донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

09.11.2016 справа № 908/1840/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників сторін:
від позивача:Не зявився
від відповідача:Не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Трансгарант Україна», м. Київ
на рішення господарського судуЗапорізької області
від12.09.2016 року
по справі№ 908/1840/16 (суддя Кутіщева-Арнет Н.С.)
за позовомДочірнього підприємства «Трансгарант Україна», м. Київ
до відповідачаПублічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», м. Запоріжжя
простягнення 173 357,52 грн.

В С Т А Н О В И В:

Дочірнє підприємство «Трансгарант Україна», м. Київ (далі «Позивач») звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», м. Запоріжжя (далі «Відповідач») заборгованості в розмірі 173 357,52 грн..

Рішенням господарського суду Запорізької області від 12.09.2016 року у справі № 908/1840/16 у задоволенні позовних вимог Дочірнього підприємства «Трансгарант Україна» відмовлено.

Зазначене рішення вмотивоване тим, що в додатковій угоді № 62 від 18.09.2015 року до договору транспортно-експедиторського обслуговування № 20/2013/417 від 15.02.2013 року не досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, передбачених ст. 181 ГК України, відтак - вона є неукладеною в частині надання позивачем додаткових послуг, а отже, і в частині відшкодування клієнтом всіх понесених експедитором витрат, що свідчить про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 173 357,52 грн..

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 12.09.2016 року у справі № 908/1840/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Дочірнього підприємства «Трансгарант Україна» в повному обсязі.

Заявник апеляційної скарги вважає, що рішення господарського суду Запорізької області у цій справі не можна вважати законним і обґрунтованим, оскільки воно ґрунтується на помилкових висновках суду і є таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В основу заперечень скаржника покладено твердження про те, що передбачена у п. 2.5 додаткової угоди № 62 від 18.09.2015 року до договору транспортно-експедиторського обслуговування № 20/2013/417 від 15.02.2013 року умова відшкодування витрат, повязаних з поточним ремонтом вагонів, була істотною при надані вагонів відповідачу для їх використання і вважати її неукладеним договором немає правових підстав.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Представники сторін у судове засідання не зявились.

31.10.2016 року до відділу організаційної роботи, документального забезпечення та канцелярії Донецького апеляційного господарського суду від Дочірнього підприємства «Трансгарант Україна», на виконання ухвали суду від 19.10.2016 року, надійшли документи, які були вивчені колегією суддів та приєднані до матеріалів справи.

Приймаючи до уваги те, що явка представників сторін (учасників судового процесу) у судове засідання не була визнана обов'язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі представників позивача та відповідача.

Відповідно до статей 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась, складено протокол судового засідання.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає рішення господарського суду винесеним законним, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи 15.02.2013 року між Відкритим акціонерним товариством «Запоріжсталь» (найменування змінено на Публічне акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь») (далі «Клієнт») та Дочірнім підприємством «Трансгарант Україна» (далі «Експедитор») було укладено договір транспортно - експедиторського обслуговування № 20/2013/417 (далі «Договір») за умовами якого відповідач доручає, а позивач, в порядку та на умовах даного договору зобов'язується, за дорученням клієнта, за плату (винагороду) та за його рахунок надати клієнту послуги, передбачені п. 1.2 даного договору (п. 1.1 договору).

Згідно з пунктом 1.2 договору, на умовах даного договору, позивач, на підставі письмових заявок відповідача, зобов'язується надати відповідачу транспортно - експедиторські послуги з організації та оплати перевезення вантажу відповідача по залізничним коліям України та країн СНД у власних (орендованих) вагонах або вагонах що знаходяться під керуванням експедитора на інших законних підставах (надалі - вагони експедитора).

