РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2016Справа №910/14671/16
За позовом Публічного акціонерного товариства «Державна продовольча-зернова

корпорація України»

До Кабінету Міністрів України

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, Міністерство аграрної політики та продовольства України

про визнання права власності

Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Охріменко О.О. - по дов.

від відповідача: Субота О.В. - по дов.

від третьої особи: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Державна продовольча-зернова корпорація України» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, Кабінету Міністрів України про визнання права власності на майно, розташоване за адресою: Харківська область, Балакійський район, смт.Савиці, вул.Привокзальна, 50.

Ухвалою від 15.08.2016р. було порушено провадження по справі №910/14671/16 та призначено її розгляд на 05.09.2016р. Одночасно, вказаною ухвалою залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Міністерство аграрної політики та продовольства України.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представником третьої особи 05.09.2016р. через відділ діловодства суду було подано клопотання про відкладення розгляду справи, яке розглянуто та задоволено судом.

У зв'язку з неявкою у судове засідання представника відповідача, враховуючи клопотання третьої особи, ненадання витребуваних документів та необхідність витребування нових доказів, ухвалою від 05.09.2016р. розгляд справи було відкладено на 16.09.2016р.

Представником позивача у судовому засіданні 16.09.2016р. подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи на виконання вимог суду, а також надано пояснення по суті спору, відповідно до яких підтримано заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представником третьої особи подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду, а також надано усні пояснення по справі, згідно яких підтримано правову позицію заявника.

Відповідач у судове засідання 16.09.2016р. не з'явився, представника не направив, про причини неявки суд не повідомив, проте, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Ухвалою від 16.09.2016р. розгляд справи було відкладено на 03.10.2016р.

Представником позивача 03.10.2016р. подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке судом розглянуто та задоволено. При цьому, вказаним учасником надано пояснення по суті справи, зокрема, вказано, що фактично заявлено позовні вимоги про визнання права власності на об'єкт нерухомого майна, площа якого становить 25 057,3 кв.м.

Представники позивача та третьої особи продали спільне письмове клопотання про продовження строків розгляду справи на 15 днів.

Відповідно до ст.69 Господарського процесуального кодексу України у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

З огляду на наведене вище, суд дійшов висновку щодо задоволення спільного клопотання позивача та третьої особи про продовження строків розгляду справи.

Ухвалою від 03.10.2016р. строк розгляду спору було продовжено на 15 календарних днів та відкладено розгляд справи на 24.10.2016р.

Представником відповідача 24.10.2016р. подано відзив на позовну заяву, а судовому засіданні надано усні пояснення по справі, відповідно до яких вказаний учасник проти задоволення позовних вимог надав заперечення.

Представник позивача під час розгляду справи 24.10.2016р. позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник третьої особи у судове засідання 24.10.2016р. не з'явився, всіма правами, що передбачені Господарським процесуальним кодексом України, не скористався, проте, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду спору.

За висновками суду, незважаючи на те, що третя особа не з'явилась у судове засідання, справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

В судовому засіданні 24.10.2016р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» було створено на виконання Постанови №764 від 11.08.2010р. Кабінету Міністрів України «Про заходи з утворення Державного підприємства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», відповідно до п.5 якої статутний капітал Публічного акціонерного товариства «Державна продовольча-зернова корпорація України» формується шляхом передачі до нього цілісних майнових комплексів Дочірніх підприємств Державної акціонерної компанії «Хліб України», що ліквідується, в тому числі, і шляхом передачі цілісного майнового комплексу Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії «Хліб України» «Савинський елеватор», до складу якого входить комплекс нежитлових будівель та споруд, розташований у смт. Савинці Балаклійського району Харківської області по вул. Привокзальній, 50.

