ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" листопада 2016 р. Справа № 921/114/16-г/3

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Бойко С.М.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу приватного агропромислового підприємства "Білобожницьке" (надалі ПАП "Білобожницьке"), б/н та б/д (вх. № ЛАГС 01-05/3099/16 від 29.06.2016р.

на рішення господарського суду Тернопільської області від 04.05.2016р.

у справі № 921/114/16-г/3

за позовом: публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (надалі ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"), м. Київ

до відповідача: ПАП "Білобожницьке", с. Білобожниця, Чортківський район, Тернопільська область

про стягнення заборгованості в сумі 359 678,98 грн.,

за участю представників учасників судового процесу:

від позивач: ОСОБА_2 представник (довіреність № не 09-32/322 від 01.07.2016р.)

від відповідача: ОСОБА_3 - директор

Представникам сторін розяснено права та обовязки, передбаченні ст.ст.20, 22, 28 ГПК України. Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу та заяв про відвід суддів від учасників судового процесу не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 04.05.2016р. у справі № 921/114/16-г/3 (суддя Я.Я. Боровець) позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з ПАП "Білобожницьке" на користь ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" 185 956,35 грн. заборгованості по процентах, 100 977,78 грн. інфляційних втрат на суму заборгованості по тілу кредиту, 72 744,85 грн. інфляційних втрат на суму заборгованості по процентах та 5 395,18 грн. судового збору.

Приймаючи рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що оскільки відповідач доказів погашення кредиту в повному обсязі не подав, рішення господарського суду Тернопільської області від 15.04.2013р. у справі № 921/109/13-г не виконане, відповідно позивачем правомірно донараховані відповідачу проценти за користування кредитом за період з 24.11.2012р. по 31.01.2016р. включно (у справі №921/109/13-г період складав по 21.11.2012р.) на суму 185 956,35 грн., інфляційні втрати на суму заборгованості по тілу кредиту у розмірі 100 977,78 грн. та інфляційні втрати на суму заборгованості по процентах за користування кредитом у розмірі 72 744,85 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ПАП "Білобожницьке" подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані ним докази та аргументи, а відтак, винесено незаконне рішення, просить його скасувати, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Зокрема, скаржник вважає, що після вступу рішення господарського суду про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, термін кредитного договору закінчився, відтак, з цього моменту банк втрачає право на нарахування процентів за користування кредитом та нарахування неустойки, має виключне право на нарахування інфляційних втрат та 3% річних.

Згідно протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями від 29.06.2016р. дану справу розподілено до розгляду судді-доповідачу ОСОБА_4, склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. головуючий суддя, ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 01.07.2016р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 26.07.2016р.

У звязку з перебуванням члена колегії суддів по розгляду справи № 921/114/16-г/3 судді Якімець Г.Г. у відпустці, 26.07.2016р. здійснено автоматичну заміну складу колегії суддів, суддю Якімець Г.Г. замінено на суддю Юрченко Я.О.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 26.07.2016р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 13.09.2016р.

У звязку з перебуванням члена колегії суддів по розгляду справи № 921/114/16-г/3 судді Мирутенка О.Л. у відпустці, 12.09.2016р. здійснено автоматичну заміну складу колегії суддів, суддю Мирутенка О.Л. замінено на суддю Бойко С.М.

В судовому засіданні 13.09.2016р. оголошено перерву до 04.10.2016р., про що сторони повідомлені під розписку.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 04.10.2016р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 01.11.2016р.

Представник позивач в судовому засіданні проти доводів скаржника заперечив з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу (зареєстрований в канцелярії за вх№ 01-04/5212/16 від 13.07.2016р.), рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, відтак просить суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав повністю.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

29.06.2011р. між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (банк) та ПАП "Білобожницьке" (позичальник) укладено кредитний договір №01-1/22, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит у сумі 575 630,00 грн. на умовах, передбачених цим договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти, встановлені цим договором. Кінцевий термін повернення кредиту 27.06.2012р. Кредит погашається за графіком визначений п.2.2 договору (а.с. 12-15).

