КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2016 р. Справа№ 910/5575/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Сухового В.Г.

Мальченко А.О.

секретар судового засідання Яценко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Сентравіс продакшн юкрейн» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2016

у справі №910/5575/16 (суддя - Спичак О.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Сентравіс продакшн юкрейн»

до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Сентравіс Сейл Рус»

про зміну умов кредитних та забезпечувальних договорів

за участю представників сторін:

від позивача: Шворак О.М., довіреність №98 від 17.05.2016

від відповідача: Оборський Я.В., довіреність №420/16 від 07.07.2016

від третьої особи: не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Сентравіс продакшн юкрейн» (позивач у справі) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (відповідач у справі) про зміну умов кредитних та забезпечувальних договорів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на істотну зміну обставин, якими сторони керувались під час укладення договорів, а саме зміну ціни на нікель, нафту, а також на девальвацію національної валюти, що значно погіршило фінансовий стан Приватного акціонерного товариства «Сентравіс продакшн юкрейн», а тому такі обставини позивач вважає достатніми підставами в розумінні ч. 2 ст. 652 ЦК України для внесення змін до Генеральної кредитної угоди №012/03-00/139-07 від 16.08.2007 р. та укладених в її рамках кредитних договорів № 010/133-00/056 від 12.08.2010, № 010/42-0-2/380 від 17.08.2012 та Генерального кредитного договору №010/133-00/057 від 12.08.2010 в частині строку виконання зобов'язань із повернення кредитних коштів, порядку та строків сплати відсотків, пені, комісії, строку дії договорів, а також умов договорів забезпечення. Враховуючи відмову відповідача у внесення змін до вищезазначених договорів, позивач звернувся в порядку ст. 652 ЦК України з позовом до суду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.08.2016 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач, Приватне акціонерне товариство «Сентравіс продакшн юкрейн», 19.08.2016 надіслав апеляційну скаргу б/н від 19.08.2016 року, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2016 у справі №910/5575/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевий господарський суд, приймаючи рішення у справі, неповно з'ясував дійсні правовідносини, що склалися, та обставини, на які посилався позивач в обґрунтування підстав для внесення змін до договорів.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.09.2016 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Сентравіс продакшн юкрейн» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2016 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Жук Г.А., судді: Мальченко А.О., Сухового В.Г. та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 02.11.2016.

02.11.2016 від Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до Київського апеляційного господарського суду був поданий відзив №140/8/3792 від 01.11.2016 (вх. №09-11/21778/16) на апеляційну скаргу, в якому позивач зазначає про правомірність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що не відповідають приписам чинного законодавства, які передбачають можливість внесення змін до договорів.

У судовому засіданні 02.11.2016 представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2016 у справі №910/5575/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні 02.11.2016 заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги та просив рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2016 у справі №910/5575/16 залишити без змін з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

Представники третьої особи, яка відповідно до приписів Господарського процесуального кодексу України, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання 02.11.2016 не з'явилась, про причини неявки не повідомила.

Враховуючи відсутність заперечень представників сторін про розгляд справи за відсутності представників третьої особи, та беручи до уваги належне повідомлення учасників процесу про розгляд апеляційної скарги, відсутність заяв та клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників Товариства з обмеженою відповідальністю «Сентравіс Сейл Рус».

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх представників учасників судового процесу, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, встановила наступне.

16.08.2007 між Приватним акціонерним товариством «Сентравіс продакшн Юкрейн» (позичальник за договором, позивач) та Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен банк Аваль» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен банк Аваль» (банк за договором, відповідач у справі) було укладено генеральну кредитну угоду № 012/03-00/139-07 (а.с. 20-23 том 1), відповідно до п. 1.1. якого банк зобов'язався надавати позичальникові кредити в порядку та на умовах, визначених у кредитних договорах, укладених в рамках Генеральної кредитної угоди. В подальшому сторонами вносилися зміни до умов генеральної кредитної угоди шляхом укладення додаткових угод №1 від 30.10.2007, №2 від 11.08.2008, №012/03-00/139/3 від 05.08.2009, № 012/03-00/139/5 від 12.08.2010, №012/03-00/139/6 від 05.08.2011, №012/03-00/139/7 від 27.07.2012, №012/03-00/139/8 від 17.07.2013, №012/03-00/139/9 від 18.10.2013, №012/03-00/139/10 від 18.11.2013, №012/03-00/139/11 (а.с.24-38 том 1).