На виконання вказаної Постанови державному підприємству «Державна продовольчо-зернова корпорація України» було передано згідно акту приймання-передачі №25 від 20.01.2011р. цілісний майновий комплекс дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії «Хліб України» «Савинський елеватор», який підписаний головою ліквідаційної комісії Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії «Хліб України» «Савинський елеватор», генеральним директором Державного підприємства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» та затверджено Міністерством аграрної політики України.

Згідно з Постановою №593 від 06.06.2011р. Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 серпня 2010 р. №764» 100 відсотків акцій державного Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», які випускаються на величину його статутного капіталу, залишаються у державній власності до прийняття окремого рішення Кабінету Міністрів України; Державне публічне акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» не може вчиняти дії стосовно майна, переданого до його статутного капіталу, наслідком яких може бути відчуження майна, у тому числі передача його до статутного капіталу інших господарських організацій, передача в заставу тощо. Також, постановлено Міністерству аграрної політики та продовольства здійснити в установленому порядку заходи, пов'язані з перетворенням Державного підприємства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» .

07.07.2011р. Міністерством аграрної політики та продовольства України видано Наказ №325, яким реорганізовано Державне підприємство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» шляхом його перетворення в Публічне акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України».

Так, відповідно до вищевказаного наказу статутний капітал товариства формується на базі майна Державного підприємства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (п. 4 Наказу №325 від 07.07.2011р. Міністерства аграрної політики та продовольства України).

Як вбачається з представлених суду документів, Господарським судом Харківської області розглядалась справа №922/2336/15 за позовом Прокурора Балаклійського району Харківської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Міністерства аграрної політики та продовольства України до Савинської селищної ради Балаклійського району Харківської області, Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про визнання недійсним, скасування рішення та визнання недійсним свідоцтва про право власності.

Рішенням від 04.08.2015р. Господарського суду Харківської області по справі №922/2336/15, яке залишено без змін постановами від 13.10.2015р. Харківського апеляційного господарського суду та від 22.12.2015р. Вищого господарського суду України, позов Прокурора Балаклійського району Харківської області задоволено: визнано незаконним та скасувано рішення виконавчого комітету №19 від 22.02.2012р. «Про переоформлення права власності на нежитловий об'єкт, розташований по вул. Привокзальній, 50 в смт. Савинці Балаклійського району Харківської області за Публічним акціонерним товариством «Державна продовольчо-зернова корпорація України»; визнано недійсним свідоцтво серії САЕ № 433695 від 26.03.2012р. про право приватної власності на нежитлові будівлі, розташовані по вул. Привокзальній, 50 в смт. Савинці Балаклійського району Харківської області, видане виконкомом Савинської селищної ради Публічному акціонерному товариству «Державна продовольчо-зернова корпорація України»; розподілено судові витрати.

Статтею 35 Господарського процесуального кодексу України передбачено підстави звільнення від доказування. Зокрема, господарським процесуальним законодавством визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При цьому, не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Аналогічну позицію щодо преюдиціальної дії рішень суду наведено у п.2.6 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Преюдиціальність - це обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Наведеної позиції також дотримується Вищий господарський суд України у постановах від 30.01.2013р. по справі №5020-660/2012 та від 06.03.2014р. по справі №910/11595/13.

Отже, рішення від 04.08.2015р. Господарського суду Харківської області по справі №922/2336/15, яке залишено без змін постановами від 13.10.2015р. Харківського апеляційного господарського суду та від 22.12.2015р. Вищого господарського суду України, має преюдиціальне значення, а встановлені ним факти повторного доведення не потребують.

