ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2016 року Справа № 915/867/16

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi ОСОБА_1,

за участю:

секретаря судового засідання Долгової А.О.,

представника позивача: не зявився,

представника відповідача: не зявився,

розглянувши у судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01601, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6),

до відповідача: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Миколаївгаз (54000, м.Миколаїв, вул.Погранична, 159),

про: стягнення 3746401,99 грн., з яких: 3492773,73 грн. пені, 244921,70 грн. 3% річних та 8706,56 грн. збитки від інфляції, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Миколаївгаз 3492773,73 грн. пені, 244921,70 грн. -3% річних та 8706,56 грн. збитки від інфляції за порушення умов договору.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідач всупереч умовам договору та чинному законодавству не розрахувався, за спожитий на підставі Договору №13-104-Н від 04.01.2013, природний газ своєчасно, що стало підставою для нарахування пені, 3% річних та збитків від інфляції.

10.10.2016 за вх.№16947/16 на адресу суду від позивача надійшли пояснення (т.1 а.с.208-209), в яких просить врахувати обставини, які зазначені у постановах Вищого господарського суду України, зокрема у справах №904/248/16, №909/79/16 та №904/11154/15 при винесенні рішення у даній справі та підтримує позовні вимоги позивача щодо стягнення пені, інфляційних нарахувань та 3% річних в повному обсязі.

05.09.2016 за вх.№15046/16 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (т.1 а.с.112-119), в якому він проти позову заперечує та зазначає наступне.

Щодо порядку оформлення актів приймання-передачі природного газу:

- на виконання вимог умов Договору №13-104-Н від 04.01.2013 та Додаткових угод до нього, ПАТ Миколаївгаз надсилало на адресу позивача підписані відповідачем акти приймання-передачі газу за весь час дії Договору. У відповідності до ч.1 ст.601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін (ч.2 ст.601 ЦК України). При цьому, позивач стягує з ПАТ Миколаївгаз пеню, 3% річних та інфляційні втрати за прострочення виконання зобовязання, не надавши доказів повернення підписаних актів приймання-передачі природного газу, які відповідно до Договору є підставою остаточних розрахунків. Обовязок провести остаточний розрахунок виникає не пізніше 20 числа місяця наступного за завітним за умови, якщо до цього часу Товариство отримає підписані обома сторонами акти приймання-передачі природного газу. В порушення вимог чинного законодавства та умов договору ПАТ НАК Нафтогаз України свої зобовязання належним чином не виконало. Відповідач, зазначає, що первинний документ, у даному випадку акт приймання-передачі природного газу, підтверджує факт здійснення господарської операції з отримання природного газу за місяць. Вказує на те, що обовязок провести остаточний розрахунок виникає не пізніше 20 числа, наступного за місяцем поставки газу, за умови, що ПАТ Миколаївгаз отримало підписані сторонами акти приймання-передачі газу;

- на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Миколаївській області, Департаментом фінансів Миколаївської облдержадміністрації, ПАТ Миколаївгаз, та ПАТ НАК Нафтогаз України було укладено Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог вищезазначеної постанови (№2149 від 14.11.2014, №2150 від 14.11.2014, №2261 від 20.11.2014, №2517 від 19.12.2014, №2519 від 19.12.2014, №46 від 20.01.2015, №422 від 20.02.2015, №570 від 18.03.2015, №1157 від 20.05.2015, №1390 від 18.06.2015, №1658 від 21.07.2015 та №1780 від 19.08.2015). Кожне спільне протокольне рішення і платіжні доручення про перерахування позивачу отриманих по ланцюгу коштів, як вартість пільг та субсидій населенню вказують, що такі розрахунки між сторонами, по-перше, здійснюються в межах Договору №13-104-Н від 04.01.2013, і, по-друге, є одночасно процедурою погашення зобовязань ПАТ Миколаївгаз по оплаті за природний газ у визначеному місяці в розмірі отриманих по спільному протокольному рішенню сум пільг та субсидій населенню. Дії сторін з питань остаточних розрахунків за Договором №13-104-Н від 04.01.2013 за їх взаємною згодою і домовленістю з метою надання населенню права на отримання пільг з оплати послуг за постачання газу, були підпорядковані вимогам спільних протокольних рішень і спеціальних нормативно-правових актів. При цьому, відповідач чітко виконував положення Договору та спільних протокольних рішень, а тому відсутні будь-які правові підстави вважати, що ПАТ Миколаївгаз було порушено терміни оплати послуг з постачання природного газу. Вказані спільні протокольні рішення набули чинності і державою профінансовано погашення заборгованості, вони не передбачали можливості існування між сторонами інших грошових зобовязань та підстав для інших грошових вимог;

