38/2006 від 22.12.2006 в частині включення в Перелік будівель і приміщень спільної власності і територіальних громад сіл, селищ, міст області - приміщення 3-го (третього поверху) АДРЕСА_1 та п. 2 рішення Івано-Франківської обласної ради № 1744-38/2015 від 21 серпня 2015 року в частині, якою вирішено: "Комунальному підприємству Івано-Франківської обласної ради з експлуатації майна взяти на баланс нерухоме майно спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області: - приміщення третього поверху на вул. Шашкевича, 6 у місті Івано-Франківську (загальна площа - 588.3 кв.м., свідоцтво про право власності від 16.02.2009 р.), а також зареєстроване право спільної власності територіальних громад сід, селищ, міст Івано-Франківської обласної ради на допоміжні приміщення та конструктивні елементи будівлі по АДРЕСА_1 порушують його законні права та інтереси як співвласника даної будівлі.

За таких підстав, позивач просить суд скасувати зазначені рішення та право спільної власності територіальних громад сід, селищ, міст Івано-Франківської обласної ради на допоміжні приміщення та конструктивні елементи будівлі по АДРЕСА_1; визнати право спільної сумісної власності за Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 і за територіальною громадою сіл, селищ, міст Івано-Франківської області в особі Івано-Франківської обласної ради на допоміжні приміщення та конструктивні елементи будівлі по АДРЕСА_1.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 320 Цивільного кодексу України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків встановлених законом.

Відповідно до п. 2.3.Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України, основними приміщеннями громадських будинків та споруд є приміщення, які визначають їх функціональне призначення. Допоміжні приміщення - це приміщення, які виконують функції допоміжного (другорядного) значення в громадських будинках. Найбільш характерні з них - вестибюлі, коридори, холи, гардероби, вбиральні, комори тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, нежитлові приміщення 3-го поверху по АДРЕСА_1 належать на праві комунальної власності, є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст Івано-Фраківської області в особі Івано-Франківської обласної ради загальною площею 588,3 кв.м. та перебуває на балансі у Комунального підприємства Івано-Франківської обласної ради з експлуатації майна.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що, відповідно до технічного паспорта на громадський будинок - нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 загальна площа третього поверху складає 546,7 кв.м., з яких площа основних приміщень - 324,9 кв.м., а площа допоміжних приміщень 221,8 кв.м. Вказані допоміжні приміщення повинні перебувати у спільній сумісній власності власників нежитлових приміщень будівлі.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 06.04.2016 року у справі № 910/3255/16, з метою встановлення правомірності заявлених позовних вимог, всебічного, повного та об'єктивного розгляду спору й вирішення питань, що потребують спеціальних знань, а також необхідності визначення статусу та функціонального призначення спірних приміщень, призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Так, висновком експерта за результатами проведення судової будівельно - технічної експертизи №1954-1969 від 28.07.2016 року, складеного Львівським науково - дослідним інститутом судових експертиз, встановлено, що:

1. Приміщення, які розташовані на 3 поверсі будівлі по АДРЕСА_1, а саме: вентиляційна камера площею 33,4 кв.м , вентиляційна камера площею 26,3 кв.м, кладова площею 2,6 кв.м . кладова площею 5,3 кв.м , загальний коридор загальною площею 96,7 кв.м , сходова клітка площею 14,0 кв.м , сходова клітка площею 14,4 кв.м, сходові марші будівлі гіо АДРЕСА_1, розміщені з першого по другий поверх з правої і лівої сторони тильної частини будівлі відносяться до допоміжних приміщень, що передбачені для забезпечення експлуатації і обслуговування приміщень підвалу, першого та другого поверхів в будівлі по АДРЕСА_1.

2.Приміщення, які розташовані на 3 поверсі будівлі по АДРЕСА_1. а саме: вентиляційна камера площею 33.4 кв.м , вентиляційна камера площею 26.3 кв.м , кладова площею 2.6 кв.м , кладова площею 5,3 кв.м відносяться до допоміжних приміщень, які призначені для експлуатації і обслуговування саме для першого та другого поверхів.

