ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

31.10.16р. Справа № 904/8053/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго", м. Дніпро

до Приватної фірми "ВІКТОР-13", м. Дніпро

про стягнення заборгованості у розмірі 13 959,96 грн. за договором про постачання електричної енергії

Суддя Назаренко Н.Г.

Секретар судового засідання Булана Ю.М.

Представники:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: ОСОБА_1 представник - дов. б/н від 20.06.2015р.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Дніпрообленерго" звернулось до господарського суду з позовом в якому просить стягнути з Приватної фірми "ВІКТОР-13" заборгованість за спожиту активну електричну енергію у сумі 8 685,30 грн., 3% річних - 455,68 грн., інфляційні втрати 4 136,02 грн., заборгованість за перевищення договірної величини споживання електричної енергії у сумі 682,96 грн. за договором про постачання електричної енергії № 9790/23-434 від 29.12.2008р.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням позивача на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань по оплаті поставленої позивачем електроенергії за договором про постачання електричної енергії № 9790/23-434 від 29.12.2008р.

Позивач в ході розгляду справи підтримав позовні вимоги, у судове засідання 31.10.2016р. не з'явися.

Відповідач проти позову заперечив, у відзиві на позов зазначив, що у 2011р. всіма інвесторами (власниками) квартир секції 1 будинку №9 по Донецькому шосе в м. Дніпрі були укладені індивідуальні договори з ПАТ "ДТЕК "Дніпрообленерго" про постачання електричної енергії. З того часу кожний власник особистого рахунку почав здійснювати платежі на користь ПАТ "ДТЕК "Дніпрообленерго" згідно показників індивідуальних лічильників. Після цього ПАТ "Дніпрообленерго" та відповідач уклали новий додаток №4 до договору про постачання електричної енергії № 023434 від 29.12.2008р. Проте, порядок створення та зарахування сплачених мешканцями грошових коштів в жодних додатках до договору ні в 2011 році, ні в додатковій угоді до договору № 1-23/434 в 2013р. узгоджено не було.

Також відповідач зазначив, що в електронній секції 1 будинку № 9 по Донецькому шосе в м. Дніпрі встановлено 2 лічильники: АСЕ 3000 № 48625880, через який живляться всі квартири та нежитлові приміщення під'їзду та АСЕ 3000 № 48832080, через який підключені ліфти та місця загального користування. Плату за електроенергію для ліфтів та місць загального користування відповідач сплачував регулярно. Після того, як почали діяти індивідуальні договори мешканців під'їзду та почали здійснюватися індивідуальні платежі на користь ПАТ "ДТЕК "Дніпрообленерго", нарахування на відповідача мали бути нульовими. Проте, згідно приладу обліку АСЕ 3000 № 48625880 кожного місяця з невідомих причин електропостачальник нараховував значно більше електроенергії, чим знімалося з приладів обліку фізичних осіб, споживачів. Разом з тим, на період звернення позивача за стягненням заборгованості (з вересня 2013р. по березень 2015р.), жодного, підключеного до електромереж споживача або приміщення без особового рахунку і персонального приладу обліку за вищезазначеною адресою не існувало. При таких умовах, коли кожен власник особового рахунку сплачує згідно індивідуальних показників власного лічильника, прилад обліку АСЕ 3000 № 48625880 мав бути переведений в розряд технічного і не використовуватися в розрахункових цілях. Про переведення вищезазначеного лічильника в розряд технічного ПП "ПФ "ВІКТОР-13" багато разів подавало заяви до електропостачальника, та кожного разу отримувало відмову з різних підстав. Таким чином, зловживаючи монопольним становищем, позивач має можливість нараховувати платню за електроенергію, як мешканцям під'їзду, так і додаткову платню фірмі.

Крім того відповідач зазначив, що вести контроль з його боку за кількість спожитої електричної енергії мешканцями секції 1 будинку №9 по Донецькому шосе в м. Дніпрі та за кількістю нарахованої електропостачальником, електричної енергії не можливо. Також немає можливості перевірити, чи стосується використана електроенергія, наприклад за квартиру № 18 чи приміщення 107 в секції 1 будинку №9 по Донецькому шосе в м. Дніпрі.

У відзиві на позов зазначено, що зняття показників працівниками електропостачальника здійснюється кожного 29 числа місця. Але не всі мешканці бувають вдома під час візиту контролера. І тоді позивач застосовує спеціальну програму, яка рахує середнє споживання згідно попередніх показників.