У додатку № 62 від 18.09.2015 року до договору транспортно - експедиторського обслуговування № 20/2013/417 від 15.02.2013 року (далі «Додаток 62») сторони визначили, що, у відповідності до умов даного договору, експедитор, (позивач) надає послуги з надання власних (орендованих) вагонів - окатишевозів (далі «Вагони») на маршрутах:

- станція відправлення: ст. Максимовка - Тернопольська, ст. Скалат Львівської залізниці, ст. Негін - Південно - Західної залізниці, ст. Терни, ст. Рядова, ст. Інгулець, Придніпровської залізниці.

- станція призначення: ст. Запоріжжя - Ліве, Кушугум Придніпровської залізниці.

Вантаж - вапняк для флюсування, флюси, камінь вапняковий, окатиші, залізничну сировину.

У пункті 2.4 Додатку 62 сторони визначили, що експедитор, (позивач) за свій рахунок організовує проведення планових видів ремонту (деповський та капітальний).

Пунктом 2.5 Додатку 62 визначено, що поточний ремонт проводиться експедитором, (позивачем). Клієнт, (відповідач) відшкодовує експедитору, (позивачу) всі понесені витрати, пов'язані з проведенням ремонтних робіт.

На думку Позивача Відповідач обовязки, визначені п. 2.5. Додатку 62, щодо відшкодування всіх понесених затрат, пов'язаних з проведенням ремонтних робіт не виконав, що стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

За твердженням Позивача залізницею на замовлення Позивача виконані ремонтні роботи загальною вартістю 173 357,52 грн., які мають бути відшкодовані Відповідачем на підставі згаданого договору.

Втім Апеляційний господарський суд не може погодитись з таким твердженням та вважає цілком обґрунтованим висновок місцевого господарського суду щодо такого твердження, з огляду на таке.

Відповідно до приписів ст. 9 Закону України Про транспортно - експедиторську діяльність, за договором транспортного експедирування, одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта), виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

У статті 509 ЦК України, визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 510 ЦК України, сторони у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.03.2013 року між Дочірнім підприємством «Трансгарант Україна» та Державним підприємством «Придніпровська залізниця» було укладено договір № ПР/В-13497/НЮдч (далі «Договір технічного обслуговування вагонів») на технічне обслуговування з відчепленням вантажних вагонів, предметом якого є саме технічне обслуговування (ТО) вагонів з відчепленням.

На виконання умов вищезазначеного договору Публічному акціонерному товариству «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» позивачем були надані послуги з організації подачі/здачі вантажних вагонів, а також з організації технічного обслуговування вантажних вагонів. Однак, зазначені послуги, згідно з п. 2.4 Положення про систему технічного обслуговування та ремонту вантажних вагонів, допущених до обігу на залізничні колії загального користування у міжнародному сполученні є саме технічним обслуговуванням (ТО) вагонів з відчепленням, а не проведенням поточних ремонтів вагонів, які, до того ж, не замовлялись Відповідачем та не узгоджувались у договорі.

Окрім того, дослідивши наявні у справі докази, судова колегія дійшла висновку про недоведеність тотожності понять «Технічне обслуговування» (яке було проведено стосовно спірних вагонів) та «Поточний ремонт» (про який йдеться у пункті 2.5. Додатку 62)

Крім того, визначені в договорі технічного обслуговування вагонів роботи виконувались не Позивачем, а Укрзалізницею, яка не є стороною договору, тому відповідач не повинен їх оплачувати.

Отже, доводи позивача в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному суді, оскільки надані позивачем послуги з технічного обслуговування не є ремонтними роботами в розумінні п. 2.5 додаткової угоди № 62 від 18.09.2015 року до договору транспортно-експедиторського обслуговування № 20/2013/417 від 15.02.2013 року.

Відтак, апеляційна інстанція погоджується з позицією місцевого господарського суду, щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача спірної суми.

Оскільки доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що під час розгляду справи місцевим господарським судом допущені порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст.ст. 103, 104 ГПК України як підстави для скасування рішення, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Трансгарант Україна», м. Київ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 12.09.2016 року у справі № 908/1840/16 залишити без змін.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3

Надруковано 5 примірників:

1 позивачу;

1 відповідачу

1 до справи;

1 ГСЗО;

1 ДАГС.