Крім того, під час огляду експертом було встановлено, що третій поверх будівлі по АДРЕСА_1 в цілому належить Івано-Франківській обласній раді, і здається нею в оренду декільком державним та приватним установам. Допоміжні приміщення такі як: вентиляційні камери, кладові, сходові клітки, коридори знаходяться у спільному користуванні, відповідно не здаються в оренду і є об'єктами загального користування, на ринку нерухомості не продаються, отже не мають ринкової вартості.

Враховуючи вище наведене, експертом не може бути визначена ринкова вартість приміщень розташованих на 3 поверсі будівлі по АДРЕСА_1, а саме: вентиляційної камери площею 33,4 кв.м , вентиляційної камери площею 26,3 кв.м , кладової площею 2,6 кв.м , кладової площею 5,3 кв.м , загального коридору загальною площею 96.7 кв.м , сходової клітки площею 14.0 кв.м, сходової клітки площею 14,4 кв.м , сходових маршів, що розміщені з першого по другий поверх з правої і лівої сторони тильної частини будівлі.

За приписами ст.1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи.

Відповідно до ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються, зокрема, висновками судових експертів.

Згідно із ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

За таких підстав, суд приймає до уваги висновки експерта за результатами проведення судової будівельно - технічної експертизи №1954-1969 від 28.07.2016 року, складений Львівським науково - дослідним інститутом судових експертиз, який був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку або за відмову від дачі висновку (п. 1 ст. 384, п. 1 ст. 385 Кримінального кодексу України), оскільки висновок судової експертизи обґрунтований, не суперечить іншим матеріалам справи і не викликає сумнівів у його правильності. Крім того, суд зазначає, що проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу", а тому за таких підстав, вказані висновки експертів є належними та допустимими доказами відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України.

Суд, керуючись принципом аналогії закону та відповідно до ст.8 Цивільного кодексу України вважає за доцільне застосувати до спірної ситуації по даній справі положення статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку», Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та рішення Конституційного Суду України №4-рп/2004 від 02.03.2004р. (зазначена правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 07.08.2008 у справі № 1/1330-НМ).

Згідно ст.1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» (в редакції від 29.11.2001 року) допоміжні приміщення - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). Конструктивні елементи це - частини споруди, які забезпечують її цілісність та необхідні технічні умови функціонування (фундамент, несучі стіни, міжповерхові перекриття, сходові марші, конструкції даху, покрівля, в'їзна група тощо); неподільне майно - неподільна частина житлового комплексу, яка складається з частини допоміжних приміщень, конструктивних елементів будинку, технічного обладнання будинку, що забезпечують належне функціонування жилого будинку

Статтею 19 цього ж закону передбачено, що неподільне майно перебуває у спільній сумісній власності співвласників багатоквартирного будинку; неподільне майно не підлягає відчуженню; власники приміщень володіють, користуються і у встановлених цим Законом та цивільним законодавством межах розпоряджаються спільним майном; при відчуженні приміщення в жилому будинку право на частку неподільного майна підлягає відчуженню разом з приміщенням без виділення частки в натурі.

Згідно п. 2 ч. 1 ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку» допоміжні приміщення - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку» власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.

Згідно з ч.1, 2 ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

До спільного майна багатоквартирного будинку, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку» віднесено приміщення загального користування (у тому числі допоміжні).

Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ст. 369 цього ж кодексу співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Також, згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову (пункт 2 роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000 № 02-5/35 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів»).

28.09.2016 від відповідача надійшла заява про застосування наслідків спливу строку позовної давності на підставі ст. 257 Цивільного кодексу України. Заява обґрунтована тим, що спірне майно (допоміжні приміщення по вул. Шашкевича,6 у м. Івано-Франківську) було віднесено до комунальної власності рішенням 10 сесії Івано-Франківської обласної ради від 24.08.1992, а тому, укладаючи договір купівлі- продажу від 13.02.2004 позивач знав про обсяг майна, яке перейшло йому у власність та мав можливість звернутись з захистом до суду впродовж трьох років з часу укладення договору купівлі-продажу.

