ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року Справа № 910/28079/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Плюшка І.А. - головуючого,

Губенко Н.М.,

Самусенко С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну

скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вассма Рітейл"

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 07 червня 2016 року

та на рішення господарського суду міста Києва від 22 лютого 2016 року

у справі № 910/28079/14

господарського суду міста Києва

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська агрохімічна Компанія"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вассма Рітейл"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні

відповідача 1. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Білоконь Раїса Василівна

2. Публічне акціонерне товариство "Златобанк"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні

позивача 1. ОСОБА_5

2. ОСОБА_6

3. ОСОБА_7

4. ОСОБА_8

5. ОСОБА_9

про визнання договору недійсним

за участю представників

позивача - Васьковський Є.В.

відповідача - Радзієвська О.Є.

треті особи відповідача 1. не з'явився

2. не з'явився

треті особи позивача 1. ОСОБА_12

2. не з'явився

3. не з'явився

4. не з'явився

5. не з'явився

вільний слухач ОСОБА_13

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська агрохімічна Компанія" звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою про визнання договору недійсним (т. І, а.с.5-11).

Рішенням господарського суду міста Києва від 22 лютого 2016 року (судді Спичак О.М., Бондарчук В.В., Пінчук В.І.) залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 07 червня 201 року (судді Чорногуз М.Г., Агрикова О.В., Рудченко С.Г.) у справі № 910/28079/14 позовні вимоги задоволено, визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна - побутових приміщень літ.В площею 329,5 кв.м. від 15 грудня 2011 року, укладений між ТОВ "Українська агрохімічна компанія" та ТОВ "Вассма Рітейл", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Білоконь Р.В. 15 грудня 2011 року за реєстраційним № 2493 (т.IV, а.с.185-203).

Не погодившись з зазначеними рішенням та постановою Товариство з обмеженою відповідальністю "Вассма Рітейл" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 07 червня 2011 року та рішення господарського суду міста Києва від 22 лютого 2016 року та справу передати на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

В обґрунтування зазначених вимог заявник касаційної скарги посилається на неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 15 грудня 2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська агрохімічна компанія" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вассма Рітейл" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу побутових приміщень літ. В площею 329,5 кв. м., відповідно до п.1.1 якого продавець зобов'язується передати побутові приміщення літ. В площею 329,5 кв. м. у власність покупцю, а покупець зобов'язується прийняти нерухоме майно у власність і сплатити 916170,00 грн. (в.ч. ПДВ)(т.ІІ, а.с. 24-25, 86-87).

Договір з боку продавця було підписано представником за довіреністю від 03 грудня 2011 року ОСОБА_14., а з боку покупця - директором ОСОБА_15

За змістом п.1.2 Договору від 15 грудня 2011 року нерухоме майно, що відчужується за договором, розташоване за адресою: Рівненська область, Рівненський район, с.Городок, вул.Штейнгеля барона, буд.145, реєстраційний номер 4463632, опис об'єкта: будівля цегляна, літ.В-2, загальною площею 329,5 кв. м. Відчужуване майно розташоване на земельній ділянці площею 1,48 га, кадастровий номер :03:000:0021.

Судами з витягу від 14 грудня 2011 року з реєстру прав власності на нерухоме майно (т.ІІ, а.с. 90) та витягу №34254136 від 15 грудня 2011 року з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (т.ІІ, а.с. 92) встановлено наявність на момент укладання договору від 15 грудня 2011 року у ТОВ "Українська агрохімічна компанія" речових прав на об'єкт продажу.

За умовами п.2.1. спірного правочину продаж нерухомого майна за домовленістю сторін здійснюється за 763475 грн., податок на додану вартість в сумі 152695 грн., що разом становить 915170 грн.

Договір купівлі-продажу від 15 грудня 2011 року було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Білоконь Р.В. та зареєстровано в державному реєстрі правочинів 15 грудня 2011 року за № 4803955 (т.ІІ, а.с. 88).

Частиною 3 ст. 640 ЦК України в редакції, яка була чинною на момент укладення спірного договору було передбачено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Спірний договір було вчинено 15 грудня 2011 року, тобто з моменту його державної реєстрації.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України).

