РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2016Справа №910/14707/16

За позовомТовариства з додатковою відповідальністю "Укрліфтсервіс"
доДержавного підприємства "Укржитлосервіс"
простягнення грошових коштів

Суддя Дупляк О. М.

Представники сторін:

від позивача: Брунь В. П. за довіреністю
від відповідача: Хіміч Б. С. за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з додатковою відповідальністю "Укрліфтсервіс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Укржитлосервіс" про стягнення грошових коштів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 30.08.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.08.2016 відкладено розгляд справи на 20.09.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.09.2016 відкладено розгляд справи на 04.10.2016.

Через відділ канцелярії господарського суду 03.10.2016 позивачем подана заява про збільшення розміру позовних вимог вих. № 629 від 29.09.2016, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 336 883, 32 грн основного боргу, 11 318, 64 грн 3 % річних, 40 155, 33 грн інфляційних втрат та витрати по сплаті судового збору.

В судових засіданнях 10.10.2016 та 11.10.2016 судом оголошувалися перерви до 10.10.2016 та 11.10.2016 відповідно.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 11.10.2016 продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів, розгляд справи відкладено на 25.10.2016.

Від позивача у справі 20.10.2016 через відділ канцелярії господарського суду надійшла заява вих. 671 від 13.10.2016, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 336 883, 32 грн основного боргу, 9 638, 65 грн 3 % річних, 40 155, 33 грн інфляційних втрат та 5 800, 16 грн судового збору. Крім того, позивач просить суд повернути йому з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 25, 20 грн, сплаченого згідно з платіжним дорученням № 1830 від 28.09.2016.

В судове засідання 25.10.2016 представники сторін з'явилися та надали суду усні пояснення по суті справи, в яких позивач свої позовні вимоги з врахуванням поданих ним заяв вих. № 629 від 29.09.2016 та вих. 671 від 13.10.2016 підтримав в повному обсязі, а відповідач визнав позовні вимоги позивача та просив розстрочити виконання судового рішення.

Подана позивачем заява вих. № 629 від 29.09.2016 була розцінена судом, як заява про зміну підстав позову, оскільки позивачем було збільшено період нарахування заборгованості та прийнято її до розгляду. Заява вих. 671 від 13.10.2016 розцінена судом, як заява про зменшення позовних вимог та прийнята судом до розгляду. В подальшому розгляд справи здійснюється судом з урахуванням поданих позивачем заяв.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням з боку відповідача його зобов'язань за договором № 242-14 про надання послуг з технічного обслуговування і ремонту ліфтів від 02.01.2014 в частині оплати наданих послуг за період з січня 2014 по серпень 2016 років.

Відповідач позовні вимоги визнав та просив суд розстрочити виконання рішення суду в рівних частках на один рік.

У судовому засіданні 25.10.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на які посилається позивач та відповідач, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджено матеріалами справи, 02.01.2014 між позивачем як учасником та відповідачем як замовником було укладено договір № 242-14 про надання послуг з технічного обслуговування і ремонту ліфтів далі за текстом - договір), відповідно до п.1.1. якого учасник зобов'язується надати послуги з технічного обслуговування і ремонту ліфтів, а замовник зобов'язується прийняти і оплатити такі послуги.

Найменування видів послуг, що надаються учасником за умовами договору, одиниці їх виміру, їх вартість визначені у додатку № 1 «відомість обсягів робіт на щомісячне технічне обслуговування ліфтів», що є невід'ємною частиною договору (п. 1.2. договору).

За умовами п. 3.1., 3.2. договору ціна договору становить 224 588, 76 грн за 12 місяців, у тому числі ПДВ. Договірна вартість послуг за місяць розраховується відповідно до базової ціни та згідно з «Порядком встановлення вартості технічного обслуговування ліфтів та систем диспетчеризації» затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово - комунального господарства України від 09.11.2006 № 369.

Оплата послуг замовником здійснюється шляхом безготівкових розрахунків за реквізитами учасника визначеними у договорі, протягом 10 робочих днів з дати прийняття замовником послуг за актом виконаних робіт (послуг) (п. 4.3. договору).

Відповідно до п. 6.1.1. договору замовник зобов'язався своєчасно та в повному обсязі сплачувати за надані послуги.

Договір набирає чинності з 01.01.2014 і діє до 31.12.2016 (п. 10.1. договору).

За період з січня 2014 по серпень 2016 року позивачем на користь відповідача було надано послуг на суму 577 882, 26 грн, що підтверджується підписаними сторонами актами виконаних робіт. Відповідачем надані послуги оплачені частково на суму 262 020, 36 грн, що підтверджується банківськими виписками.

За розрахунком позивача з яким погоджується відповідач заборгованість останнього за договором складає 336 883, 32 грн.

Предметом позову у справі є матеріально - правова вимога позивача до відповідача про стягнення з останнього 336 883, 32 грн основного боргу, 9 638, 65 грн 3 % річних за загальний період прострочення з 15.02.2014 по 28.09.2016, 40 155, 33 грн інфляційних втрат за загальний період прострочення з 01.01.2014 по 31.07.2016.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що між сторонами укладено договір підряду.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч. 1 ст. 853 ЦК України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (ст. 854 ЦК України).