Згідно з п.3.1 кредитного договору кредит надається банком позичальнику шляхом перерахування коштів із позичкового рахунку №7724 на поточний рахунок позичальника №7724 в межах сум та відповідно до термінів, визначених в п.2.1 цього договору.

Відповідно до п. 3.2., п. 3.5. кредитного договору сторони домовились, що відсотки за користування кредитом нараховуються банком на суму фактичного щоденного залишку заборгованості за отриманими коштами та сплачуються позичальником, виходячи із встановленої банком відсоткової ставки у розмірі 17,5% річних у валюті кредиту. Нарахування Банком відсотків здійснюється з дати першої оплати розрахункових документів позичальника з позичкового рахунку по дату повного та остаточного повернення всіх отриманих в межах кредитної лінії коштів. При розрахунку процентів використовується метод "факт/факт", виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році. Відсотки за користування кредитом нараховуються банком в останній робочий день поточного місяця та сплачується Позичальником щомісячно не пізніше останнього робочого дня місяця на рахунок №7724. У випадку порушення позичальником встановленого п.2.2 цього договору строку повернення суми кредиту, в тому числі встановленого п.2.2 графіку погашення, позичальник надалі сплачує відсотки за неправомірне користування кредитом, виходячи із відсоткової ставки у розмірі 35 % річних у валюті кредиту, порядок нарахування та сплати яких встановлюється згідно п.3.2 цього договору.

Позичальник зобовязався своєчасно сплачувати плату за кредит, відсотки за неправомірне користування кредитом на умовах і в порядку, передбачених цим договором (п.4.2 кредитного договору.)

Цей договір набирає чинності з дати його підписання повноважними представниками сторін та діє до повного повернення позичальником отриманих сум кредитних коштів, сплати у повному обсязі відсотків за користування ним та повного виконання позичальником будь-яких інших грошових зобовязань, прийнятих ним на себе згідно умов цього договору. Строк у межах якого банк може звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності) встановлюється у 10 років ( п.п. 6.1, 6.6, 6.10 кредитного договору).

Також, 30.06.2011р. з метою забезпечення виконання зобовязання умов кредитного договору №01-1/22 від 29.06.2011р. між сторонами укладено договір застави, посвідчений приватним нотаріусом Бучацького районного нотаріального округу ОСОБА_7 в реєстрі за №231, відповідно до умов якого ПАП "Білобожницьке" (заставодавець)передав у заставу АК «Промислово-інвестиційному банку» (заставодержателю) сільськогосподарську техніку, а саме: сівалка зерно трав'яна СЗТ 5,4 М , 2007р.в., заводський номер 035484, сівалка СТВ 12/8 М, 2007р.в., заводський номер 047854, борона дискова БДВ -7, 2007р.в., заводський номер 080635, агрегат універсальний УДА 4.5, 2007р.в., культиватор КРНВ 5.4, 2007р.в., заводський номер НОМЕР_1, комбайн марки ДОН-1500Б, 2005р.в., заводський номер 092726, реєстраційний №01101ВО, двигун №50263739, комбайн марки CLASS-D-108, 1993р.в., заводський номер 0941372, реєстраційний № 10130ТА, двигун № НОМЕР_2, жатка ЖРС 6.3, 2006р.в., заводський номер 254525623, підборщик ПР 4.2, 2005р.в., заводський номер НОМЕР_3, оприскувач ОП 2000-01-м, 2005 р.в., заводський номер 254236154, прес підборщик Форшріт 514, 1993р.в., заводський номер НОМЕР_4, жатка ЖРС 4.2 до комбайна CLASS-108, 1993р.в., заводський номер 12555452 (п.п. 1.1, 1.2 договору застави) (а.с. 16-19).

Неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору був предметом розгляду господарського суду Тернопільської області у справі № 921/109/13-г.