За приписом ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Пунктом 2.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Суди попередніх інстанцій дійшли висновку про задоволення позовних вимог зазначивши, що у ОСОБА_16 були відсутні повноваження на укладання та підписання від імені товариства угод та договорів, що стосуються відчуження (продажу), передачі у заставу (іпотеку) основних засобів, в тому числі, але не обмежуючись, нерухомого майна, земельних ділянок, що належать позивачу, а також договорів поруки на користь третіх осіб у період з 03 жовтня 2009 року до 01 березня 2012 року включно. А відповідно до ч.2 ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Підставою для задоволення позовних вимог стало визнання недійсним рішення від 02 жовтня 2009 року загальних зборів учасників ТОВ "Українська Агрохімічна Компанія" оформленого протоколом № 02/10-01, яким надано директору ОСОБА_16 повноваження на укладання та підписання від імені товариства угод та договорів, що стосуються відчуження (продажу), передачі у заставу (іпотеку) основних засобів, в тому числі, але не обмежуючись, нерухомого майна, земельних ділянок, що належать позивачу, а також договорів поруки на користь третіх осіб на період з 03 жовтня 2009 року до 01 березня 2012 року включно, а також надано керівнику право ціну та умови таких угод і договір визначати на власний розсуд. Продаж основних засобів повинен вчинятись не нижче, ніж за їх балансовою вартістю.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає висновок судів попередніх інстанцій передчасним з огляду на наступне.

Визнання недійсним постановою Київського апеляційного господарського суду від 10 серпня 2015 року у справі № 910/12493/14 рішення від 02 жовтня 2009 року загальних зборів учасників ТОВ "Українська Агрохімічна Компанія" не може бути підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна - побутових приміщень літ.В площею 329,5 кв.м. від 15 грудня 2011 року, укладеного між ТОВ "Українська агрохімічна компанія" та ТОВ "Вассма Рітейл" підписаного ОСОБА_14, повноваження якої підтверджуються довіреністю, виданою ОСОБА_16, оскільки не усуває факту законності дій як директора так і його довіреного у 2011 році з виконання рішення загальних зборів.

Оскільки спір у справі № 910/12493/14 є корпоративним, у якому брали участь учасники товариства та товариство, а відносини між Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська агрохімічна Компанія" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вассма Рітейл" засновано на цивільному договорі, тому судам необхідно встановити чи покупець знав чи міг знати про будь-які обмеження на укладання спірного договору.

Частиною 3 ст. 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Судам необхідно також було звернути увагу на наступне.

Чи ОСОБА_16, як директор в особі довіреної ОСОБА_14 вчиняючи правочин від імені позивача не діяв в своїх інтересах (ч. 3 ст. 238 ЦК України), оскільки постановою Вищого господарського суду України від 19 листопада 2015 року № 910/12493/14 встановлено, що єдиним учасником ТОВ "Вассма Рітейл" є підприємство - ТОВ "Вассма Кемікал", а учасником ТОВ "Вассма Кемікал" є, зокрема ОСОБА_16

Також, поза увагою суддів залишились встановлені у справі № 910/28083/14 (постанова ВГСУ від 12.01.2016 року) факти, а саме, що проводячи загальні збори позивача 02 жовтня 2009 року, якими надано директору ОСОБА_16 повноваження на укладання та підписання від імені товариства угод та договорів, що стосуються відчуження (продажу), ОСОБА_16 представляв інтереси ОСОБА_5 (з часткою у товаристві 50,31447%) за скасованою ОСОБА_5 20 листопада 2008 року довіреністю. З огляду на зазначене судам необхідно з'ясувати чи не діяв ОСОБА_16 в своїх інтересах, а не в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська агрохімічна Компанія" в якому він не був учасником та не мав жодної частки у статутному капіталі у розумінні ст. 92 ЦК України.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає обґрунтованим висновок судів про відсутність підстав для застосування заявленого відповідачем строку позовної давності до вимоги про визнання договору від 15 грудня 2011 року недійсним.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Щодо вимог, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, застосовується загальна позовна давність (п.2.8 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Оскільки оспорюваний правочин укладено 15 грудня 2011 року (тобто, строк позовної давності почав свій перебіг з наступного дня), останнім днем трирічного строку позовної давності є 16 грудня 2014 року.

Судами встановлено та зі штампу реєстрації вхідної кореспонденції вбачається, що ТОВ "Українська агрохімічна компанія" звернулось до суду з позовом 15 грудня 2014 року, тобто у межах строку позовної давності.

Метою касаційного перегляду справи є перевірка застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права. З урахуванням вищезазначеного, а також зважаючи на те, що касаційна інстанція не має право встановлювати чи вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або перевіряти докази, прийняті у справі рішення та постанова, оскільки не відповідають нормам чинного законодавства підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Під час нового розгляду справи господарському суду слід прийняти до уваги викладене у цій постанові, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи та у відповідності з чинним законодавством вирішити спір.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вассма Рітейл" задовольнити.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 07 червня 2016 року та рішення господарського суду міста Києва від 22 лютого 2016 року скасувати.

3. Справу № 910/28079/14 передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя І. А. Плюшко

Судді Н.М. Губенко

С. С. Самусенко