Щодо перевищення договірної величини спожитої електроенергії відповідач зазначає наступне. За січень і лютий 2014р. (перевищення 143 кВт і 49 кВт) мало сплатити ОСББ "Січеслав" згідно з договором між ним, як субспоживачем і фірмою. Як вбачається з матеріалів справи, ОСББ цього не зробило, хоча і є єдиним споживачем електроенергії в секції 1 будинку №9 по Донецькому шосе м. Дніпра. Фірма тільки передавала електроенергію субспоживачу, і жодного прибутку з цього не отримувала. За березень 2014р. перевищення договірної величини спожитої електроенергії було штучно створено ПАТ "ДТЕК "Дніпрообленерго", яке підписало з фірмою додаткову угоду від 28.02.2014р. про споживання електроенергії додатковим приміщенням без зміни лімітів. Примірники ж угоди та усіх пов'язаних з нею додатків фірма отримала тільки 08.04.2014р. Вона не могла фізично змінити ліміти за місяць, який минув, про що нею була подана відповідна заява.

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу сторонами не подавалось.

Ухвалою суду від 03.10.2016р. відкладено розгляд справи на 31.10.2016р.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, у судовому засіданні 31.10.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши надані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

29.12.2008р. між Відкритим акціонерним товариством Енергопостачальна компанія Дніпрообленерго, яке в подальшому змінило назву на Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Дніпрообленерго" (далі Постачальник, Позивач) та Приватним підприємством «Приватна фірма «ВІКТОР-13» (далі Споживач, Відповідач) укладено договір № 9790/23-434 про постачання електричної енергії (далі Договір).

Відповідно до розділу 1. Договору, Постачальник передає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю 61,3кВт, величини якої по площадках вимірювання та точках продажу визначені додатком Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Точка (точки) продажу електричної енергії межа балансової належності, на якій відбувається перехід права власності на електричну енергію визначена додатками Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін між постачальником та споживачем, та Загальна схема електропостачання, який є невідємною частиною даного договору або інша межа обумовлена окремим додатком до договору.

Під час виконання умов договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобовязані керуватись чинним законодавством України та правилами користування електричною енергією (далі ПКЕЕ) (п. 2.1. Договору).

Постачальник зобовязується постачати споживачу електроенергію як різновид товару:

1) в обсягах, визначених відповідно до розділу 5, та з урахуванням розділу 6 цього договору за додатком Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачам;

2) згідно з категорією струмоприймачів споживача відповідно до Правил улаштування електроустаткування (ПУЕ) та гарантованого рівня надійності електропостачання схем електропостачання, визначених додатком Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін;

3) із дотриманням граничних показників якості електричної енергії, визначених державними стандартам;

4) забезпечити отримання споживачем електричної енергії в межах дозволеної потужності 61,3 кВт (п. 2.2.2. Договору).

Споживач зобовязується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатку Порядок розрахунків та додатку Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії (п.п. 2.3., 2.3.3. Договору).

Постачальник має право отримувати від споживача плату за поставлену електричну енергію за роздрібними тарифами, розрахованими згідно з Умовами та правилами здійснення підприємницької діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом, та інші платежі, обумовлені цим договором (п.п. 3.1., 3.1.1. Договору).

Згідно п. 3.2.1. Договору споживач має право звернутися не пізніше ніж за пять робочих днів до закінчення поточного розрахункового періоду за зміною коригуванням) договірної величини споживання електричної енергії цього періоду у порядку, визначеному умовами розділу 5 цього договору та додатку Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачам.

Згідно п. 4.2.2. Договору за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, визначених згідно із вимогами розділу 5 цього договору, споживач сплачує постачальнику двократну вартість різниці фактично спожитих та договірних величин.

Споживач сплачує постачальнику вартість недорахованої електроенергії розрахованої відповідно до Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією,затвердженої постановою НКРЕ 4 травня 2006 року № 562 (далі Методика) у разі таких дій або бездіяльності споживача:

- самовільного внесення змін у схеми обліку електроенергії;

- пошкоджен6ня засобів обліку електроенергії, втручання в їх роботу, пошкодження та (або) зняття пломб з засобів обліку;

- споживання електроенергії поза засобами обліку;

- інших умов, визначених Методикою (п. 4.2.3. Договору).

Пунктом 7.1. Договору встановлено, що облік електроенергії, спожитої та (або) субспоживачами, приєднаними до електричних мереж споживача, здійснюється згідно з вимогами ПУЕ та ПКЕЕ.

Для розрахункового обліку електричної енергії мають використовуватися засоби обліку, внесені до державного реєстру засобів вимірювання техніки, допущені до застосування в Україні та погоджені постачальником.

У разі порушення споживачем вимог нормативно технічних документів щодо встановлення та експлуатації засобів обліку, їх покази не враховуються при розрахунках за спожиту електроенергію, а обсяги спожитої електроенергії визначаються постачальником згідно з вимогами додатка Порядок розрахунків.

Відповідно до п. 9.8. Договору цей договір набуває чинності з дня його підписання і укладається на строк до 29.12.2009р. Договорі вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (п. 9.8.1. Договору).

