РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2016Справа №910/17371/16
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом комунального підприємства "Київпастранс"

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про виселення

Представники сторін:

від позивача: Приходько Д.М. - представник за довіреністю № 06-5/557 від 24.06.2016 р.;

від відповідача: не з'явився.

встановив:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги комунального підприємства "Київпастранс" до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про виселення.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між позивачем та відповідачем було укладено договір про передачу майна комунальної територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду № 14/61-11 від 01.10.2011 року.

Відповідно до п. 1.1. договору орендодавець на підставі рішення Київради від 25.03.2011 року № 459/3897 передає, а орендар приймає в оренду нежиле приміщення, далі- об'єкт оренди, лінійна диспетчерська служба за адресою: просп. Миколи Бажана, 3 А-1 для торгівлі непродовольчими товарами.

Як зазначає позивач, відповідачем з 01.10.2011 року не виконано умови п.4.10 щодо страхування об'єкта оренди. Також відповідачем не сплачено орендну плату.

Позивач листом від 25.10.2013 року № 14-01/01-308 повідомлено відповідача про закінчення терміну дії договору 30.09.2013 року та прохання до 08.11.2013 року звільнити об'єкт оренди та передати його позивачеві.

Проте, відповідачем станом на день подання позовної заяви не звільнено об'єкт оренди, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду про виселення відповідача з займаного приміщення.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 26.09.2016 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 11.10.2016 року.

11.10.2016 р. до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав заяву про зміну предмету позову.

Представник відповідача в судове засідання 11.10.2016 року не з'явився, вимоги ухвали суду від 26.09.2016 р. не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином.

Представник позивача з'явився у судове засідання, частково виконав вимоги ухвали суду від 26.09.2016 р.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 11.10.2016 року розгляд справи відкладено на 25.10.2016 року.

Представник відповідача в судове засідання 25.10.2016 року не з'явився, вимоги ухвали суду від 26.09.2016 р. не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

У відповідності до ст. 87 ГПК України ухвали суду було надіслано рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, а саме: 02121, АДРЕСА_1, яка згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 25.10.2016 є місцезнаходженням відповідача.

Стаття 64 ГПК України встановлює, що у разі відсутності сторін за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ухвала про порушення провадження у справі вважається врученою їм належним чином.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов з урахуванням заяви про зміну предмету позову, подану 11.10.2016 р. до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва, відповідно до якої додатково просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 56 444,34 грн. за користування приміщенням.

У відповідності до статті 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Як вбачається з заяви про зміну предмету позову, позивачем заявлено нову вимогу, а саме: щодо стягнення заборгованості у розмірі 56 444,34 грн.

У зв'язку з чим, судом не приймається дана заява в частині нових вимог.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Між позивачем та відповідачем було укладено договір про передачу майна комунальної територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду № 14/61-11 від 01.10.2011 року.

Актом прийому-передачі звільнених орендованих приміщень від 01.10.2011 року приміщення передано відповідачеві.

Відповідно до п. 1.1. договору орендодавець на підставі рішення Київради від 25.03.2011 року № 459/3897 передає, а орендар приймає в оренду нежиле приміщення, далі- об'єкт оренди, лінійна диспетчерська служба за адресою: просп. Миколи Бажана, 3 А-1 для торгівлі непродовольчими товарами.

Частиною 1 статтею 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч.1 ст. 765 ЦК України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Відповідно до п. 2.4. договору об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі Комунального підприємства «Київпастранс».

Орендна плата регулюється розділом 3 договору.

У відповідності з п.3.5 договору, орендна плата сплачується орендарем починаючи з дати підписання акта приймання-передачі, але в будь-якому разі не пізніше 11 календарного дня з дати підписання цього договору. Останнім днем сплати орендної плати є дата підписання сторонами акта приймання-передачі при поверненні об'єкту оренди орендодавцеві. .

Відповідно до статті 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відносини щодо оренди майна, що перебуває у комунальній власності регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до приписів ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" термін, на який укладається договір оренди є істотною умовою договору оренди.