- стосовно нарахованих позивачем до стягнення 3492773,73 грн. пені, 8706,56 грн. інфляційних втрат та 244921,70 грн. - 3% річних відповідач зазначає, що враховуючи те, що Договір №13-104-Н від 04.01.2013 припинив дію 30.06.2015, право позивача на нарахування пені відповідно до п.7.2 Договору №13-104-Н від 04.01.2013 (в редакції Додаткової угоди №2 від 31.12.2013) виникло лише з 20.07.2015. Натомість позивачем, відповідно до наданого розрахунку, здійснене нарахування пені починаючи з 20.11.2014, що суперечить умовам Договору. Крім того, розрахунки пені та 3% річних здійснюється позивачем без урахування факту фактичної сплати суми заборгованості в цей день. Дії позивача суперечать п.1.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань, згідно якого з урахуванням п.30.1. ст.30 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні моментом виконання грошового зобовязання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою в період часу, за який здійснюється стягнення відповідних нарахувань. Із поданого відповідачем розрахунку збитків від інфляції вбачається, що позивач здійснив вибіркове інфляційне нарахування, не за весь час прострочення платежу без урахування дефляції, тому позовні вимог в цій частині задоволенню не підлягають.

Крім того, відповідач у відзиві на позовну заяву від 05.09.2016 заявив про сплив строку позовної давності щодо стягнення 3% річних за період з 20.02.2013 по 19.11.2014 та пені за весь період нарахування.

01.11.2016 за вх.№18180/16 від відповідача надійшла заява про застосування позовної давності до позовних вимог ПАТ НАК Нафтогаз України щодо стягнення пені в сумі 3492773,73 грн. та 3% річних в сумі 7800,02 грн. за період січень-червень 2013 року.

Під час розгляду справи, представники сторін підтримали доводи, викладені у позові, письмових поясненнях та у відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні 04.11.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

При прийнятті рішення судом взято до уваги наступне.

04.01.2013 між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації Миколаївгаз було укладено Договір на купівлю-продаж природного газу №13-104-Н (надалі Договір №13-104-Н) (т.1 а.с.66-71), згідно якого продавець (позивач у справі) зобовязався передати у власність покупцю (відповідач у справі) у 2013 році природний газ, а покупець зобовязується прийняти та оплатити газ на умовах Договору (п.1.1. Договору №13-104-Н).

Пунктом 2.1. Договору №13-104-Н сторони домовились, що продавець передає покупцеві у 2013 році газ в обсязі до 439746 тис.куб.м.

За умовами п.5.2. Договору №13-104-Н ціна за 1000 куб.м природного газу, який передається за цим договором, без урахуванням податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природній газ (4%), тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом становлять:

- Газ, який використовується населенням за умови, що споживання не перевищує 2500 куб.м на рік:

- при наявності газових лічильників 242,8846 грн., крім того ПДВ 20%;

- при відсутності газових лічильників 301,0577 грн., крім того ПДВ 20%;

- Газ, який використовується населенням за умови, що споживання не перевищує 6000 куб.м на рік:

- при наявності газових лічильників 541,4423 грн., крім того ПДВ 20%;

- при відсутності газових лічильників 629,4231 грн., крім того ПДВ 20%;

- Газ, який використовується населенням за умови, що споживання не перевищує 12000 куб.м на рік:

- при наявності газових лічильників 1463,0769 грн., крім того ПДВ 20%;

- при відсутності газових лічильників 1643,3654 грн., крім того ПДВ 20%;

- Газ, який використовується населенням за умови, що споживання перевищує 12000 куб.м на рік:

- при наявності газових лічильників 1813,5577 грн., крім того ПДВ 20%;

- при відсутності газових лічильників 2028,7019 грн., крім того ПДВ 20%.

