донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

02.11.2016 справа №913/674/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю представників:
від позивача: не з'явився
від відповідача:ОСОБА_5 за довіреністю; ОСОБА_6 за довіреністю
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» м. Київ
на рішення господарського суду Луганської області
від21.09.2016р.
по справі№913/674/16 (головуючий суддя: Зюбанова Н.М., судді: Ворожцов А.Г., Голенко І.П.)
за позовомПублічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ
до Комунального підприємства «Лисичанськтепломережа» м.Лисичанськ, Луганська область
простягнення 9 593 817,60грн.

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ звернулося до господарського суду Луганської області з позовом до Комунального підприємства «Лисичанськтепломережа» м.Лисичанськ, Луганська область про стягнення 9 593 817,60грн., з яких 2 049 988 грн. 13 коп. боргу за спожитий відповідачем природний газ, 258 826 грн. 95 коп. 3% річних, 3 529 169 грн. 50 коп. інфляційних нарахувань та 3 755 833 грн. 02 коп. пені.

Рішенням господарського суду Луганської області від 21.09.2016р. у справі №913/674/16 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ задоволені частково. Стягнуто з Комунального підприємства «Лисичанськтепломережа» м. Лисичанськ Луганської області на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» м. Київ 1 900 104 грн. 29 коп. боргу, 3% річних у сумі 21 743 грн. 86 коп., інфляційні нарахування в сумі 26 165 грн. 25 коп., судовий збір в сумі 31 468 грн. 46 коп. Провадження у справі в частині стягнення 149 883 грн. 84 коп. припинено. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» м. Київ звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Луганської області від 21.09.2016р.у справі №913/674/16 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 3 755 833,02грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким ці вимоги задовольнити.

Підставами для частково скасування рішення місцевого господарського суду апелянт вважає порушення норм матеріального права та процесуального права, а також недоведеність обставин, що мають значення для справи.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що він є енергопостачальною компанією, а тому мораторій на нарахування та стягнення пені не може бути застосовано до даних відносин.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, направив клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник позивача у судове засідання прибув, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі. Клопотання відповідача про відкладення розгляду справи просив залишити без задоволення. Проти розгляду справи за відсутністю представника відповідача не заперечував.

Судова колегія вважає можливим здійснити розгляд справи у відсутності представника позивача за наявними матеріалами справи, оскільки сторони були повідомлені про день та час судового засідання належним чином відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України. Клопотання позивача про відкладення розгляду справи судом розглянуто та не задоволено, оскільки в ньому не визначено про намір надання додаткових доказів в порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, а справа переглядається за наявними в ній доказами.

Судове засідання апеляційної інстанції здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу у порядку розгляду апеляційної скарги встановленого статями 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційні скарги, заслухавши у судовому засіданні повноважних представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.10.2015 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Продавець) та Комунальним підприємством «Лисичанськтепломережа» (Покупець) було укладено договір купівлі - продажу природного газу № 2671/15-ТЕ-20, за умовами якого продавець зобовязався передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ.

Відповідно до п. 2.1. Договору продавець передає покупцеві з 01.01.2015р. по 31.12.2015р. газ обсягом до 20 995,673тис.куб.м. у тому числі по місяцях кварталів (в редакції Додаткової угоди №1 від 22.10.2015р.).

За визначеннями п.2.1 договору, Продавець передає Покупцеві з 1 листопада 2014р. по 31 грудня 2014р. газ обсягом до 2649,7 тис.куб.м., у тому числі по місяцях кварталів (тис.куб.м.): жовтень 0, листопад 1135,7, грудень 1514,0.

На підставі п.п. 2.1.1, 2.1.2 Договору сторони домовились про можливу зміну планового обсягу передачі газу протягом місяця продажу відповідно до встановленого порядку, а також дозволене відхилення місячного обсягу переданого газу в розмірі +-5% від узгодженого планованого обсягу продажу газу без коригування планованого обсягу.

Відповідно до п.3.3 договору, приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

За умовою п.3.4 договору, акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктом 5.2. Договору (в редакції Додаткової угоди №1 від 22.10.2015р.) визначено ціну на газ.

Згідно п.5.5 Договору загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Згідно з п. 11 Договору (в редакції Додаткової угоди №1 від 22.10.2015р.) договір набуває чинності з дати підписання уповноважними представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01 січня 2015 року і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Зазначений Договір укладено на підставі рішення господарського суду м. Києва від 14.01.2016р. у справі №910/1696/15-г.

