У Х В А Л А

01 листопада 2016 року Справа № 913/521/16

Провадження №18/913/521/16

Розглянувши матеріали скарги державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль», м. Сєвєродонецьк Луганської області

на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ

з виконання рішення господарського суду Луганської області від 22.06.2016 у справі 913/521/16

за позовом публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м .Київ

до державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль», м. Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 235.799.684,20 грн.

Суддя Корнієнко В.В.

Секретар судового засідання-помічник судді Шапошникова О.М.

У судовому засіданні брали участь:

від позивача: не прибув;

від відповідача: не прибув;

від ВДВС: ОСОБА_1, довіреність від 30.12.2015 № 20-22/626.

В С Т А Н О В И В:

Відповідач ДП «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» (боржник) звернувся до суду зі скаргою від 17.08.2016 № 06/05-229 на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі ВДВС) по виконанню наказу господарського суду Луганської області від 05.07.2016 № 913/521/16 (виданого на виконання рішення господарського суду Луганської області від 22.06.2016 по справі № 913/521/16), яким з відповідача на користь позивача стягнуто грошові кошти в сумі 131.924.156,45 грн. (борг по оплаті природного газу в сумі 68.988.206,37 грн., втрати від інфляції в сумі 57.968.841,08 грн., три проценти річних в сумі 4.762.682,70 грн., судовий збір в сумі 204426,30 грн.).

Відповідач у скарзі вказав, що на його адресу 16.08.2016 надійшла постанова ВДВС від 09.08.2016 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Боржник вважає арешт свого майна незаконним за наступних підстав:

- ухвалою господарського суду Луганської області від 03.01.2013 по справі № 913/40/13-г відносно боржника порушено справу про банкрутство;

- до часу отримання постанови про арешт, постанова про відкриття виконавчого провадження йому не надходила;

- про наявність виконавчого провадження, в якому він є боржником, останній дізнався отримавши постанову про арешт, що позбавило його права на самостійне виконання рішення у встановлений законом строк, та позбавило його можливості своєчасно повідомити державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження (про порушення відносно нього справи про банкрутство);

Боржник зазначив, що виконавче провадження підлягало обовязковому зупиненню на підстав п. 8 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (у звязку з порушенням господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника), і якщо б державний виконавець своєчасно повідомив боржника про відкриття виконавчого провадження, останній міг би своєчасно повідомити ВДВС про відповідні обставини, що обумовило б зупинення виконавчого провадження і унеможливило накладення арешту на майно боржника.

На підставі вказаних доводів боржник заявив вимоги про визнання незаконними дій ВДВС щодо накладення арешту на його майно та про визнання недійсною постанови ВДВС від 09.08.2016 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Заявою від 31.08.2016 боржник просив суд розглядати скаргу без участі його представника.

Письмовими поясненнями від 13.10.2016 позивач проти скарги заперечує посилаючись на те, що ВДВС було правомірно застосовано заходи примусового виконання рішення.

Відділ ДВС письмовими запереченнями від 19.10.2016 проти скарги заперечує посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість. ВДВС вважає що оскаржувана постанова винесена відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження». Про наявність підстав для зупинення виконавчого провадження (про порушення відносно боржника справи про банкрутство), на момент винесення постанови, державному виконавцю не було відомо. Боржник у супереч вимогам ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» не повідомив ВДВС про відповідні обставини.

Дослідивши матеріали скарги, вислухавши представників сторін та ВДВС, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню за таких підстав:

Статтею 1212 Господарського процесуального кодексу України встановлено:

«Скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому цим Кодексом порядку.».

Частинами 1 та 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» (у даному випадку і у подальшому застосовується редакція вказаного Закону станом на дату вчинення ВДВС оскаржуваної дій 09.08.2016) визначено:

« 1. Державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

2. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.».

На підставі заяви стягувача (позивача по справі) від 25.07.2016 № 14/2-1406В постановою відділу ДВС від 09.08.2016 відкрито виконавче провадження з виконання наказу господарського суду Луганської області від 05.07.2016 № 913/521/16.

На підставі вказаної заяви стягувача та положень ст. 25 Закону відділом ДВС одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження 09.08.2016 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) та виконання рішень у немайнових спорах.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 03.01.2013 відносно заявника скарги порушено справу № 913/40/13-г про банкрутство та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до ухвали господарського суду Луганської області від 18.10.2016 по справі № 913/40/13-г (остання ухвала по справі про банкрутство, якою розгляд справи відкладено на 08.11.2016) справа розглядається за нормами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції Закону від 30.06.1999 № 784-XIV (стара процедура).

Згідно ст. 1 вказаного Закону, мораторій на задоволення вимог кредиторів зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, та зупинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Частиною 2 статті 12 зазначеного Закону встановлено, що в ухвалі про порушення провадження у справі про банкрутство вказується про введення мораторію на задоволення вимог кредиторів. Мораторій на задоволення вимог кредиторів поширюється на зобов'язання, строки виконання яких настали до подання заяви про порушення справи про банкрутство. Мораторій вводиться на задоволення всіх вимог кредиторів, крім випадків, передбачених цим Законом.

Строк виконання зобовязань боржника (по оплаті природного газу позивачу по справі) настав у 2015 та 2016 роках, про що вказано у рішенні господарського суду від 22.06.2016 по справі № 913/521/16, на виконання якого видано наказ від 05.07.2016 № 913/521/16.

Тобто строк виконання зобовязань боржника настав після порушення відносно нього справи про банкрутство і введення мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Таким чином, мораторій на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вказані зобовязання.

Відповідно, виконавче провадження не підлягає зупиненню, не зважаючи на те, що відносно боржника порушено справу про банкрутство.

Враховуючи викладене, суд вважає, що дії державного виконавця щодо накладення арешту на майно боржника оскаржуваною постановою, не суперечать вимогам діючого законодавства.

Доводи заявника про те, що він дізнався про свій статус боржника у виконавчому провадженні лише з постанови про арешт свого майна, що позбавило його права на самостійне виконання рішення у встановлений законом строк, та позбавило його можливості своєчасно повідомити державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, не приймаються судом до уваги, так як вказані постанови правомірно винесені однією датою, а також тому, що обставини, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, відсутні.

Згідно п. 9.13. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

За таких обставин, враховуючи, що доводи скаржника є неправомірними, скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 86, 1212 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» від 17.08.2016 № 06/05-229 на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відхилити.

Суддя В.В. Корнієнко