В межах та на підставі генеральної кредитної угоди між позивачем та відповідачем були підписані наступні кредитні договори: Генеральний кредитний договір № 010/133-00/057 від 12.08.2010 (а.с. 39-48 том 1), кредитний договір № 010/133-00/056 від 12.08.2010 (а.с. 62-74 том 1) та кредитний договір № 010/42-0-2/380 від 17.08.2012 (а.с. 96-108 том 1), відповідно до умов яких банком були надані позивачеві кредитні кошти, строк надання яких не може перевищувати терміну дії Генеральної кредитної угоди, а саме до 31.12.2016 (згідно підписаної додаткової угоди №012/03-00/139/11 від 26.03.2011).

В забезпечення виконання зобов'язань за Генеральною кредитною угодою та кредитними договорами були укладені договори забезпечення виконання зобов'язань, а саме: договір іпотеки № 012/03-00/139/1-07 від 16.08.2007 (а.с. 116-119 том 1), договір застави основних засобів № 012/03-00/139/2-07 від 16.08.2007 (а.с. 138-139 том 1) та договір застави основних засобів № 12/03-00/108 від 05.08.2009 (а.с. 156-158 том 1).

Предметом позову у даній справі є вимоги ПрАТ «Сентравіс продакшн юкрейн» про внесення змін до п.п. 2.2.2., 5.2., 9.1. Генеральної кредитної угоди № 012/03-00/139-07 від 16.08.2007, п.п. 1.1.2., 1.3., 3.2.3., 3.2.4., 6.1., 10.1., 11.1. Генерального кредитного договору № 010/133-00/057 від 12.08.2010, п.п. 1.2., 1.2.1, 2.2., 6.1., 15.1. кредитного договору № 010/133-00/056 від 12.08.2010, в п. 2.1. до договору іпотеки № 012/03-00/139/1-07 від 16.08.2007 та в п. 2.1. договору застави основних засобів № 012/03-00/139/2-07 від 16.08.2007 та договір застави основних засобів № 12/03-00/108 від 05.08.2009.

Спір між сторонами виник з тих причин, що, на думку позивача, внаслідок зниження світових цін на нікель, нафту та внаслідок девальвації національної валюти сталася істотна зміна обставин, якими керувалися сторони під час укладення договорів, що впливає на фінансове становище відповідача та унеможливлює виконання кредитних договорів на умовах, які були погоджені сторонами при його укладенні, тому на підставі статті 652 Цивільного кодексу України виникла необхідність для внесення змін до укладених договорів.

Позивач також у позові зазначає, що укладаючи у 2007, 2010 та 2012 роках кредитні договори, сторони не могли передбачити у майбутньому різкого погіршення умов ведення господарської діяльності, а в момент укладення кредитного договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане.

Стаття 175 ч.1 Господарського кодексу України встановлює, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Так, одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору, який втілюється в положеннях ст.ст. 3 та 627 ЦК України. Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників

Цивільне законодавство базується на принципі обов'язкового виконання сторонами зобов'язань за договором. За загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Частиною 1 статті 652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Відповідно до 2 статті 652 ЦК України, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин, яка зумовлена причинами, що заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагаються; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала б при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Відповідно до ч. 4 ст 652 ЦК України зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Колегія суддів зазначає, що поняття «істотна зміна обставин» є оціночною категорією. Законодавець у пункті 2 частини 1 статті 651 ЦК України дає визначення цього поняття, вказуючи на те, що зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Разом з цим, обов'язковим чинником, який надає право суду змінити умови договору на вимогу зацікавленої сторони є одночасна наявність всіх чотирьох умов, передбачених ч. 2 ст. 652 ЦК України.

Колегія суддів критично оцінює твердження апелянта про те, що під час укладення Генеральної кредитної угоди у 2007 році та під час укладення в її межах кредитних договорів у 2010, 2012 роках позивач, як позичальник, який використовує нікель у своїй господарській діяльності з виробництва труб та здійснює їх реалізацію в тому числі нафтопереробним підприємствам, не передбачав можливість зміни цін на нікель та нафту, з огляду на те, що, як свідчать матеріали справи та подані сторонами документи (а.с. 188 том 2) у період дії договорів та у попередні роки ціна на нікель та нафту коливалася: досягала як високих показників, так і знижувалась. Окрім того, слід зазначити, що Генеральна кредитна угода між позивачем та відповідачем укладена в 2007 році з кінцевим терміном дії до 31.12.2016. Тобто договори були укладені на значний (тривалий) термін і колегія суддів вважає, що в такому випадку кожна з сторін усвідомлено прийняла на себе ризик зміни економічних показників як своєї господарської діяльності, так і цін, які впливають на господарську діяльність, ризик зміни курсу української гривні до євро чи доларів США, та кожна із сторін усвідомлювала можливість зміни стану їх економічної діяльності протягом такого тривалого періоду часу.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч.1, 2 статті 3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями.