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачем були виконані роботи на загальну суму 577 882, 26 грн, які були прийняті відповідачем без жодних зауважень щодо якості та обсягу робіт, про що свідчать складені та підписані уповноваженими посадовими особами обох сторін акти приймання виконаних робіт за січень 2014 року - серпень 2016 року, в той час як відповідачем, свої зобов'язання по оплаті виконаних робіт у повному обсязі не виконано, роботи оплачені частково у сумі 262 020, 36 грн.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в ст. 193 Господарського кодексу України, яка регламентує, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Судом ураховано, що наявні в матеріалах справи акти приймання виконаних робіт за січень 2014 року - серпень 2016 року на суму 577 882, 26 грн відповідачем підписані без зауважень, що свідчить про прийняття останнім виконаних позивачем робіт без претензій щодо їх якості, об'ємів і вартості та виникнення обов'язку у відповідача щодо їх оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно умов договору відповідач зобов'язався оплатити виконані роботи протягом 10 робочих днів з дня підписання актів виконаних робіт, тобто, враховуючи, що акти підписувалися сторонами в кінці звітного місяця, строк виконання зобов'язань по оплаті виконаних робіт за договором за період з січня 2014 року - серпень 2016 року настав і відповідні зобов'язання підлягали виконанню, проте відповідачем виконані не були.

Таким чином, враховуючи часткову сплату, суд дійшов висновку, що позов у частині стягнення заборгованості в сумі 336 883, 32 грн обґрунтований, підтверджується зібраними у справі доказами, відтак підлягає задоволенню у повному обсязі.

Виходячи з положень статті 610, частини 1 статті 612, статті 611 ЦК України, частини 2 статті 193 ГК України, відповідач є порушником зобов'язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже передбачене законом право кредитора вимагати спати боргу з урахуванням, процентів річних та процентів за користування чужими грошовими коштами є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснені позивачем розрахунки інфляційних втрат та 3 % річних визнається судом арифметично вірними, відповідно з відповідача підлягає стягненню за загальний період з 01.01.2014 по 31.07.2016 40 155, 33 грн інфляційних втрат та за загальний період прострочення з 15.02.2014 по 28.09.2016 9 638, 65 грн 3 % річних.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно зі ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин та враховуючи викладене вище позов підлягає задоволенню повністю.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про розстрочення виконання рішення суд зазначає нижчевикладене.

Згідно з приписами п. 6 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Підставою для розстрочення або відстрочки виконання рішення суду можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення суду чи роблять його виконання неможливим у термін або встановлений господарським судом способом.

Відповідно до п. 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 за N 9, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Наведена відповідачем підстава для розстрочення виконання судового рішення - тяжке фінансове становище, не є тією виключною обставиною, яка б давала підставу для розстрочення виконання судового рішення, оскільки скрутний матеріальний стан відповідача утворився внаслідок його власної господарської діяльності, яку він здійснює на свій ризик.

При цьому належне виконання відповідачем своїх зобов'язань не може ставитися у залежність від стану фінансування відповідача з бюджету чи несвоєчасної сплати споживачами послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. А відповідно до пункту 9 частини 3 ст. 129 Конституції України обов'язковість судових рішень не залежить від наявності чи відсутності у боржника коштів.

Крім того, суд виходить з того, що фінансове становище відповідача не спростовує факту допущеного ним прострочення в оплаті підрядних робіт та не звільняє його від виконання зобов'язань.

Згідно з ст. 49 ГПК України позивачем понесені судові витрати, пов'язані з розглядом справи, зокрема витрати по сплаті судового збору, то зазначені витрати відшкодовуються за рахунок відповідача, надлишково сплачений судовий збір підлягає поверненню позивачу у відповідності до ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 33, 34, 44, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства "Укржитлосервіс" (01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, буд. 24-а; ідентифікаційний код 32207896) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Укрліфтсервіс" (02093, м. Київ, вул. Бориспільська, буд. 24-а; ідентифікаційний код 05472637) в порядку визначеному Законом України "Про виконавче провадження", суму основного боргу в розмірі 336 883 (триста тридцять шість тисяч вісімсот вісімдесят три) грн 32 коп., суму 3 % річних в розмірі 9 638 (дев'ять тисяч шістсот тридцять вісім) грн 65 коп., суму інфляційних втрат в розмірі 40 155 (сорок тисяч сто п'ятдесят п'ять) грн 33 коп. та суму судових витрат у розмірі 5 800 (п'ять тисяч вісімсот) грн 16 коп.

3. Повернути Товариству з додатковою відповідальністю "Укрліфтсервіс" (02093, м. Київ, вул. Бориспільська, буд. 24-а; ідентифікаційний код 05472637) з Державного бюджету України надлишково сплачений судовий збір у розмірі 25 (двадцять п'ять) грн 20 коп, сплачений платіжним дорученням № 1830 від 28.09.2016.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 01.11.2016.

Суддя О. М. Дупляк