У вказаному вище судовому акті встановлено, що виконавчим комітетом Савинської селищної ради прийнято рішення №19 від 22.02.2012р. «Про переоформлення права власності на нежитловий об'єкт, розташований по вул. Привокзальній, 50 в смт. Савинці Балаклійського району Харківської області за Публічним акціонерним товариством «Державна продовольчо-зернова корпорація України», згідно якого виконавчий комітет Савинської селищної ради оформив свідоцтво серії САЕ № 433695 від 26.03.2012 про право приватної власності Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на нежитлові об'єкти загальною площею 25057,3 кв.м., а саме: адмінкорпус (літ. «А-2») площею 829,5 кв.м, візировка (літ. «Б-2») площею 108,7 кв.м., прохідна (літ. «В-1») площею 12,5 кв.м., лабораторія з підвалом (літ. «Г-1») площею 414,4 кв.м., вагова (літ. «Д- 1») площею 25,3 кв.м., сарай з підвалом (літ. «Е») площею 68,8 кв.м., гараж (літ. «Ж-1») площею 140,0 кв.м., гараж (літ. « 3-1») площею 169,7 кв.м., пожежне депо (літ. «И-1») площею 169,9 кв. м., виробничо-допоміжний комплекс (літ. «К-1») площею 717,2 кв.м., автоприйом (літ. «Л-3») площею 368,0 кв.м., топкова (літ. «М-1») площею 74,4 кв.м., зерносклад (літ. «Н-1», літ. «Н-1») площею 2231,2 кв.м., ангар (літ. « 0-1») площею 524,1 кв.м., будка вагонної вагової (літ. «П-1») площею 8,4 кв.м., залізнична будка стрілочна (літ. «Р-1») площею 5,9 кв.м., силкорпуси з робочою будівлею (літ. «С-5-7») площею 17209,6 кв.м., залізничний прийом (літ. «Т-4») площею 640,9 кв.м., тепловозне депо (літ. «У-1») площею 93,8 кв.м., склад ПММ (літ. «Ф-1») площею 46,7 кв.м., склад мазуту (літ. «Х-1») площею 101,6 кв.м., КНС (літ. «Ц-1») площею 20,2 кв.м., убиральня (№1), башта (№2), паркан (№3), паркан (№4), замощення (І), свинарник (літ. «А-1») площею 616,0 кв.м., телятник (літ. «Б-1») площею 280,1 кв.м., сарай (літ. «В») площею 180,4 кв.м., паркан (№1а), ворота (№2а), паркан (№3а), ворота (№4а), убиральня (№5), що розташовані у смт. Савинці, Балаклійського району, Харківської області по вул. Привокзальна, 50.

У рішенні від 04.08.2015р. Господарського суду Харківської області по справі №922/2336/15 встановлено, що вищевказане рішення №19 від 22.02.2012р. «Про переоформлення права власності на нежитловий об'єкт, розташований по вул. Привокзальній, 50 в смт. Савинці Балаклійського району Харківської області за Публічним акціонерним товариством «Державна продовольчо-зернова корпорація України» прийнято виконкомом Савинської селищної ради за результатами розгляду звернення представника Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» з доданими документами від 18.01.2012р. за вих. №22, а також враховуючи Наказ №325 від 07.07.2011р. Міністерства аграрної політики та продовольства України «Про реорганізацію шляхом перетворення державного підприємства «Державна продовольчо - зернова корпорація України».; свідоцтво про право власності на нежитловий об'єкт, виданого комітетом Савинської селищної ради 20.04.2011р., розташований за адресою: смт. Савинці Балаклійського району Харківської області, вул. Привокзальна, 50; статут Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України»; виписку з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про державну реєстрацію юридичної особи Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» № 1 045105 від 16.09.2010 р.; положення про філію Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Савинський елеватор»; державний акт про право постійного користування землею серії ХР № 01-00-002716; довідку з Єдиного Державного реєстру підприємств та організацій України АА №401562 від 31.01.2012р.; технічну документацію Балаклійського бюро технічної інвентаризації Харківської області.

26.03.2012 р. Виконавчим комітетом Савинської селищної ради видано свідоцтво серії САЕ № 433695 про право приватної власності на нерухоме майно, підстава видачі - рішення Виконавчого комітету Савинської селищної ради від 20.04.2011 р. № 46.