Згідно до п.5.4. Договору №13-104-Н, загальна сума вартості природного газу за Договором становить 153012688,96 грн., крім того ПДВ 20 %, усього з ПДВ 183615442,75 грн.

В подальшому, сторони уклали ряд Додаткових угод, якими внесли зміни до Договору №13-104-Н (т.1 а.с.72-85).

У пункті 3.3. Договору №13-104-Н сторонами визначено, що приймання-передача газу, переданого позивачем відповідачеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

У відповідності до п.3.4. Договору №13-104-Н, сторони визначили, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобовязується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

На виконання умов Договору №13-104-Н позивачем, протягом з 2013 2015 років починаючи з січня 2013 року по червень 2015 року (включно), було поставлено відповідачу в обємі 1025539,853 тис.куб.м природного газу на загальну суму 613572360,28 грн., що підтверджується копіями актів приймання-передачі (т.1 а.с.29-46, 86-100) та не заперечується відповідачем.

Розділом 6 Договору №13-104-Н сторонами визначений порядок та умови проведення розрахунків. Так, згідно пункту 6.1. Договору №13-104-Н, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п.6.2 Договору. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання передачі.

Відповідач, розрахувався за спожитий природний газ не своєчасно, що стало підставою для нарахування йому позивачем пені, 3% річних та збитків від інфляції.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема одним із правових наслідків виділяється сплата неустойки

Керуючись пунктом 7.2. Договору №13-104-Н, позивач нарахував пеню в загальній сумі 3492773,73 грн., з яких: за зобовязаннями жовтня 2014 року пеня нарахована за період з 20.11.2014 по 25.11.2014 у сумі 14753,34 грн.; за зобовязаннями листопада 2014 року пеня нарахована за період з 20.12.2014 по 24.12.2014 у сумі 30496,24 грн.; за зобовязаннями грудня 2014 року пеня нарахована за період з 20.01.2015 по 28.01.2015 у сумі 49737,25 грн.; за зобовязаннями січня 2015 року пеня нарахована за період з 20.02.2015 по 02.03.2015 у сумі 106081,75 грн.; за зобовязаннями лютого 2015 року пеня нарахована за період з 20.03.2015 по 27.03.2015 у сумі 128856,64 грн.; за зобовязаннями квітня 2015 року пеня нарахована за період з 20.05.2015 по 04.06.2015 у сумі 337328,80 грн.; за зобовязаннями травня 2015 року пеня нарахована за період з 20.06.2015 по 03.08.2015 у сумі 732047,77 грн.; за зобовязаннями червня 2015 року пеня нарахована за період з 20.07.2015 по 22.10.2015 у сумі 2093471,94 грн.

Згідно п.7.2. Договору №13-104-Н сторони погодили, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. Договору покупець зобовязується (крім суми заборгованості) сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Пунктом 3 Додаткової угоди №7 від 23.03.2015 до Договору №13-104-Н, статтю 11 Договору №13-104-Н викладено в наступній редакції: Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2013, і діє в частині реалізації газу до 30.06.2015, а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення (т.1 а.с.83-85).

Додатковою угодою №2 від 31.12.2013 п.7.2. Договору №13-104-Н від 04.01.2013 викладено у наступній редакції: 7.2. У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині поставки газу (розділ ХІ Договору), покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за Договором природного газу, покупець зобовязується (крім суми заборгованості) сплатити продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п.6.1.Договору) (т.1 а.с.74-76).

Таким чином, сторони за взаємною згодою змінили порядок нарахування пені визначений у Договорі №13-104-Н, тому правомірним є нарахування пені з 20.07.2015.

Пунктом 2 Додаткової угоди №3 від 28.04.2014 сторони виклали п.9.2. Договору щодо трирічного строку позовної давності в іншій редакції: У разі недосягнення сторонами згоди щодо вирішення спорів (розбіжностей) за цим Договором спір передається на вирішення в господарські суди України.

Тобто остання редакцій п.9.2 Договору №13-104-Н не містить збільшеного строку позовної давності порівняно з п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України. Відповідно, до правовідносин сторін в частині стягнення пені слід застосовувати позовну давність в один рік.