Оцінивши зміст спірного договору, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що останній за правовою природою є договором купівлі-продажу, який підпадає під правове регулювання норм глави 54 Цивільного кодексу України та глав 19, 20 Господарського кодексу України.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Зазначена норма Цивільного кодексу України кореспондується з положеннями статті 265 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України боржник зобовязаний виконати свій обовязок та зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи також вбачається, що позивач на виконання умов договору передав, а відповідач прийняв природний газ за січень - березень, жовтень - грудень 2015 року на підставі Договору, що підтверджується наступними актами приймання-передачі природного газу, які підписано сторонами та скріплено печатками підприємств без зауважень та заперечень: від 31.10.2015, 30.11.2015, 31.12.2015 за вказаний період.

З актів приймання-передачі природного газу вбачається, що позивачем поставлено, а відповідачем отримано природний газ за січень - березень, жовтень - грудень 2015 року у загальному розмірі 33 997 615,04грн.

Доказів наявності заперечень щодо кількості поставленого природного газу, а також порядку поставки та інших зауважень суду не представлено.

Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1. Договору).

З матеріалів справи вбачається, що 31.10.2015р., після отримання підписаного Договору купілі-продажу природного газу, грошові кошти у розмірі 9 885 099,77грн. були зараховані у рахунок сплати природного газу за Договором №2671/15-ТЕ-20 від 22.10.2015р.:

- у січні 2015р. у розмірі 4 444 715,67грн.;

- у лютому 2015р. у розмірі 4 145 694,40грн.;

- та частково за березень 2015р. у розмірі 1 294 689,70грн.

Власними грошовими коштами було сплачено 1 471 704,1грн.

Остаточний розрахунок за спожитий природний газ у березні 2015 року у сумі 900 938,55грн. та у жовтні 2015р. у сумі 2 793 747,78грн., відповідач здійснив 15.12.2015р. грошовими коштами державного бюджету України, відповідно до Спільного протокольного рішення від 09.12.2015р. про організацію взаєморозрахунків з погашення заборгованості відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам з надання пільг, субсидій та компенсацій».

За спожитий природний газ у листопаді 2015р. відповідач розрахувався:

- частково власними коштами у розмірі 3 548 519,24грн.

- остаточний розрахунок у розмірі 5 303 748,43грн. відповідач здійснив 25.12.2015р. грошовими коштами державного бюджету України, відповідно до Договору №425/375-а від 16.12.2015р. про організацію взаєморозрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування відповідно до п. 16 ст. 14 та ст. 32 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» та Постанови Кабінету Міністрів України №375 від 04.06.2015р.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.12.2015 між Територіальним органом казначейства в Луганській області, Департаментом фінансів Луганської ОДА, Фінансовим управлінням Лисичанської міської ради, Комунальним підприємством Лисичанськтепломережа та НАК "Нафтогаз України" та ПАТ Укргазвидобування було укладено договір № 425/375-в про організацію взаєморозрахунків відповідно до постанови КМУ від 04.06.2015 р. № 375.

За умовами цього договору організовано проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п. 16 ст. 14 та ст. 32 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" і Порядку та умов надання у 2015 році субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які виникли у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів Украйни від 04.06.2015 № 375.

Відповідно до п. п. 2 п. 12 договору № 425/375-в сторонами погоджено не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору, а після виконання договору сторони не мають жодної претензії стосовно предмету договору (п. 17 договору).

За платіжним дорученням № 2 від 21.12.2015 підтверджується проведення розрахунків за газ на суму 7986550 грн. 00 коп. за договором № 2671/15-ТЕ-20 від 22.10.2015, про що зазначено у цьому документі.

Подібний правочин, який оформлений Спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 2648 за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України від 09.12.2015, який укладений між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Луганській області, Департаментом фінансів Луганської ОДА, Фінансовим управлінням Лисичанської міської ради, УПтСЗН Лисичанської міської ради, КП Лисичанськтепломережа та НАК "Нафтогаз України" також підтверджується проведення оплати боргу за спожитий відповідачем газ за договором № 2671/15-ТЕ-20 від 22.10.2015 на суму 3167127 грн.00 коп. (платіжне доручення від 14.12.2015 № 13).

