ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2016 року Справа № 904/8884/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Широбокова Л.П. (доповідач)

суддів: Кузнецової І.Л., Орєшкіної Е.В.

при секретарі судового засідання Ковзикові В.Ю.

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність №252 від 06.06.2016р;

від відповідача: ОСОБА_2, представник, довіреність №б/н від 22.09.2015р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 22.09.2016р. за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Юмін" про розстрочку виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2015р. у справі №904/8884/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юмін",

сільрада Любимівська Дніпропетровського району

Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості за кредитним договором №10-0604/121к-07 від 11.04.07р. в сумі 7458679,38 доларів США 32 центів та 190800 грн, заборгованості за Кредитним договором №79/07В від 13.12.07р. в сумі 5956920,74 доларів США 74 центів та 152300,44 грн.

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 22.09.2016р. (суддя Мельниченко І.Ф.) заяву ТОВ Юмін задоволено частково. Надано розстрочку виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2015р. у справі №904/8884/15 строком на 15 календарних місяців рівними частинами зі строком погашення до останнього числа кожного місяця, починаючи з жовтня 2016 року по грудень 2017 року включно по 894 373,34 долара США, що еквівалентно 19 666 074,81 грн та 35 053,33 грн щомісяця.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, Публічне акціонерне товариство "ВТБ Банк" звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на необґрунтованість, просило ухвалу суду від 22.09.2016р. скасувати, у задоволенні заяви про розстрочку виконання судового рішення відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги вказує на наступне:

- розстрочення виконання рішення суду допускається у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють або роблять неможливим його виконання;

- обов`язковим є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін;

- важкий фінансовий стан підприємства не є виключною обставиною для надання відстрочки або розстрочки виконання рішення суду;

- Відповідач ухиляється від добровільного виконання рішення суду, жодної частини боргу не сплатив.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.10.2016р. за клопотанням Позивача строк вирішення спору продовжено на 15 днів до 07.11.2016р.

У судовому засіданні 02.11.2016р. представник Позивача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, ухвалу суду від 22.09.2016р. скасувати, у задоволенні заяви про надання розстрочки виконання рішення суду відмовити.

Представник Відповідача проти апеляційної скарги заперечив, просив ухвалу суду залишити в силі, а скаргу без задоволення. 02.11.2016р. подав до канцелярії Дніпропетровського апеляційного господарського суду клопотання про долучення до матеріалів справи копій постанов Вищого господарського суду України щодо вирішення подібних спорів, копій судових актів в адміністративних справах щодо податкових спорів, а також копій ухвал господарського суду Дніпропетровської області про прийняття заяви та порушення справи про банкрутство ТОВ «Юмін» та про задоволення заяви про її відкликання.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 106 Господарського процесуального кодексу України передбачено оскарження в апеляційному порядку, зокрема, ухвали про відстрочку або розстрочку виконання рішення, ухвали, постанови, зміни способу та порядку їх виконання. Апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2015р. у даній справі позов задоволено. Суд стягнув з відповідача на користь позивача строкову заборгованість по кредиту за кредитним договором від 11.04.2007р. №10-0604/121 к-07 в сумі 5870447,75 доларів США, що еквівалентно 129083303,10 грн, строкову заборгованість по сплаті процентів в сумі 804828,25 доларів США, що еквівалентно 17697097,97 грн, прострочену заборгованість по сплаті процентів в сумі 97677,73 доларів США, що еквівалентно 2147802,79 грн, пеню за несвоєчасну сплату процентів в сумі 7317,32 доларів США, що еквівалентно 160898,09 грн, пеню за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 645749,25 доларів США, що еквівалентно 14199163,29 грн, 3% річних за прострочення повернення кредиту 32287,46 доларів США, що еквівалентно 709958,11 грн, 3% річних за прострочення сплати процентів в сумі 371,56 доларів США, що еквівалентно 8170,11 грн, штраф в сумі 190800,00 грн, строкову заборгованість по кредиту за кредитним договором від 13.12.2007 №79/07В в сумі 4687499,99 доларів США, що еквівалентно 103071862,28 грн, строкову заборгованість по сплаті процентів в сумі 643880,20 доларів США, що еквівалентно 14158065,37 грн, прострочену заборгованість по сплаті процентів 77994,79 доларів США, що еквівалентно 1715001,23 грн, пені за несвоєчасну сплату процентів в сумі 5842,82 доларів США, що еквівалентно 128475,81 грн, пені за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 515625,00 доларів США, що еквівалентно 11337904,88 грн, 3% річних за прострочення повернення кредиту в сумі 25781,25 доларів США, що еквівалентно 566895,24 грн, 3% річних за прострочення сплати процентів в сумі 296,69 доларів США, що еквівалентно 6523,82 грн, штраф 152300,00 грн.

04.01.2016 на примусове виконання рішення суду видано відповідні накази.

06.06.2016р. господарським судом Дніпропетровської області був виданий наказ на примусове виконання постанови Вищого господарського суду України за результатами розгляду касаційної скарги Позивача на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 22.02.2016р. та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду України від 30.03.2016р. у справі №904/8884/15 щодо розгляду заяви Відповідача про відстрочку виконання судового рішення.

14.09.2016р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Юмін» звернулося до господарського суду із заявою про розстрочку виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2015р. рівними щоквартальними платежами на строк 72 календарних місяця.

