ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01.11.16р. Справа № 904/6901/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АТЛАНТІС СХІД КОМПАНІ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕМЕРІС"

про стягнення заборгованості

Суддя Мартинюк С.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник, довіреність від 20.04.2016 року;

ОСОБА_2 - директор;

від відповідача: ОСОБА_3, дов. від 08.09.2016 року, представник;

ОСОБА_4, дов. № 01/03-1 від 01.03.2016 року, представник;

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АТЛАНТІС СХІД КОМПАНІ" звернулось до господарського суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕМЕРІС" про стягнення заборгованості в розмірі 284 581,47 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідачем безпідставно отримано грошові кошти в розмірі 284 581,47 грн. по оплаті транспортних послуг, які за умовами договору поставки №ДГ-0108-02 від 01.08.2013року мають сплачуватись відповідачем.

Відповідач надав відзив на позов, в задоволенні позовних вимог просить відмовити з посиланням на те, що здійснені між сторонами операції підтверджені документально.

Також відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності.

Ухвалою господарського суду від 17.10.2016 року строк розгляду спору продовжено до 01.11.2016 року.

В судовому засіданні 01.11.2016 року представником відповідача заявлено клопотання про направлення повідомлення в порядку ст. 90 ГПК України до правоохоронних органів про безпідставне віднесення на податковий кредит сум ПДВ, плачених за спірними актами здачі -прийняття робіт.

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу не заявлялось.

У судовому засіданні 01.11.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.08.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "АТЛАНТІС СХІД КОМПАНІ" (далі - позивач, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "РЕМЕРІС" (далі-відповідач, продавець) укладено договір поставки №ДГ-0108-02 (далі - договір).

Відповідно до п.1.1 договору, продавець зобов'язується передати покупцеві у власність (продати), а покупець - прийняти і оплатити будівельні матеріали в строки та на умовах, встановлених договором.

Пунктом 2.1. договором, поставка товару здійснюється на умовах DDP - м. Вільногірськ. Витрати по транспортуванню оплачується за рахунок продавця.

На виконання умов договору сторонами беззаперечно підписано акти здачі - прийняття робіт, які підтверджують те, що відповідач надав позивачу транспортні послуги по договору №ДГ-0108/02 від 01.08.2013 року. Також в актах зазначено, що сторони претензій не мають.

Позивач розрахувався з відповідачем за транспортні послуги, що підтверджується платіжними дорученнями, які містяться в матеріалах справи.

Господарський суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Харківським апеляційним господарським судом переглядалась справа №922/1146/16 за позовом ТОВ "Ремеріс" до ТОВ "ОСОБА_5 Компані" про стягнення 237 915,63 грн. В процесі розгляду справи №922/1146/16 позивачем було надано договір поставки №ДГ-0108-02 від 01.08.2013 року на який він також посилався в обґрунтування позовних вимог. За таких обставин, спростовуються посилання відповідача на відсутність спірного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України (далі ГК України), господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

За приписами ст.205 Цивільного кодексу України (далі- ЦК України) правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Статтею 207 ЦК України передбачено, Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Обов'язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами беззаперечно підписано акти здачі -прийняття робіт, проаналізувавши які господарський суд дійшов висновку, що шляхом підписання зазначених актів сторони внесли зміни до договору поставки №ДГ-0108-02 змінивши сторону на яку покладаються витрати по транспортуванню.

Відповідно до п. 3.4. постанови Пленуму ВГСУ №11 від 29.05.2013 року "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Зважаючи на те, що позивачем сплачувались транспортні послуги, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов висновку, що дії позивача свідчать про схвалення вищевказаних змін.

Отже, за наявності узгоджених сторонами змін та подальшого схвалення позивачем правочину, господарський суд не вбачає підстав для повернення грошових коштів в розмірі 284 851,47 грн., а відтак в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Господарський суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про направлення повідомлення в порядку ст. 90 ГПК України до правоохоронних органів про безпідставне віднесення на податковий кредит сум ПДВ, плачених за спірними актами здачі - прийняття робіт, оскільки зважаючи на внесені сторонами зміни до договору, позивач мав підстави для відповідних дій.

Слід зазначити, що заява відповідача про застосування строків позовної давності судом не розглядалась, оскільки спір вирішено по суті, в задоволення позовних вимог відмоволено.

Відповідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.49, 82-85,115-116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складно 07.11.2016року

Суддя ОСОБА_6