ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року Справа № 904/4161/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Бакуліної С.В. (доповідач),
суддів:Ходаківської І.П., Яценко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скаргиПублічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця"
на постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.08.2016
у справі№ 904/4161/16
господарського суду Дніпропетровської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Енергоімпекс"
доПублічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця"
простягнення 7710,63грн
в судовому засіданні взяли участь представники :
від позивача: від відповідача:не з'явились не з'явились
В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Євстигнеєва Н.М.) від 05.07.2016, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду (головуючий суддя - Кузнецова І.Л., судді - Герасименко І.М., Сизько І.А.) від 11.08.2016 у справі №904/4161/16 задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоімпекс" до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" про стягнення 7710,63грн збитків.

В касаційній скарзі відповідач просить повністю скасувати ухвалені по справі судові акти та прийняти нове рішення, яким відмовити в позові, посилаючись на порушення норм матеріального права, а саме: ст.315 Господарського кодексу України (далі ГК України), ст.136 Статуту залізниць України (далі Статут).

Відзиву на касаційну скаргу не надійшло.

Сторони не скористались наданим процесуальним правом на участь у засіданні суду касаційної інстанції.

Перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ТОВ "Енергоімпекс" звернулось до господарського суду з позовом про стягнення з ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" збитків у розмірі 7710,63грн, посилаючись на часткове незбереження з вини залізниці вантажу під час перевезення. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у березні 2015 року зі станції Кривий Торець Донецької залізниці ТОВ "Енергоімпекс" здійснило відправлення вагонів на станцію Енергодар Придніпровської залізниці. Залізницею проведено перевірку маси вантажу, під час якої було виявлено недостачу вантажу на суму 7710,63грн.

Задовольняючи позовні вимоги у справі, суди правомірно виходили із такого.

У березні 2015 року зі станції Кривий Торець Донецької залізниці ТОВ "Енергоімпекс" здійснило відправлення вагонів №№56844053, 52585155, 53764825, 56053747, 53547980, навантажених кам'яним вугіллям згідно з залізничними накладними №50359264, №50362938 на станцію Енергодар Придніпровської залізниці, одержувач ДТЕК Запорізька ТЕС.

При проходженні вагонів через станцію Енергодар Придніпровської залізниці на підставі ст.24 Статуту залізниць України залізницею проведено перевірку маси вантажу, під час якої було виявлено, що маса вантажу у вищевказаних вагонах не відповідає масі, вказаній відправником у накладних.

Так, згідно до комерційних актів, складених на станції Енергодар Придніпровської залізниці 28.03.2015 РА №006684/224, РА №006672/225, РА №006672/229, РА №006672/230, РА №006672/231, при переважуванні вагонів у статистичному режимі на виправних 100тн вагонних електронно-тензометричних вагах, виявилося, що маса вантажу у вищевказаних вагонах не відповідає масі, вказаній відправником у накладних, а саме:

- у вагоні №568444053 маса брутто - 90700кг, тара за документом - 23500кг, нетто 67200кг, що менше ніж зазначено в документі на 1900кг;

- у вагоні №52585155 маса брутто - 88000кг, тара за документом - 23800кг, маса нетто - 64500кг, що менше ніж зазначено в документі на 1800кг;

- у вагоні №53764825 маса брутто - 81100кг, тара за документом - 23200кг, маса нетто - 57900 кг, що менше ніж зазначено в документі на 1400кг;

- у вагоні №53547980 маса брутто - 88400кг, тара за документом - 22200кг, маса нетто - 66200кг, що менше ніж зазначено в документі на 1800кг;

- у вагоні №56053747 маса брутто - 90900кг, тара за документом - 24800кг, маса нетто - 66100кг, що менше ніж зазначено в документі на 1500кг.

З урахуванням норми природної втрати (1%) відповідальна недостача вугілля з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення складає:

- у вагоні №568444053 маса нетто складає 69100кг, норма недостачі - 69100кг х 1% = 691кг, відповідальна недостача складає 1900кг - 691кг = 1209кг;

- у вагоні №52585155 маса нетто - 66300кг, норма недостачі - 66300кг х 1%= 663кг, відповідальна недостача складає 1800кг - 663кг = 1137кг;

- у вагоні №53764825 маса нетто - 59300кг, норма недостачі - 59300кг х 1%= 593кг, відповідальна недостача складає 1400кг - 593кг = 807кг;

- у вагоні №56053747 маса нетто - 67600кг, норма недостачі - 67600кг х 1%= 676кг, відповідальна недостача складає 1500кг - 676кг = 824кг;

- у вагоні №53547980 маса нетто - 68000кг, норма недостачі - 68000кг х 1%= 680кг, відповідальна недостача складає 1800кг - 680кг = 1120кг.

Таким чином, вартість вагової недостачі вугілля з урахуванням норми природної втрати становить 7710,63грн:

- у вагоні №568444053 - 1828,95грн. (1209кг х 1512,78грн, ціна за тону продукції з податком на додану вартість згідно довідки ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля");

- у вагоні №52585155 - 1720,03грн. (1137кг х 1512,78грн, ціна за тону продукції з податком на додану вартість згідно довідки ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля");

- у вагоні №53764825 - 1220,81грн (807кг х 1512,78грн, ціна за тону продукції з податком на додану вартість згідно довідки ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля");

- у вагоні №56053747 - 1246,53грн (824кг х 1512,78грн, ціна за тону продукції з податком на додану вартість згідно довідки ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля");

- у вагоні №53547980 - 1694,31грн (1120кг х 1512,78грн, ціна за тону продукції з податком на додану вартість згідно довідки ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля").