Наразі, за твердженнями позивача, Публічне акціонерне товариство «Державна продовольча-зернова корпорація України» відповідно до статуту товариства та норм цивільного законодавства України є власником майна, переданого до статутного капіталу останнього засновником та акціонерами, а отже, і власником цілісного майнового комплексу загальною площею 25057,3 кв.м. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з розглядуваним позовом.

За змістом ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно із ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В силу норм п.1 ч.2 ст.16 вказаного Кодексу та ч.2 ст.20 Господарського кодексу України способом захисту прав та інтересів може бути, в тому числі, визнання права.

Статтею 1 Протоколу №11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Статтею 41 Конституції України п. 2 ч.1 ст.3, ст.321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Враховуючи, що згідно зі ст.92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Аналогічну правову позицію наведено у п.1 Постанови №5 від 07.02.2014р. Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Позов про визнання права власності є речово-правовим, вимоги якого звернені до суду, який повинен підтвердити наявність у позивача права власності на спірне майно. Об'єктом цього позову є усунення невизначеності відносин права власності позивача. Підставою позову є обставини, що підтверджують право власності позивача на майно. Умовами задоволення позову про визнання права власності на майно є наявність у позивача доказів на підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності.

Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (п.5 Постанови №5 від 07.02.2014р. Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»).

За приписами ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Зазначена норма гарантує власнику можливість вимагати не лише усунення порушень його права власності, що вже відбулися, а й звертатися до суду за захистом своїх прав, що можуть бути реально порушені в майбутньому, тобто застосовувати такий спосіб захисту своїх порушених прав, як попередження або припинення можливого порушення його прав власника в майбутньому.

Статтею 392 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З наведених норм закону випливає, що позов про визнання права власності може пред'являтись у випадках, коли належне певній особі право або набуття цією особою права не визнається, оспорюється іншою особою.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Статтею 54 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; законодавство, на підставі якого подається позов.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, при зверненні до суду з вимогами про визнання права власності заявником повинно бути доведено, зокрема, факт правомірного набуття відповідного майнового права та невизнання чи оспорювання цього права іншою особою (відповідачем).

Як вказувалось вище, обґрунтовуючи позовні вимоги, заявник посилався на те, що спірний об'єкт нерухомого майна було передано до статутного капіталу Публічного акціонерного товариства «Державна продовольча-зернова корпорація України», що, на думку заявника, свідчить про виникнення у останнього права власності на нерухоме майно Савинського елеватора площею 25037,3 кв.м, розташованого за адресою: Харківська область, Балакійський район, смт.Савинці, вул.Привокзальна, 50.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державна продовольча-зернова корпорація України» не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України ).

Статтею 326 Цивільного кодексу України передбачено, що у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна.

Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади.

Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб'єктами.

Згідно з ч. 1 ст. 113 Конституції України Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Кабінет Міністрів України, згідно з положеннями ст. 116 Конституції України, забезпечує рівні умови розвитку всіх форм власності; здійснює управління об'єктами державної власності відповідно до закону.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 115 Цивільного кодексу України передбачено, що господарське товариство є власником майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу.

У п. 5.1 статуту Державного підприємства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», який затверджено Наказом №549 від 08.09.2010р. Міністерства аграрної політики України, було закріплено, що майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання.

Статутний капітал Державного підприємства формувався шляхом передачі до нього цілісних майнових комплексів дочірніх підприємств Державної акціонерної компанії «Хліб України», що ліквідувалися, у тому числі цілісного майнового комплексу Савинського елеватора.

Публічне акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» створено шляхом перетворення державного підприємств «Державна продовольчо-зернова корпорація України», товариство є правонаступником всіх прав та обов'язків останнього.