Позивач у позовній заяві зазначив, що про порушення його прав як співвласника нежитлової будівлі на АДРЕСА_1 на допоміжні приміщення він дізнався після отримання безперешкодного доступу до нежитлових приміщень, які належать йму на праві власності, тобто у 2015 році. Крім того, ні у рішенні Івано-Франківської обласної ради від 24 серпня 1992 року, ні у рішенні від 22 грудня 2006 року. № 166-7/2006 не було зазначено конкретно які приміщення третього поверху відносяться до майна спільної власності територіальних громад ні їхня площа, а тому позивачеві не могло бути достеменно відомо про порушення його права раніше.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитися у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою N 14902/04 у справі "Відкрите акціонерне товариство "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами NN 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 257 ЦК загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Визначення початку відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК, зокрема відповідно до частини 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно до п. 2.8. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" (далі - Постанова № 11) встановлено щодо вимог, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, застосовується загальна позовна давність (стаття 257 ЦК України, з урахуванням водночас наведеного в підпунктах 2 і 3 пункту 5 Перехідних та прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства" від 20.12.2011 N 4176-УІ). Для окремих видів вимог законом встановлюється й спеціальна позовна давність, наприклад, статтею 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)". Перебіг позовної давності починається, за загальним правилом, від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України), за винятком випадків, зазначених у частинах другій і третій цієї статті. Зокрема, за позовами про застосування наслідків нікчемного правочину (повернення коштів, іншого майна тощо) позовна давність починається не від дня вчинення такого правочину, а від дня, коли почалося його виконання.

Оскільки позивачеві стало відомо про порушення його права з 16.10.2015, а позивач звернувся з позовом до суду 25.02.2016., тобто в межах строку позовної давності, суд відмовляє у задоволенні заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Частиною 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, рішення Івано-Франківської обласної ради № 166-7/2006 від 22 грудня 2006 року, в частині включення в Перелік будівель і приміщень спільної власності і територіальних громад сіл, селищ, міст області - приміщення 3-го (третього поверху) АДРЕСА_1 та п. 2 рішення Івано-Франківської обласної ради № 1744-38/2015 від 21 серпня 2015 року в частині, якою вирішено: «Комунальному підприємству Івано-Франківської обласної ради з експлуатації майна взяти на баланс нерухоме майно спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області: - приміщення третього поверху на АДРЕСА_1 (загальна площа - 588.3 кв.м., свідоцтво про право власності від 16.02.2009 р.) порушують право спільної власності позивача на допоміжні приміщення у будівлі на АДРЕСА_1 та перешкоджають йому використовувати нежитлові приміщення 1-го та 2го поверху, які належать йому на праві приватної власності, а тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

Керуючись ч.1 ст.8 Цивільного кодексу України та застосовуючи наведені вище норми законодавства суд дійшов висновку про ідентичність функцій допоміжних приміщень та конструктивних елементів як в жилих так і нежилих будинках та відповідно про належність сходових клітин, сходових маршів, вентиляційних камер, кладової та інших конструктивних елементів будівлі по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та відповідачу на праві спільної власності, і кожен з них має рівне право з іншим користуватися такими елементами будівлі для забезпечення належного утримання та обслуговування належних їм на праві власності нежитлових приміщень в такій будівлі, а тому позовні вимоги в частині скасування права спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Івано-Франківської області в особі Івано-Франківської обласної ради на допоміжні приміщення та конструктивні елементи по АДРЕСА_1, а саме: вентиляційні камери площею 33,4 кв.м. та 26.3 кв.м.; кладові площею 2,6 кв.м. та 5,3 кв.м.; загальний коридор загальною площею 96.7 кв.м.; сходові клітки площею 14.0 кв.м. та 14.4 кв.м. розміщені на 3-му поверсі по АДРЕСА_1; сходові марші будівлі по АДРЕСА_1, розміщені з першого по другий поверх з правої і лівої сторони тильної частини будівлі підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлено позовні вимоги про визнання спільного права власності за Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 і за територіальною громадою сіл, селищ, міст Івано-Франківської області і особі Івано-Франківської обласної ради на спірні допоміжні приміщення і конструктивні елементи будівлі по АДРЕСА_1.