За спожитий природний газ у грудні 2015р., сплачено 7 876 513,75грн. до 14.01.2016р., а за період з 15.01.2016р. по 16.02.2016р. відповідач сплатив за спожитий природний газ у грудні 2015р. 167 355,29грн. з простроченням строків оплати.

Втім, після звернення позивача до суду відповідачем частково погашено борг на суму 149883 грн. 84 коп., що підтверджено матеріалами справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду щодо стягнення з відповідача 1 900 104 грн. 29 коп. залишку боргу за газ, спожитий у грудні 2015 року, та припинення провадження у справі в частині стягнення 149 883 грн. 84 коп.

Оскільки відповідач за поставлений газ вчасно не розрахувався, позивачем нараховано пеню за прострочення виконання грошового зобовязання в сумі 3 755 833 грн. 02 коп. за загальний період з 08.03.2015р. по 22.02.2016р., 3% річних в сумі 258 826 грн. 95 коп. за загальний період з 15.02.2015р. по 22.02.2016р. та інфляційних витрат в сумі 3 529 169 грн. 50коп. за загальний період з лютого 2015р. по січень 2016р.

Саме стягнення цих коштів є предметом позову у даній справі.

Відповідно до правової позиції щодо спірних правовідносин, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 01.07.2015р. у справі №924/1230/14, у якій зазначено про відсутність підстав для стягнення пені, передбаченої умовами договору поставки природного газу, та застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, оскільки, уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору поставки природного газу.

Отже, для застосування штрафних санкцій, передбачених договором поставки природного газу, та наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи і відповідно до якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду що зміна порядку і строку проведення розрахунків за природний газ стосується заборгованості, яка є предметом договору № 425/375-в від 16.12.2015 року та відповідного протокольного рішення № 2648 відповідно на суми 7 986 550 грн. 00 коп. та 3 167 127 грн.00 коп., а усього 11153677 грн. 00 коп.

За таких обставин, не має підстав для застосування ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, нарахованих позивачем на грошові зобовязання на суму 11153677 грн. 00 коп. боргу, оскільки сторонами змінені строки проведення таких розрахунків та вони дотримані.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з вимогами пункту 7 статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частина 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, встановлює виключення із загального правила про припинення зобовязання у звязку із неможливістю його виконання. Аналогічні положення закріплені у ч. 1 ст. 229 ГК України, яка встановлює, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобовязання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобовязаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобовязання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених Цивільним кодексом України та іншими законами.

Згідно з п. 11 Договору (в редакції Додаткової угоди №1 від 22.10.2015р.) договір поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01 січня 2015 року і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року.

Відповідно до п.п.2.1.1, 2.1.2, 3.3 Договору від 22.10.15р. №2671/15-ТЕ-20 та фактичних обставин справи, слідує, що сторонами обовязок зі сплати вартості спожитого природного газу саме в розмірах: 4 444 715,67 грн. за поставлений природний газ у січні 2015р. в обсязі 3 394,986 тис.куб.м., 4 145 694,40грн. за поставлений газ у лютому 2015р. в обсязі 3 166,586 тис.куб.м., 3 667 332,35 грн. за поставлений газ у березні 2015р. в обсязі 2 801,201 тис.куб.м., зявився станом на кінець жовтня 2015р. з підписанням сторонами договору купівлі-продажу природного газу.

Відтак, вартість поставленого природного газу повинна бути сплачена відповідачем:

- у січні 2015р. в сумі 4 444 715,67 грн. не пізніше 22.10.2015р.;

- у лютому 2015р. в сумі 4 145 694,40грн. не пізніше 22.10.2015р.;

- у березні 2015р. в сумі 3 667 332,35 грн. не пізніше 22.10.2015р.;

- у жовтні 2015р. в сумі 2 793 747,78грн. (на підставі акту від 31.10.2015р.) не пізніше 13.11.2015р.;

- у листопаді 2015р. в сумі 8 852 267,67грн. (на підставі акту від 30.11.2015р.) не пізніше 13.12.2015р.;

- у грудні 2015р. в сумі 10 093 857,17грн. (на підставі акту від 31.12.2015р.) не пізніше 13.01.2016р.

Прострочення відповідачем грошового зобовязання на підставі статті 625 Цивільного кодексу України тягне за собою обовязок сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми за весь час несвоєчасного виконання обовязку щодо сплати відповідних сум, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши розрахунок 3% річних, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду щодо задоволення даної вимоги частково в сумі 21743 грн. 86 коп. за загальний період з 23.10.2015р. по 16.02.2016р., враховуючи, що прострочка оплати газу починається саме з 23.10.2015р.

