РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2016Справа №910/14501/16

За позовом: публічного акціонерного товариства "БОБРОВИЦЬКИЙ МОЛОКОЗАВОД"

до: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про: стягнення 46.525,77 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: не з'явилися;

відповідача: не з'явилися.

С У Т Ь С П О Р У :

Публічне акціонерне товариство "БОБРОВИЦЬКИЙ МОЛОКОЗАВОД" звернулося до господарського суду із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення з останнього 46.525,77 грн. заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не належним чином виконав свої грошові зобов'язання перед позивачем, оскільки не здійснив в повному обсязі розрахунок за поставлений позивачем товар за договором поставки від 30.10.2014 № 328-14. Вказана обставина призвела до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості за вказаним договором в сумі 46.525,77 грн., з яких: основна заборгованість складає 19.948,36 грн.; пеня в сумі - 14.368,28 грн., 3 % річних в сумі 1.000,15 грн. та інфляційні втрати в сумі 11.208,98 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.08.2016 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/14501/16.

Ухвали винесені судом у даній справі надсилалися останнім учасникам процесу на адресу їх місцезнаходження, яка відповідає відомостям, внесеним до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відтак, у розумінні ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, сторони повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Відповідач відзиву на позов, в порядку передбаченого ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, суду не надав, а тому відповідно до положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

До господарського суду надійшла заява позивача в якій наведений уточнений розрахунок пені, заявленої до стягнення, а саме - 4.901,67 грн.

В судовому засіданні 31.10.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні докази у матеріалах даної справи, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між публічним акціонерним товариством "БОБРОВИЦЬКИЙ МОЛОКОЗАВОД", як постачальником, (далі - позивач) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, як покупцем, (далі - відповідач) укладено договір поставки від 30.10.2014 № 328-14 (далі - Договір), відповідно до предмету якого позивач зобов'язується передати у власність відповідача продукцію, а відповідач зобов'язується прийняти і оплатити її вартість в порядку, визначеному умовами Договору (п. 2.1 Договору).

Пунктом 4.9 Договору визначено, що за відсутності документально оформленої заявки, підтвердженням факту узгодження умов поставки окремої партії продукції є підписана сторонами видаткова накладна.

Положеннями пунктів 3.1, 3.4 Договору передбачено, що ціна продукції вказується з урахуванням ПДВ у видаткових накладних, що після їх підписання є невід'ємними частинами Договору. Розрахунки за продукцію, що відпускається по цьому Договору здійснюються в національній валюті, шляхом безготівкового переказу відповідачем грошових коштів на поточний рахунок позивача, на умовах відстрочки оплати на 10 банківських днів з моменту отримання відповідачем рахунку від позивача.

Відповідно до п. 6.4 Договору, у випадку порушення відповідачем порядку та строків оплати, що випливають з цього Договору та невід'ємних його частин, відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення оплати.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Приписами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Так, позивач, на виконання своїх зобов'язань за Договором та на його умовах, поставив, а відповідач отримав товар загальною вартістю 71.911,88 грн. Наведена фактична обставина підтверджується видатковими накладними, які підписані сторонами та наявні в матеріалах справи у вигляді засвідчених копій.

Спір між сторонами судового процесу виник внаслідок порушення з боку відповідача строку оплати товару, який закріплений у п. 3.4 Договору, відповідач вартість отриманого товару на користь позивача сплатив частково, що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 19.948,36 грн.

Враховуючи, що у правовідносинах сторін даного спору має місце допущене з боку відповідача порушення грошового зобов'язання за Договором, позивачем заявлені вимоги про застосування до відповідача господарської санкції у вигляді пені в розмірі 4.901,67 грн., а також відповідальності на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України шляхом стягнення 3 % річних в сумі 1.000,15 грн. та інфляційних втрат в сумі 11.208,98 грн.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з урахуванням такого.

Приписом ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Положенням ч. 3 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати, у тому числі, оплати товару.

Суд відзначає, жодного підтвердження факту сплати відповідачем на користь позивача заборгованості в розмірі 19.948,36 грн. сторонами судового процесу до суду не подано.

Таким чином, факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований, відтак, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача основної заборгованості є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю в сумі 19.948,36 грн.

З огляду на те, що відповідач своїми діями порушив зобов'язання за Договором (ст. 610 Цивільного кодексу України), то він вважається таким, що прострочив виконання (ст. 612 Цивільного кодексу України), тому є підстави для застосування відповідальності, встановленої договором та законом.