Учасниками цивільних відносин та суб'єктами права власності є фізичні особи (частина перша ст. 2 та частина перша ст. 318 Цивільного кодексу України). Проте Цивільний кодекс України окремо не визначає такий суб'єкт права власності, як фізична особа - підприємець, набуття такого статусу дозволяє лише здійснювати господарську діяльність.

Статтею 2 Господарського кодексу України передбачено, що учасниками відносин у сфері господарювання є суб'єкти господарювання, у свою чергу суб'єктами господарювання згідно зі ст. 55 Господарського кодексу України є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом (ст. 320 Цивільного кодексу України).

Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень по АДРЕСА_1, придбаних за договором купівлі-продажу від 13.02.2004, як фізична особа, а тому і співвласником допоміжних приміщень і конструктивних елементів зазначеної громадської будівлі він є саме як фізична особа, а не фізична особа-підприємець.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині визнання спільної сумісної власності за позивачем та територіальною громадою сіл, селищ, міст Івано-Франківської області і особі Івано-Франківської обласної ради на спірні допоміжні приміщення і конструктивні елементи будівлі по АДРЕСА_1.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Також, статтею 49 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, Ухвалою Господарського суду м. Києва від 06.04.2016 року призначено у справі № 910/3255/16 судову експертизу, оплату витрат по проведенню судової експертизи покладено на позивача.

За таких обставин, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку про стягнення з Івано-Франківської обласної ради на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрат за проведення експертизи у розмірі 6 856,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33, 36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задовольнити частково.

2.Скасувати рішення Івано-Франківської обласної ради № 166-7/2006 від 22 грудня 2006 року, в частині включення в Перелік будівель і приміщень спільної власності і територіальних громад сіл, селищ, міст області - приміщення 3-го (третього поверху) АДРЕСА_1.

3.Скасувати п. 2 рішення Івано-Франківської обласної ради № 1744-38/2015 від 21 серпня 2015 року в частині, якою вирішено: «Комунальному підприємству Івано-Франківської обласної ради з експлуатації майна взяти на баланс нерухоме майно спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області: - приміщення третього поверху на АДРЕСА_1 (загальна площа - 588.3 кв.м., свідоцтво про право власності від 16.02.2009 р.).

4. Скасувати право спільної власності територіальних громад сіл. селищ, міст Івано- Франківської області в особі Івано-Франківської обласної ради в частині оформлення права власності на допоміжні приміщення і конструктивні елементи будівлі по АДРЕСА_1, а саме:

- вентиляційну камеру площею 33,4 кв.м. що розміщена на 3 поверсі будівлі по АДРЕСА_1;

- вентиляційну камеру площею 26.3 кв.м. що розміщена на 3 поверсі будівлі по АДРЕСА_1) :

- кладову площею 2,6 кв.м. що розміщена на 3 поверсі будівлі по АДРЕСА_1;

- кладову площею 5,3 кв.м. що розміщена на 3 поверсі будівлі по АДРЕСА_1;

- загальний коридор загальною площею 96.7 кв.м., розміщений на 3 поверсі будівлі по АДРЕСА_1;

- сходову клітку площею 14.0 кв.м. розміщену на 3 поверсі будівлі по АДРЕСА_1;

- сходову клітку площею 14.4 кв.м. розміщену на 3 поверсі будівлі по АДРЕСА_1;

- сходові марші будівлі по АДРЕСА_1, розміщені з першого по другий поверх з правої і лівої сторони тильної частини будівлі.

5. Стягнути з Івано-Франківської обласної ради (вул. Грушевського, 21, м. Івано-Франківськ,76004, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 4 134 (чотири тисячі сто тридцять чотири) грн. 00 коп. та витрати за проведення судової експертизи у розмірі 6 856 (шість тисяч вісімсот пятдесят шість) грн. 80 коп.

6. В іншій частині позову відмовити.

7. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 09.11.2016р.

Суддя Т.Ю. Трофименко