Заява обґрунтована скрутним фінансовим становищем, відсутністю фінансових надходжень для виконання рішення по справі №904/8884/15, в тому числі з боку держави (розмір невідшкодованого податку на додану вартість становить 9000000,00 грн), та загрозою зупинки діяльності підприємства. До заяви Відповідачем надані, зокрема, довідки про невідшкодований податок на додану вартість на загальну суму 9 187 136,00 грн, про наявну дебіторську заборгованість в сумі 5 903 000,00 грн та кредиторську заборгованість у сумі 6 587 000,00 грн. Довідки підписані посадовою особою Відповідача директором ОСОБА_3 Заявою від 22.09.2016р. до справи надані також, зокрема, копії квитанцій, податкових декларацій та заяв щодо бюджетного відшкодування, баланс (ф.1) ТОВ «Юмін» від 30.09.2015р., звіт про фінансові результати (ф.2), оборотно-сальдова відомість за перше півріччя 2016 року, копії банківських довідок щодо залишків по рахункам.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.97 № 475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Суд бере до уваги те, що п. 1 ст. 6 §1 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд". Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обовязкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін.

Відповідно до ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Як розяснено у п. 7.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" (із змінами і доповненнями), підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд враховує матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події, тощо.

У звязку із тим, що розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача, при її наданні, суди в цілях вирішення питання про можливість її надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду, повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання розстрочки виконання судового рішення.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, не своєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у звязку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежить, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Із підстав, умов та меж надання розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника, порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Питання щодо надання розстрочки виконання рішення суду вирішується судом із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Положеннями ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Зазначені докази повинні містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення обєктивної істини.

З огляду на те, що нормами чинного Господарського процесуального кодексу України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість чи ускладнення виконання рішення, тому суд оцінює докази, які підтверджують такі обставини, за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України.

Як вбачається з наданих Відповідачем доказів (звіт про фінансовий стан від 30.06.2016р., звіт про сукупний дохід за 1 півріччя 2016 року, оборотно-сальдова відомість по рахунку на 06.09.2016р.) чистий фінансовий результат за 1 півріччя 2016 року (збиток) складає 3 549, прибуток відсутній (а.с.189, том 3), поточна кредиторська заборгованість за довгостроковими зобов`язаннями (товари, роботи, послуги) 667, за одержаними авансами 10 414, інші поточні зобов`язання 162 557 (а.с.187, том 3) сальдо на кінець першого півріччя 2016 року (дебет) 572 582,67 грн.

Втім, сам по собі важкий фінансовий стан, в розумінні ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, не є тією виключною обставиною, яка б давала підстави для розстрочки виконання рішення суду, адже її наявність (відсутність) прямо залежить від власної діяльності субєкта господарювання (Відповідача).

Крім того, Відповідачем не надано доказів виконання у будь-якій частині ані рішення суду від 17.12.2015р., ані ухвали від 22.09.2016р. (перший платіж згідно узгодженого графіку до 31.10.2016р. 894 373,34 дол. США, що еквівалентно 19 666 074,81 грн та 35 053,33 грн), докази можливості сплати коштів згідно запропонованого графіку розстрочки не надані (довідки про невідшкодований податок на додану вартість на загальну суму 9 187 136,00 грн та дебіторську заборгованість у сумі 5 903 000,00 грн (а.с. 110,111, том 3) не підтверджують можливості забезпечення сплати коштів згідно з запропонованим графіком, а лише засвідчують факт наявності фінансової заборгованості перед Відповідачем).

Апеляційний суд також звертає увагу, що у Відповідача існує значна (понад 6 млн. грн.) кредиторська заборгованість (довідка від 28.08.2016р. №28/08/4, а.с. 112, том 3), що свідчить про ймовірність загрози невиконання рішення суду у даній справі; кінцевий строк повернення кредиту згідно договору №13 від 23.09.2011р. сплинув 31.08.2014р. (а.с.47 на звороті, том 1), зобов`язання порушено та досі не виконано, що свідчить про зловживання Відповідачем своїми правами як сторони у господарському зобов`язанні. Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2015р. заборгованість по кредитному договору була стягнута з Відповідача як з поручителя, який є відповідальним за неналежне виконання зобов`язань боржником згідно укладеного договору поруки, тому ця обставина не пом`якшує його відповідальності за вчасне повернення коштів по кредитному договору.

Враховуючи викладене, підстави для розстрочення виконання рішення суду відсутні, у задоволенні заяви Відповідача слід відмовити повністю.

Судом першої інстанції при розгляді заяви про розстрочення виконання рішення суду не було зясовано факту дотримання балансу інтересів сторін, внаслідок чого порушені норми процесуального права та винесено неправомірну ухвалу, яка відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2015р. у справі №904/8884/15 рівними щоквартальними платежами на строк 72 календарних місяці.

Судові витрати по апеляційній скарзі покладаються на Відповідача.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103, 105, 106, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 22.09.2016р. за результатами розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Юмін" про розстрочку виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2015р. у справі №904/8884/15 задовольнити.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 22.09.2016р. у справі №904/8884/15 скасувати.

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Юмін" від 13.09.2016р. про розстрочку виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2015р. у справі №904/8884/15 рівними щоквартальними платежами на строк 72 календарних місяці відмовити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юмін» - 49000, м. Дніпро, вул. Дзержинського, буд. 15, прим.1, на користь Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" 01004, м. Київ, бул. Шевченко/ вул. Пушкінська, буд.8/26, судовий збір за розгляд апеляційної скарги 1378,00 грн (одну тисячу триста сімдесят вісім грн 00 коп), про що видати наказ.

На підставі ст.ст. 116, 117 Господарського процесуального кодексу України видачу наказу на виконання даної постанови доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає чинності з часу її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцятиденного строку.

Повний текст постанови складений 04.11.2016р.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя І.Л. Кузнецова