Пунктом 1.4 статуту Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» визначено, що засновником товариства є держава, в особі Кабінету Міністрів України. Повноваження з управління корпоративними правами товариства відповідно до постанови №593 від 06.06.2011 Кабінету Міністрів України «Про внесення зміни до постанови КМУ від 11.08.2010 №764» здійснює Міністерство аграрної політики та продовольства України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» управління об'єктами державної власності - це здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб'єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об'єктів, пов'язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Згідно вимог Закону України «Про перелік об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» Савинський елеватор, не підлягає приватизації, а у Переліку об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані, зазначене підприємство відсутнє. Таким чином, майно вказаного підприємства не могло бути приватизоване або корпоратизоване.

Нерухоме майно об'єктів державної власності, що не підлягають приватизації, не може бути відчужене, вилучене, передане до статутного капіталу господарських організацій і щодо такого майна не можуть вчинятися дії, наслідком яких може бути їх відчуження (ч. 9 ст. 11 Закону України «Про управління об'єктами державної власності»).

При цьому, Постановою №593 від 06.06.2011р. Кабінету Міністрів України «Про внесення зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.08.2010 №764» також встановлено, що Державне публічне акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» не може вчиняти дії стосовно майна, переданого до його статутного капіталу наслідком яких може бути відчуження майна, у тому числі, передача його до статутного капіталу інших господарських організацій, передача в заставу тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 Господарського кодексу України основу правового режиму майна суб'єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління.

Згідно з ч. 1 ст. 136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Зміна правового режиму майна суб'єкта господарювання здійснюється за рішенням власника (власників) майна у спосіб, передбачений цим Кодексом та прийнятими відповідно до нього іншими законами, крім випадків, якщо така зміна забороняється законом (ч. 2 ст.145 Господарського кодексу України).

Частиною 3 ст. 145 Господарського кодексу України передбачено, що правовий режим майна суб'єкта господарювання, заснованого на державній (комунальній) власності, може бути змінений шляхом приватизації майна державного (комунального) підприємства відповідно до закону.

Наразі, належних та допустимих у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказів прийняття Кабінетом Міністрів України рішення про зміну правового режиму спірного майна чи зміну форми власності з державної на приватну матеріали справи не містять.

Таким чином, у даному випадку передання нерухомого майна до статутного капіталу позивача не свідчить про автоматичне виникнення у останнього майнових прав, зокрема, права власності на спірний об'єкт нерухомості. Аналогічну правову позицію підтримано Вищим господарським судом України у постанові від 23.12.2015р. по справі №922/2256/15р.

До того ж, судом вказувалось, що рішенням від 04.08.2015р. Господарського суду Харківської області по справі №922/2336/15, яке залишено без змін постановами від 13.10.2015р. Харківського апеляційного господарського суду та від 22.12.2015р. Вищого господарського суду України, позов Прокурора Балаклійського району Харківської області задоволено: визнано незаконним та скасувано рішення виконавчого комітету №19 від 22.02.2012р. «Про переоформлення права власності на нежитловий об'єкт, розташований по вул. Привокзальній, 50 в смт. Савинці Балаклійського району Харківської області за Публічним акціонерним товариством «Державна продовольчо-зернова корпорація України»; визнано недійсним свідоцтво серії САЕ № 433695 від 26.03.2012р. про право приватної власності на нежитлові будівлі, розташовані по вул. Привокзальній, 50 в смт. Савинці Балаклійського району Харківської області, видане виконкомом Савинської селищної ради Публічному акціонерному товариству «Державна продовольчо-зернова корпорація України».

Тобто, з огляду на наведене у сукупності, суд вважає твердження позивача про наявність у Публічного акціонерного товариства «Державна продовольча-зернова корпорація України» права власності на майно, розташоване за адресою: Харківська область, Балакійський район, смт.Савинці, вул.Привокзальна, 50, безпідставними та юридично неспроможними.

За таких обставин, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Державна продовольча-зернова корпорація України» до Кабінету Міністрів України про визнання права власності на майно, розташоване за адресою: Харківська область, Балакійський район, смт.Савиці, вул.Привокзальна, 50.

Всі інші доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Згідно приписів ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір залишається за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

31.10.2016 р.

Суддя О.М. Спичак