Позов подано 06.08.2016. Відповідачем заявлено про пропуск строку стягнення пені за період з 20.11.2014 по 06.08.2015.

Таким чином пеня за період з 20.11.2014 до 06.08.2015 стягненню не підлягає у звязку з пропуском строку звернення до суду.

За період з 06.08.2015 по 22.10.2015 позивачем нарахована пеня у сумі 1182574,98 грн. за неналежне виконання зобовязань з оплати газу отриманого у червні 2015 року.

При цьому, відповідачем надано суду два спільних протокольних рішення №1658 від 21.07.2015 та №1780 від 19.08.2015, згідно яких розмір субвенцій, пільг, субсидій та компенсацій за період травня, червня 2015 року склав 7376628,15 грн.

Оскільки, зазначені суми не є власною заборгованістю відповідача перед позивачем, то суд вважає за необхідне відрахувати їх із загальної суми коштів нарахованих за спожитий відповідачем у травні та червні 2015 року природній газ і розрахунок пені за період з 06.08.2015 по 21.10.2015 уточнити з урахуванням сум, які сплачені відповідачем в рахунок погашення власного боргу.

Вартість спожитого у травні, червні 2015 році газу становить 71445751,42 грн. (40289780,92 +31155970,50). Розмір субвенцій за вказаний період становить 7376628,15 грн. Таким чином станом на 06.08.2015 базисом нарахування пені має бути власна заборгованість відповідача за газ спожитий у червні 2015 року, що становить 27891281,06 (71445751,42 грн. 7376628,15 (розмір субвенцій) 36177842,21 (власна заборгованість за травень 2015 року).

Також при нарахуванні пені по зобовязанням червня 2015 року позивачем не були враховані приписи п.1.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань, за якими день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань, річних та пені, та здійснено нарахування пені у тому числі у день фактичної оплати відповідачем заборгованості.

Оскільки, позивачем при нарахуванні пені було включено у період нарахування день фактичної оплати, суд здійснив перерахунок пені без врахування днів фактичної оплати відповідачем заборгованості за спожитий у червні 2015 року природний газ, а саме:

період нарахування за 06.08.2015 (1 дн.), ставка НБУ- 30%, подвійна ставка НБУ 60%: 25665119,78 грн. х 60 % х 1 дн. / 365 дн. = 42189,24 грн.;

період нарахування з 08.08.2015 по 09.08.2015 (2 дн.), ставка НБУ- 30 %, подвійна ставка НБУ 60%: 20509165,56 грн. х 60 % х 2 дн. / 365 дн. = 67427,39 грн.;

період нарахування з 15.08.2015 по 16.08.2015 (2 дн.), ставка НБУ- 30%, подвійна ставка НБУ 60%: 14606410,27 грн. х 60 % х 2 дн. / 365 дн. = 48021,07 грн.;

період нарахування з 19.08.2015 по 27.08.2015 (9 дн.), ставка НБУ- 30%, подвійна ставка НБУ 60%: 12938160,41 х 60 % х 9 дн. / 365 дн. = 191413,88 грн.;

період нарахування з 05.09.2015 по 06.09.2015 (2 дн.), ставка НБУ- 27%, подвійна ставка НБУ 54%: 11499342,30 грн. х 54 % х 2 дн. / 365 дн. = 34025,45 грн.;

період нарахування з 12.09.2015 по 13.09.2015 (2 дн.), ставка НБУ- 27%, подвійна ставка НБУ 54%: 8860849,57 грн. х 54 % х 2 дн. / 365 дн. = 26218,40 грн.;

період нарахування з 19.09.2015 по 20.09.2015 (2 дн.), ставка НБУ- 27%, подвійна ставка НБУ 54%: 7029711,43 грн. х 54 % х 2 дн. / 365 дн. = 20800,24 грн.;

період нарахування з 26.09.2015 по 27.09.2015 (2 дн.), ставка НБУ- 22%, подвійна ставка НБУ 44%: 5551919,20 грн. х 44 % х 2 дн. / 365 дн. = 13385,45 грн.;

період нарахування з 02.10.2015 по 19.10.2015 (18 дн.), ставка НБУ- 22%, подвійна ставка НБУ 44%: 3141120,07 грн. х 44 % х 18 дн. / 365 дн. = 68158,00 грн.;

Всього за зобовязанням червня 2015 року пеня становить 511639,12 грн.