Частиною 1 статті 42 ГК України передбачено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

За змістом пункту 2.2.2 Генеральної кредитної угоди від 16.08.2007 кредитні кошти надавались з метою поповнення обігових коштів для здійснення господарської діяльності. Тобто, з метою отримання позивачем прибутку.

У відповідності до статті 44 ГК України, підприємництво здійснюється на основі самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Таким чином, в разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власник ризик, а тому користуючись правом самостійного залучення фінансових ресурсів, здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків укладення відповідних правочинів, а також самостійно нести комерційні ризики їх несприятливості, що можуть настати в результаті таких правочинів. Суб'єкти підприємництва самостійно розраховують ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших їх дій та обставин, та самостійно приймають рішення про вчинення (чи утриматись від) таких дій. Настання несприятливих наслідків в господарській діяльності є його власним комерційним ризиком, на основі якого і здійснюється підприємництво.

Як роз'яснено в пункті 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.11.2014 №1 «Про деякі питання практики застосування практики вирішення спорів, що випливають з кредитних договорів», зміна економічної ситуації та коливання курсу іноземної валюти стосовно національної валюти України є комерційними ризиками сторін договору та не можуть бути підставами для зміни чи розірвання кредитного договору, оскільки це не є істотною зміною обставин у розумінні статті 652 ЦК України.

У зв'язку з вищенаведеним колегія суддів дійшла висновку про те, що зниження цін на нікель та нафту, знецінення національної валюти по відношенню до іноземної валюти не може вважатися істотною зміною обставин, оскільки, укладаючи кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу, а позивач, будучи в тому числі суб'єктом господарювання, який створений у 2000 році та використовує у своїй діяльності нікель, повинен був передбачити можливість зміни ціни на нікель та нафту, а тому колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що сторони, а саме позивач, в момент укладення договору не мав будь-яких підстав вважати, що зміна вищезазначених обставин не настане. Окрім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем не доведено, що ціна на нікель і нафту є визначальними показниками, які впливають на господарську діяльність підприємства та його фінансовий стан, враховуючи також, те що ПрАТ «Сентравіс продакшн юкрейн» згідно Довідки з ЄДРПОУ (а.с. 93 том 2) здійснює різні види діяльності, від провадження якої також залежить фінансові показники підприємства та його спроможність у виконанні кредитних договорів.

Вимагаючи внесення змін до договору з посиланням на ст. 652 ЦК України, позивач, з урахуванням положень ст. 33 ГПК щодо обов'язку доказування, повинен довести, зокрема, впевненість сторін у момент укладення договору в тому, що така зміна обставин не настане.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що позивачем зроблено не було.

Крім того, суд зазначає, що економічна ситуація в країні, девальвація гривні, стосується обох договірних сторін, та не може бути підставою для зміни умов договору на користь однієї з них.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з Господарським судом міста Києва, що обставини, на які посилається позивач не є істотною зміною обставин, що позивачем не доведено існування всіх чотирьох елементів, наявність яких згідно ч. 2 ст. 652 ЦК України є підставою для внесення змін до договору, зокрема не доведено що сторони в момент укладення договорів розраховували, що зміна вказаних позивачем обставин не настане, оскільки такі обставини мають загальний характер, є комерційними ризиками сторін та у повній мірі стосуються обох сторін договору.

За таких обставин, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2016 у справі №910/5575/16 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Враховуючи вимоги ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладається на апелянта (позивача у справі).

Керуючись ст. 49, 99, 101, 102, п.1 ч. 1 ст. 103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Сентравіс продакшн юкрейн» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2016 у справі №910/5575/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2016 у справі №910/5575/16 залишити без змін.

3. Справу №910/5575/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді В.Г. Суховий

А.О. Мальченко