Вирішуючи спір в частині стягнення з відповідача неустойки за порушення строків виконання робіт суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У відповідності ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Виходячи з наведених вище норм права, перебіг періоду прострочення відповідачем грошового зобов'язання за Договором починається з першого дня, за терміном, коли зобов'язання мало бути виконано, а також виходячи з припису ч. 6 ст. 232 ГК України, пеня нараховується за шість місяців прострочення виконання зобов'язання, починаючи з першого дня такого прострочення.

Суд, дослідивши здійснений позивачем розрахунок пені, визнав його арифметично невірним.

Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача неустойки у вигляді пені підлягає задоволенню в сумі 4.813,84 грн., за таким розрахунком суду, здійсненого за період, на який позивачем нараховувалася пеня:

Видаткова накладна Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір подвійної облікової ставки НБУДата оплатиСума оплатиСума пені за період прострочення
№ 08435 від 30.10.2014 5.400,0013.11.2014128--4,14
3.600,0014.11.2014 - 16.11.201432814.11.20141.800,008,28
№ 08677 від 06.11.2014 та № 08673 від 06.11.201414.672,3519.11.2014 - 03.12.20141528--168,83
272,3504.12.2014 - 05.02..12.201414.400,0013,37
272,3506.02.2015 - 03.03.20152639--7,57
272,3504.03.2015 - 19.05.20157760--34,47
№ 08868 від 13.11.20144.800,0026.11.2014 - 08.12.20141328--47,87
2.000,0009.12.2014 - 05.02..12.20152.800,0090,52
2.000,0006.02.2015 - 03.03.20152639--55,56
2.000,0004.03.2015 - 26.05.20158460--276,16
№ 08869 від 13.11.201413.970,2626.11.2014 - 14.12.20141928--203,62
12.970,2615.12.2014 - 05.02..12.20141.000,00527,33
12.970,2606.02.2015 - 03.03.20152639--360,32
12.970,2604.03.2015 - 26.05.20158460--1.790,96
№ 10258 від 25.12.20146.945,7525.12.2014 - 30.12.2014628--28,39
4.945,7531.12.2014 - 05.02..12.20142.000,00140,38
4.945,7506.02.2015 - 03.03.20152639--137,38
4.945,7504.03.2015 - 24.06.201511360--918,69
Загальна сума пені складає4.813.84

Крім того, частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, дослідивши здійснений позивачем розрахунок 3 % річних, визнав його арифметично невірним.

Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача 3 % річних підлягає задоволенню в сумі 950,96 грн., враховуючи останній день проведених відповідачем розрахунків (31.12.2014):

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір відсотків річнихСума 3% за період прострочення
19.948,3602.01.2015 - 03.08.20165803 %950,96
Загальна сума 3% складає950,96

Відносно вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат, суд зазначає, що вказана вимога задовольняється судом частково, оскільки розрахунок позивача, викладений у позові, є арифметично невірним. Наведена позовна вимога підлягає задоволенню в сумі 10.024,05 грн., за таким розрахунком суду:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргу
01.2015 - 07.201619.948,36150,2510.024,05
Загальна сума інфляційних втрат складає10.024,05

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується і відповідача, який повинен був довести належними засобами доказування факт відсутності порушення зобов'язання.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Враховуючи, що спір виник в результаті неправильних дій відповідача, тому суд, керуючись ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладає витрати по сплаті судового збору на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1, з будь-якого його рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду) на користь публічного акціонерного товариства "БОБРОВИЦЬКИЙ МОЛОКОЗАВОД" (17400, Чернігівська обл., Бобровицький район, м. Бобровиця, вул. Незалежності, буд. 67; ідентифікаційний код 30004072, на будь-який його рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконавчого провадження) основну заборгованість в сумі 19.948 (дев'ятнадцять тисяч дев'ятсот сорок вісім) грн. 36 коп.; 3 % річних в сумі 950 (дев'ятсот п'ятдесят) грн. 96 коп.; інфляційні втрати в сумі 10.024 (десять тисяч двадцять чотири) грн. 05 коп.; витрати по сплаті судового збору в сумі 1.378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

3. В іншій частині позову відмовити повністю.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 07 листопада 2016 року

Суддя С.В. Балац