Таким чином, загальний розмір пені за неналежне виконання відповідачем зобовязань червня 2015 року за період з 06.08.2015 по 21.10.2016, який підлягає стягненню з відповідача, становить 511639,12 грн. (42189,24 + 67427,39 + 48021,07 +191413,88 +34025,45 + 26218,40 + 20800,24 +13385,45 +68158,00).

В частині стягнення пені у сумі 2981134,61 грн. слід відмовити.

За приписами ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно до ч.2 ст.625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 20.02.2013 по 22.10.2015 у загальній сумі 244921,70 грн. Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, наданий позивачем та дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.257 ЦК України до вимог про стягнення 3% річних застосовується загальна позовна давність у три роки.

Позов подано до суду 06.08.2016, таким чином трирічний строк, за який нарахування 3% річних може вважатись правомірним, розпочався з 06.08.2013.

Відповідно, нараховані до вказаної дати 3% річних стягненню не підлягають в силу пропуску позивачем позовної давності, про що заявлено відповідачем.

Відповідачем виконано конррозрахунок 3% річних (т.1 а.с.193-200), згідно якого розмір річних становить 176313,67 грн. за період з 20.11.2014 по 21.10.2015.

Крім того, відповідач зазначає, що акти приймання-передачі природного газу за листопад 2013 року підписаний сторонами із запізненням, а саме 18.08.2014 (т.1 а.с.96), акт за січень 2014 року підписано 22.09.2014 (т.1 а.с.98), акт за лютий 2014 року підписано 22.09.2014 (т.1 а.с.100), акт за березень 2014 року підписано 28.10.2014 (т.1 а.с.30).

Оскільки, згідно п.6.1. Договору оплата має проводитись відповідачем на підставі всіх підписаних сторонами актів, то сплачені відповідачем до дати підписання актів суми слід вважати передплатою за спожитий газ і, відповідно, прострочення строку сплати коштів за спожитий газ за листопад 2013 року, січень, лютий та березень 2014 року не мало місця до дати підписання відповідних актів.

Суд погоджується з вказаною позицією відповідача та перевіривши нарахований ним контррозрахунок, вважає його обґрунтованим.

Враховуючи викладене, суд вважає, що стягненню підлягають 3% річних у загальній сумі 176313,67 грн.

В частині стягнення 3% річних у сумі 68608,03 грн. слід відмовити.

На підставі ч.2 ст.625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача збитки від інфляції за червень 2014 року (по зобовязанню квітня 2014 року), за липень 2014 року (по зобовязанню травня 2014 року) та за серпень 2014 року (по зобовязанню червня 2014 року). Загальна сума стягуваних позивачем збитків від інфляції становить 8706,56 грн.

Відповідач вважає, що позовні вимоги в частині стягнення збитків від інфляції задоволенню не підлягають, оскільки позивачем, здійснено нарахування не за весь час прострочки платежу, а вибірково лише за ті місяці у яких інфляція була більше 100% (т.1 а.с.201).

Вивчивши розрахунок інфляційних, виконаний позивачем суд вважає його обґрунтованим, оскільки він виконаний з урахуванням приписів ст.625 ЦК України та рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

Заперечення відповідача судом відхилено з урахуванням принципу диспозитивності, тобто, відсутності у суду правових підстав для зміни періоду нарахування інфляційних, визначеного позивачем у позові.

Суд вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до приписів ст.49 ГПК України, сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.44, 49, 75, 82, 821,84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Миколаївгаз, 54000, м.Миколаїв, вул.Погранична, 159 (відомості про банківські реквізити відсутні, ) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, 01601, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6 (відомості про банківські реквізити відсутні, ) 511639,12 грн. пені, 176313,67 грн. - 3% річних, 8706,56 грн. збитків від інфляції та 10449,89 грн. судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду, у відповідності зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом

Згідно ст.ст.91, 93 Господарського процесуального кодексу України, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення оформлено у відповідності до ст.84 ГПК України

та підписано суддею 09 листопада 2016 року

Суддя М.В.Мавродієва