Щодо стягнення з відповідача інфляційних витрат колегія суддів зазначає наступне. Згідно до п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Враховуючи вищевикладене, здійснивши розрахунок інфляційних витрат, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду щодо задоволення даної вимоги частково в сумі 26165,25 грн. за листопад 2015р. за спожитий газ у березні 2015р., враховуючи що такі нарахування здійснюються починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, його найменший період складає місяць та розмір боргу визначається виходячи з суми, що існувала на останній день місяця.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 3 755 833 грн. 02 коп. за загальний період з 08.03.2015р. по 22.02.2016р. нараховану за зобовязаннями січня-березня 2015р. та жовтня-грудня 2015р., з урахуванням здійснених часткових оплат, за несвоєчасне виконання зобовязання оплатити поставлений природний газ.

Такий вид забезпечення виконання зобовязання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України, частиною шостою статті 231 Господарського кодексу країни, статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» та частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України.

Згідно Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7.2 договору купівлі-продажу природного газу сторони обумовили, що у разі невиконання Покупцем умов п.6.1 цього договору він зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Комунальне підприємство «Лисичанськтепломережа» м.Лисичанськ, Луганська область, відповідач у відзиві, при вирішенні справи, просив звільнити його від стягнення пені на підставі ч.2 ст.2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» від 13.01.2015 № 85-VIII (далі - Закон), відповідно до яких встановлено мораторій на стягнення пені та інших штрафних санкцій.

Згідно з п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про визначення гарантованих постачальників природного газу» від 25.07.2012 № 705 гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. м3, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

У п. 5 Статуту ПАТ «НАК «Нафтогаз України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 № 747, встановлено, що метою діяльності компанії є сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтового комплексу, більш повного задоволення потреб промислових і побутових споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах і отримання прибутку.

Предметом діяльності компанії є, зокрема, постачання природного газу, організація виробництва і постачання електричної та теплової енергії (п. 6 названого Статуту).

Таким чином, враховуючи те, що природний газ є енергетичним ресурсом, гарантованим постачальником якого є підприємство позивача, тому ПАТ «НАК «Нафтогаз України» є енергопостачальною компанією.

Згідно з ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

В свою чергу, Комунальне підприємство «Лисичанськтепломережа» м.Лисичанськ, Луганська область є виробником і виконавцем житлово-комунальних послуг, про що свідчать відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, згідно з якими основним видом діяльності відповідача є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря (код КВЕД 35.30). Відповідно до Статуту підприємства відповідача, яке затверджено Наказом управління власності Лисичанської міської ради №246 від 06.05.2008р., прийнятий на загальних зборах трудового колективу Протоколом №1 від 25.04.2008р. та зареєстрований за №1000529 від 12.12.2013р. на відповідача покладені функції з виробництва, транспортування та реалізації теплової енергії.

З огляду на вищезазначене, відповідач є підприємцем-виконавцем (виробником) житлово-комунальних послуг та споживачем відповідних енергетичних ресурсів, щодо яких позивач є енергопостачальником, що постачає відповідачеві зазначені енергетичні ресурси.

Місцезнаходженням відповідача є м. Лисичанськ, Луганської області. Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1053-р від 30.10.2014р. затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, яке втратило чинність у звязку із прийняттям розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 р. № 1275-р, відповідно до якого, м.Лисичанськ віднесено до таких територій.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» № 85-VIII від 13.01.2015, на час, визначений у статті 1 цього Закону, встановлено мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування (ч. 1 ст. 2 названого Закону), тобто з 07.02.2015.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду, що нарахування позивачем пені за зобовязаннями січня-грудня 2015 року у розмірі 3 755 833 грн. 02 коп. за загальний період з 08.03.2015р. по 22.02.2016р. протирічить Закону України від 13.01.2015 № 85-VIII.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Луганської області від 21.09.2016р. у справі №913/674/16 підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» м. Київ, на рішення господарського суду Луганської області від 21.09.2016р. у справі № 913/674/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Луганської області від 21.09.2016р. у справі № 913/674/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя Н.В. Ломовцева

Судді Т.М. Колядко

ОСОБА_3

Надруковано 5 прим.:

1прим.-Позивачу;

1прим.-Відповідачу;

1прим.-У справу;

1прим.-ДАГС;

1прим.-ГСЛО.