ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року Справа № 911/1686/16

Вищий господарський суд України у складі: суддя Палій В.В. - головуючий (доповідач), судді Васищак І.М. і Селіваненко В.П.

розглянув касаційну скаргу квартирно-експлуатаційного відділу міста Біла Церква, м. Біла Церква,

на рішення господарського суду Київської області від 13.07.2016

та постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.08.2016

зі справи № 911/1686/16

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - Товариство), м. Київ,

до квартирно-експлуатаційного відділу міста Біла Церква (далі - Відділ), м. Біла Церква

про стягнення 44 679, 56 грн.

Судове засідання проведено за участю представників сторін:

позивача - Пронюк В.Я. предст. (дов. від 15.07.2014)

відповідача - не з'явився

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Товариство звернулося до господарського суду Київської області з позовом про стягнення з Відділу 14947, 69 грн. пені, 2822, 25 грн. - 3% річних, 26909, 51 грн. інфляційних втрат, у зв'язку з неналежним виконанням Відділом зобов'язання з оплати природного газу, одержаного за договором про закупівлю природного газу від 30.01.2013 № 13/3549-ТЕ-17.

Рішенням господарського суду Київської області від 13.07.2016 (суддя Христенко О.О.), яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.08.2016 (судді Лобань О.І. - головуючий, Майданевич А.Г., Федорчук Р.В.) позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 14728, 85 грн. пені, 2779, 80 грн. - 3 % річних, 26909, 51 грн. інфляційних втрат, 1369,94 грн. судового збору. В решті позову відмовлено.

Відділ, посилаючись на порушення попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права, просить суд касаційної інстанції рішення та постанову скасувати, провадження у справі припинити.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Сторони відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) належним чином повідомлені про час і місце розгляду скарги.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм процесуального та матеріального права, заслухавши пояснення представника Товариства, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі, зокрема, встановлено, що:

- 30.01.2013 Товариством як продавцем та Відділом як покупцем укладено договір про закупівлю природного газу № 13/3549-ТЕ-17 (далі - Договір), за умовами якого продавець зобов'язується поставити покупцеві імпортований природний газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД , ввезеного на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"), (далі - газ), а покупець зобов'язується прийняти і оплатити природний газ в обсязі, зазначеному у пункті 2.1 цього договору. Газ, що постачається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням. Використання газу покупцем для інших потреб не є предметом цього договору;

- умовами підпункту 2.2 пункту 2 Додатку № 1 від 30.01.2013 до Договору визначено, що приймання-передача газу, поставленого продавцем покупцеві у відповідному місяці поставки газу, оформлюється актом приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги спожитого газу, його ціна та вартість. Акт приймання-передачі газу складається на підставі технічних актів приймання-передачі газу між газорозподільним підприємством та покупцем, з урахуванням планового обсягу поставки, наданого продавцем. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем поставки, покупець зобов'язується надати продавцю для підпису два примірника акта приймання-передачі газу, підписані та скріплені печаткою покупця і погоджені газорозподільним підприємством, копію технічних актів приймання-передачі газу;

- згідно з пунктом 4.1 Договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу;

- пунктом 7.3 Договору передбачено, що у разі порушення покупцем пункту 4.1 цього Договору покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу;

- у пункті 9.3 Договору сторони погодили, що строк у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років;

- на виконання умов Договору продавець передав у власність покупця протягом січня 2013 - лютого 2014 газ в обсязі 612, 299 тис. м3 на загальну суму 801621,84 грн., що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі природного газу;

- оплату за поставлений газ Відділ здійснював з порушенням визначених Договором строків оплати;

- на момент подання позову Відділом в повному обсязі сплачено суму основного боргу;

- у зв'язку з тим, що зобов'язання з оплати природного газу здійснювалося відповідачем з порушенням встановлених Договором строків оплати, позивачем нараховані відповідачу пеня, інфляційні втрати та 3% річних.

Причиною виникнення спору стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з Відділу нарахованих до стягнення Товариством пені, 3% річних та інфляційних втрат, у зв'язку з неналежним виконанням Відділом зобов'язання з оплати природного газу, одержаного за Договором.

Статтею 655 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом першим статті 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 ЦК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

У статтях 610, 611 ЦК України закріплено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з приписами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України ).

В пункті 1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14 зазначено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Місцевий та апеляційний господарські суди, повно і всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх поданими сторонами доказами, яким надали необхідну оцінку, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, беручи до уваги наявність Договору і умови його виконання, встановивши виконання відповідачем зобов'язання з оплати отриманого за Договором природного газу з порушенням строків оплати, а також те, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені, - дійшли заснованого на законі висновку про часткове задоволення позовних вимог та обґрунтовано стягнули з Відділу на користь Товариства 14 728,85 грн. пені, 2 779, 80 грн. 3 % річних, 26 909, 51 грн. інфляційних втрат згідно з розрахунком суду.

Доводи Відділу не спростовують висновків, викладених у оскаржуваних судових рішеннях попередніх інстанцій.

Посилання Відділу на те, що позивач прострочив свій обов'язок з надсилання актів приймання-передачі природного газу, що унеможливило здійснення оплати у встановлені Договором строки, Вищий господарський суд відхиляє, з огляду на те що, як вірно зазначено судами попередніх інстанцій, умови Договору не ставлять обов'язок відповідача здійснювати оплату в залежність від дати оформлення актів приймання-передачі природного газу. Відповідно, час підписання таких актів не впливає на момент виникнення прострочення виконання грошового зобов'язання.

Таким чином, рішення місцевого господарського суду та постанова апеляційного господарського суду зі справи відповідають встановленим ними фактичним обставинам, прийняті з дотриманням норм матеріального і процесуального права та передбачені законом підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 1117, 1119-11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Київської області від 13.07.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.08.2016 зі справи № 911/1686/16 залишити без змін, а касаційну скаргу квартирно-експлуатаційного відділу міста Біла Церква - без задоволення.

Суддя В. Палій

Суддя І. Васищак

Суддя В. Селіваненко