Так, 15.04.2013р. господарським судом Тернопільської області було прийнято рішення у справі №921/109/13-г, яким позов ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" задоволено частково: встановлено борг ПАП "Білобожницьке" станом на 23.11.2012р. перед ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", з врахуванням непогашеного кредиту, відсотків та пені по кредитному договору №01-1/22 від 29.06.2011р., в сумі 213 012,46 грн., з яких: 166 630 грн. заборгованість по тілу кредиту; 44 321,46 грн. відсотки за користування кредитом; 2 061,00 грн. пеня за неналежне виконання грошових зобовязань; звернено стягнення в сумі 213 012,46 грн. на предмет застави за договором застави від 30.06.2011р. на сільськогосподарську техніку, а саме: сівалка зерно трав'яна СЗТ 5,4, 2007р.в., заводський номер 035484, сівалка СТВ 12/8 М, 2007р.в., заводський номер 047854, борона дискова БДВ -7, 2007р.в., заводський номер 080635, агрегат універсальний УДА 4.5, 2007р.в., культиватор КРНВ 5.4, 2007р.в., заводський номер НОМЕР_1, комбайн марки ДОН-1500Б, 2005р.в., заводський номер 092726, реєстраційний № 01101ВО, двигун № НОМЕР_5, комбайн марки CLASS-D-108, 1993р.в., заводський номер 0941372, реєстраційний № 10130ТА, двигун № НОМЕР_2, жатка ЖРС 6.3, 2006р.в., заводський номер 254525623, підбірщик ПР 4.2, 2005р.в., заводський номер НОМЕР_3, оприскувач ОП 2000-01-м, 2005р.в., заводський номер 254236154, прес підборщик Форшріт 514, 1993р.в., заводський номер НОМЕР_4, жатка ЖРС 4.2 до комбайна CLASS-108, 1993р.в., заводський номер 12555452, а вилучені від продажу кошти вирішено перерахувати Публічному акціонерному товариству "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" вул. Шевченка, 12, м. Київ (ідент. код 00039002) в сумі 213 012,46 грн. Крім того, стягнуто з ПАП "Білобожницьке" на користь ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" 4 631,26 грн. в повернення сплаченого судового збору. В решті частині позову відмовлено (а.с. 20-22).

23.05.2013р. господарським судом Тернопільської області, на підставі ст. 116 ГПК України, видано відповідні накази про примусове виконання рішення суду у справі №921/109/13-г.

30.09.2014р. ВДВС Чортківського РУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с. 36).

Позивач стверджує, що відповідач свої договірні зобовязання за користування кредитом не виконав, рішення господарського суду Тернопільської області від 15.04.2013р. у справі №921/109/13-г не виконане, у звязку з чим позивач донарахував відповідачу проценти за користування кредитом за період з 24.11.2012р. по 31.01.2016р. включно (у справі №921/109/13-г період складав по 21.11.2012р.) на суму 185 956,35 грн., що підтверджується виписками з рахунків, облік яких банк здійснював згідно умов договору та в порядку, передбаченому вимогами Інструкції з бухгалтерського обліку кредитних, вкладних (депозитних) операцій та формування і використання резервів під кредитні ризики в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 27.12.2007р. №481 та розрахунком заборгованості за процентами по простроченій заборгованості (а.с. 26-30, 39-64).

16.02.2016р. позивач звернувся до господарського суду з позовними вимогами до ПАП «Білобожницьке» про стягнення заборгованості по кредитному договору № 01-1/22 від 29.06.2011р. в розмірі 359 678,98 грн., з яких: 185 956,35 грн. заборгованість по процентах, нарахованих за період з 24.11.2012р. по 31.01.2016р. включно, 100 977,78 грн. сума збільшення заборгованості по кредиту із застосуванням індексу інфляції за період з 15.04.2013р. по 31.12.2015р., 72 744,85 грн. сума збільшення заборгованості по процентах, нарахованих за період з 24.11.2012р. по 31.01.2016р. із застосуванням індексу інфляції.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

В ст.11 ЦК України зазначено, що, однією з підстав виникнення зобовязань, є зокрема договори та інші правочини.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Як вбачається зі змісту укладеного договору, між позивачем та відповідачем виникли зобовязання з кредитного договору, згідно якого, в силу ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (договір позики), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст. 1054 ЦК України).

Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено обовязок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до положень ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як зазначалося вище, рішенням господарського суду Тернопільської області у справі №921/109/13-г від 15.04.2013р. було встановлено борг ПАП "Білобожницьке" станом на 23.11.2012р. перед ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", з врахуванням непогашеного кредиту, відсотків та пені по кредитному договору №01-1/22 від 29.06.2011р., в сумі 213 012,46 грн., з яких: 166 630 грн. заборгованість по тілу кредиту; 44 321,46 грн. відсотки за користування кредитом; 2 061,00 грн. пеня за неналежне виконання грошових зобовязань; звернено стягнення в сумі 213 012,46 грн. на предмет застави за договором застави від 30.06.2011р. на сільськогосподарську техніку.

Вказане рішення набрало законної сили.

Згідно ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Із змісту вказаного рішення вбачається, що відповідач свої зобовязання за кредитним договором щодо повернення кредиту в порядку та строки, обумовлені договором, виконав неналежним чином та станом на 23.11.2012р. заборгованість по тілу кредиту становить 166 630,00 грн.

30.09.2014р. відділом Державної виконавчої служби Чортківського районного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання наказу господарського суду Тернопільської області у справі №921/109/13-г виданий 23.05.2013р.

Однак, доказів виконання наведеного вище рішення в матеріалах справи відсутні.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Положенням ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами, що рішення господарського суду Тернопільської області від 15.04.2013р. у справі № 921/109/13-г не виконано, заборгованість по кредиту в повному обсязі не погашена. В звязку з чим позивач донарахував відповідачу проценти за користування кредитом за період з 24.11.2012р. по 31.01.2016р. включно (у справі №921/109/13-г період складав по 21.11.2012р.) на суму 185 956,35 грн.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 23.09.2015р. у справі №6-1206цс15.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки відповідач на день розгляду справи будь-яких доказів, які б свідчили про погашення процентів за користування кредитом суду не надав, відповідно за ним рахується борг у розмірі 185 956,35 грн., відтак позовні вимоги в цій частині є належно обґрунтованим та правомірно задоволені місцевим господарським судом.

Відповідно до п. 5.2 кредитного договору позичальник у випадку прострочення ним виконання зобовязання по поверненню банку сум кредиту та/або відсотків за надання кредиту та/або плати за кредит, та/або відсотків за неправомірне користування кредитом зобовязаний сплатити суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежу.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Підставою застосування відповідальності, передбаченої частиною другою ст. 625 ЦК України, є прострочення боржником виконання грошового зобов'язання.

Тобто, порушенням грошового зобов'язання є невиконання боржником обов'язку сплатити грошові кошти.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п.3.1, 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.13р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Оскільки відповідачем не виконані умови кредитного договору щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, позивачем нараховано відповідачу інфляційні втрати на суму заборгованості по тілу кредиту у розмірі 100 977,78 грн. та інфляційні втрати на суму заборгованості по процентах за користування кредитом у розмірі 72 744,85 грн.

Перевіривши розрахунки інфляційних втрат здійснений позивачем, колегія суддів вважає позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат на суму заборгованості по тілу кредиту у розмірі 100 977,78 грн. та інфляційних втрат на суму заборгованості по процентах за користування кредитом у розмірі 72 744,85 грн. правомірними та такими, що підлягають до задоволення.

Твердження відповідача про те, що після вступу рішення господарського суду про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, термін кредитного договору закінчується, відповідно, з цього моменту банк втрачає право на нарахування процентів за користування кредитом та нарахування неустойки, а має виключне право на нарахування інфляційних втрат та 3% річних, колегія суддів вважає помилковим.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч.3 ст. 1049 ЦК України).

Приписами ч.1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених умовами договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ч.3 ст. 43 ГПК України господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак, скаржником всупереч вищенаведеній нормі права, не подано доказів, які б спростували факти, наведені в позовній заяві, а доводи, зазначені в апеляційній скарзі не спростовують правомірність висновків, викладених в оспорюваному рішенні суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду є законним, обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду Тернопільської області від 04.05.2016р. у справі № 921/114/16-г/3 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з розділом ХІІ-1 ГПК України.

3. Справу передати до господарського суду Тернопільської області.

Головуючий суддя Кравчук Н.М.

судді Бойко С.М.

ОСОБА_1