Як зазначає позивач у позовній заяві, він у вересні грудні 2013р., лютому 2014р., жовтні 2014р. березні 2015р. належним чином виконував свої зобов'язання за договором, що підтверджується актами про використану електричну енергію, підписаними повноважними представниками Позивача та Відповідача та скріплених печатками сторін (а.с. 63-75).

Крім того Відповідачем перевищено договірну величину споживання електричної енергії на суму 682,96 грн.

Позивач надавав відповідачу рахунки на оплату за поставлену активну електроенергію та за перевищення договірної величини споживання електричної енергії (а.с. 49-62).

Відповідач за надані послуги вчасно та в повному обсязі не розрахувався, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за активну електроенергію у сумі 8 65,30 грн., за перевищення договірної величини споживання електричної енергії у сумі 682,96 грн., що і стало причиною звернення позивача з позовом до суду.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову на підставі наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, Договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічну норму містить і ст. 526 ЦК України.

Згідно із ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. За ч. 7 ст. 193 ГК України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання.

Відповідно до вимог ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, невиконання зобовязання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, є порушенням зобовязання.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

В силу вказаної норми обовязок доведення обставин покладається на сторону, яка посилається на них як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 36 ГПК України, письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Як встановлено ст.47 ГПК України, судове рішення приймається суддею за результатами обговорення усіх обставин справи. При цьому, в силу ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак, як Акти, так і рахунки стосуються Договору № 023434 від 29.12.2008р., тоді як позивач просить стягнути з Відповідача заборгованість, що виникла за Договором №9790/23-434 від 29.12.2008р.

За вимогами ст.38 ГПК України, якщо подані сторонами документи є недостатніми, господарський суд зобовязаний витребувати від підприємств, організацій незалежно від їх участі у справі документи і матеріали, необхідні для вирішення спору.

Суд неодноразово, для необхідності встановлення достовірності фактів та обставин справи викладених у позовній заяві, витребовував у позивача документи, що підтверджують постачання відповідачу електричної енергії за спірний період; додатки та додаткові угоди до спірного договору №9790/23-434 від 29.12.2008р.

Однак, Позивач не надав до суду ні будь-яких пояснень, ні додаткових угод та додатків до спірного договору, ні актів про використану електричну енергію, ні виставлених рахунків, а ні доказів в підтвердження зміни номеру договору № 9790/23-434 про постачання електричної енергії від 29.12.2008р.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами тих обставин, на яких ґрунтуються заявлені ним вимоги, у звязку з чим у суду відсутні підстави для задоволення позову.

Окрім того, в ході розгляду справи судом з'ясовано, що у 2011р. всіма інвесторами (власниками) квартир секції 1 будинку №9 по Донецькому шосе в м. Дніпрі були укладені індивідуальні договори з ПАТ "ДТЕК "Дніпрообленерго" про постачання електричної енергії. З того часу кожний власник особистого рахунку почав здійснювати платежі на користь ПАТ "ДТЕК "Дніпрообленерго" згідно показників індивідуальних лічильників. Після цього ПАТ "Дніпрообленерго" та відповідач уклали новий додаток №4 до договору про постачання електричної енергії № 023434 від 29.12.2008р.

В електронній секції 1 будинку № 9 по Донецькому шосе в м. Дніпрі встановлено 2 лічильники: АСЕ 3000 № 48625880, через який живляться всі квартири та нежитлові приміщення під'їзду та АСЕ 3000 № 48832080, через який підключені ліфти та місця загального користування. Плату за електроенергію для ліфтів та місць загального користування відповідач сплачував регулярно. Після того, як почали діяти індивідуальні договори мешканців під'їзду та почали здійснюватися індивідуальні платежі на користь ПАТ "ДТЕК "Дніпрообленерго", нарахування на відповідача мали бути нульовими.

Щодо перевищення договірної величини спожитої електроенергії суд зазначає наступне.

Між Приватною фірмою "ВІКТОР-13" (далі - відповідач, власник мереж) та Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Січеслав" (далі - споживач) укладено Договір № КП-10/2009 від 01.11.2009р. про користування електричною енергією в місцях загального користування багатоквартирнго житлового будинку розміщеного за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Донецьку шосе 9 (перша відокремлена секція в осях 10-14 108-квартирного будинку, квартири №1-№26а).

На підставі чого, перевищення договірної величини спожитої електричної енергії мало сплатити ОСББ "Січеслав" згідно з договором між ним, як субспоживачем і відповідачем.

Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до приписів ст.49 Господарського процесуального кодексу України, витрати у справі покладаються на позивача.

Керуючись ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 267 525, 526, 527, 530, Цивільного кодексу України, ст.ст. 32, 33, 34,36, 38, 43, 49, 82-87 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Судові витрати у справі покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення, оформленого

відповідно до вимог ст. 84 ГПК України,

- 07.11.2016р.

Суддя ОСОБА_2