Згідно ст.924 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало; перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Також відповідно до ч.ч.1, 2 та 3 ст.314 ГК України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини; у транспортних кодексах чи статутах можуть бути передбачені випадки, коли доведення вини перевізника у втраті, нестачі або пошкодженні вантажу покладається на одержувача або відправника; за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу.

Ст.110 Статуту встановлено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству; обов'язки збереження, супроводження та охорони особливо цінних та небезпечних вантажів, перелік яких встановлюється Правилами, покладаються на відправника.

Відповідно до ст.31 Статуту залізниця зобов'язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери.

Відповідно до ч.1 ст.114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме:

- за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі;

- за втрату вантажу, який здано до перевезення з оголошеною вартістю, - у розмірі оголошеної вартості, а якщо залізниця доведе, що оголошена вартість перевищує дійсну, - у розмірах дійсної вартості;

- за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було знижено його вартість.

За положеннями ст.129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами і актами загальної форми, які складають станції залізниць; комерційний акт складається для засвідчення в тому числі невідповідності маси вантажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

За приписами п.27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто; при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 1% маси, зазначеної в перевізних документах, а саме: при перевезенні мінерального палива.

Оскільки вантаж - вугілля кам'яне не поіменоване в алфавіті, є мінеральним твердим паливом, то норма недостачі становить 1% маси, зазначеної у перевізних документах.

Отже, з урахуванням положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин справи господарськими судами попередніх інстанцій зроблено правильний висновок про те, що відповідальність за вагову недостачу вугілля кам'яного підлягає покладенню на відповідача, що, відповідно, свідчить про обґрунтованість задоволення позовних вимог про стягнення з останнього збитків в сумі 7710,63 грн.

Доводи скаржника про те, що попередні судові інстанції безпідставно не відмовили в позові з огляду на пропуск позивачем позовної давності, про застосування якої відповідачем було зроблено відповідну заяву, колегія суддів вважає необґрунтованими враховуючи таке.

Відповідно до приписів статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Статтею 136 Статуту встановлено, що позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог статті 134 цього Статуту.

Пунктом "а" статті 134 Статуту передбачено, що претензії можуть бути заявлені з дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу - для претензій про відшкодування за псування, пошкодження або недостачу вантажу, багажу та вантажобагажу.

Проте частиною четвертою статті 315 ГК України встановлено, що якщо заявлену перевізнику претензію, що випливає з договору перевезення вантажу, відхилено або відповідь на неї не одержано у строк, зазначений у частині третій цієї статті (в даному випадку три місяці), заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді.

З викладеного вбачається, що вказаною правовою нормою по-іншому, ніж Статутом, розраховується початок перебігу позовної давності.

Однак частиною 5 статті 307 ГК України, яка кореспондується із частиною 4 статті 909, частиною першою статті 920 ЦК України, встановлено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів за цими перевезеннями визначаються транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Тобто стаття 315 ГК України і статті 134, 136, 137 Статуту є спеціальними нормами, які регулюють питання перебігу позовної давності у позовах про відшкодування збитків (вартості нестачі вантажу), що виникають із залізничних перевезень.

Статут залізниць України було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457, і останні зміни в нього вносилися постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2002 року №1973.

ГК України був прийнятий Верховною Радою України 16.01.2003 за №436-ІV і набув чинності з 01.01.2004. У прикінцевих положеннях ГК України законодавець зобов'язав Кабінет Міністрів України привести свої нормативні акти (в т.ч. і Статут, оскільки він суперечить ГК України) у відповідність до норм ГК України, а тоді вже застосовувати ці норми поряд з нормами ГК України, що Кабінетом Міністрів України зроблено не було.

З огляду на викладене, відповідно до частини четвертої статті 315 ГК України початком перебігу позовної давності є день одержання відповіді на претензію або закінчення строку, встановленого для даної відповіді (аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду України від 19.04.2012 №10-26/166-10-4300).

У визначенні перебігу позовної давності за позовами до перевізників, що випливають з договорів перевезення вантажів, слід враховувати таке: якщо до подання позову позивач скористався своїм правом на пред'явлення перевізникові претензії, шестимісячний строк позовної давності починається з дня одержання відповіді на претензію або закінчення строку, встановленого для такої відповіді (ч.4 статті 315 ГК України). Оскільки дотримання претензійного порядку не є обов'язковим, то у вирішенні питання про початок перебігу позовної давності в розумінні цієї норми ГК України слід виходити з того, що такий перебіг починається після закінчення строку пред'явлення претензії і строку її розгляду (ч.ч.2, 3 статті 315 ГК України), незалежно від того, чи пред'являлася відповідна претензія до перевізника (аналогічна позиція викладена в пункті 4.7 Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України №10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Відтак, висновки попередніх судових інстанцій про те, що позовна давність в даній справі не спливла, оскільки початком її перебігу є день закінчення строку, встановленого для відповіді на претензію, колегія суддів вважає обґрунтованим.

Беручи до уваги все наведене та вимоги чинного законодавства в їх сукупності, колегія суддів не вбачає підстав для скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1118, п.1 ч.1 ст.1119, ст.11111 ГПК України, Вищий господарський суд України ,-

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.08.2016 у справі №904/4161/16 залишити без змін.

Головуючий-суддя С. Бакуліна

Судді І.Ходаківська

О.Яценко