Частина 1 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначає, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно п. 9.1 договору цей договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє з 01.10.2011 року по 30.09.2013 року.

П. 9.3. договору передбачено, що після закінчення строку дії цього договору його дія може бути продовжена на підставі рішення Київради.

У суду відсутні докази продовження строку дії цього договору та рішення Київради із зазначеного питання.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

П. 4.10. договору передбачено, що орендар зобов'язаний протягом місяця, починаючи з дати укладення договору застрахувати об'єкт оренди на користь орендодавця на весь строк дії договору оренди від вогневих ризиків, ризиків стихійних явищ та інших майнових ризиків на суму не меншу ніж експертна вартість об'єкта оренди. У договорі страхування (страховому полісі) орендодавець повинен бути вказаний як вигодонабувач страхового відшкодування орендар зобов'язаний надати орендодавцю копію договору страхування (страхового полісу) та копії платіжних доручень про сплату страхових платежів. Обсяги страхових платежів та терміни їх сплати визначаються договором страхування об'єкта оренди.

Вказаний пункт договору відповідачем не виконано. Доказів протилежного суду не надано.

П. 4.15 договору передбачено, що орендодавець зобов'язаний в установленому законом порядку письмово попередити орендаря про припинення дії договір у зв'язку із закінченням строку на який його було укладено.

25.09.2013 року на адресу відповідача відправлено лист № 14-01/12-256 з нагадуванням про закінчення терміну дії договору, небажання його продовжувати у зв'язку з несплатою орендних платежів та проханням звільнити приміщення до 30.09.2013 року та передати його позивачеві та сплатити заборгованість по орендній платі.

Позивач листом від 25.10.2013 року № 14-01/01-308 повідомлено відповідача про закінчення терміну дії договору 30.09.2013 року, небажання його продовжувати та прохання до 08.11.2013 року звільнити об'єкт оренди та передати його позивачеві та сплатити заборгованість по орендній платі.

Повторно листом від 09.07.2014 року № 14-01/12-197 позивач звернувся до відповідача з вимогою звільнити приміщення та сплатити орендну плату за час користування.

Відповідно до п. 4.14. договору орендар після припинення дії договору оренди зобов'язаний протягом 30 календарних днів передати майно по акту приймання-передачі орендодавцю.

П. 7.5. договору передбачено, що у разі закінчення строку дії договору або при його розірванні орендар зобов'язаний за актом приймання-передачі повернути об'єкт оренди орендодавцю у стані, в якому перебував об'єкт оренди на момент передачі його в оренду з урахуванням усіх здійснених орендарем поліпшень, які неможливо відокремити від об'єкта оренди без заподіяння йому шкоди, з урахуванням зносу за період строку дії договору оренди.

Проте, відповідачем станом на дату подачі позову не звільнено об'єкт оренди.

Згідно з п. 4.15 договору, орендар після припинення дії договору оренди зобов'язаний протягом 30 календарних днів передати майно по акту приймання передачі орендодавцю.

Відповідно до ч. 1 статті 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з статтею 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України), якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, з припиненням договору про передачу майна комунальної територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду № 14/61-11 від 01.10.2011 року відповідач втрачає статус орендаря і, оскільки належних доказів щодо підтвердження права користування орендованим приміщенням відповідачем не надано, то вимога позивача про виселення відповідача з займаного нежилого приміщення площею 72,0 кв. м на 1 поверсі за адресою м. Київ, просп. Миколи Бажана, 3 А-1 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, ч. 2 ст. 49, ст.ст. 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Виселити фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (02121, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) з займаного нежилого приміщення площею 72,0 кв.м. на 1 поверсі за адресою: м. Київ, просп. Миколи Бажана, 3 А-1.

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (02121, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь комунального підприємства "Київпастранс" (04070, м. Київ, Набережне Шосе, 2, ідентифікаційний код 31725604) судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 08.11.2016 року.

Суддя С.М. Мудрий