РІШЕННЯ

"12" жовтня 2016 р.Справа № 921/456/16-г/5

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрушків Г.З.

Розглянув справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", вул.. Січових Стрільців, 60 ( стара назва: Артема,60) м. Київ, 04050

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Аріол", вул..Живова,31, м.Тернопіль, 46008

про стягнення 754891,14грн.

За участю представників від:

Позивача: ОСОБА_2 представник (довіреність № 3-243110/10263 від 09.09.16 р.)

Відповідача: ОСОБА_3 - представник (довіреність № б/н від 20.09.16 р.)

Суть справи:

В розпочатому судовому засіданні представникам сторін розяснено права і обовязки, передбачені ст.ст.20, 22, 81-1 ГПК України.

Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" звернулося в господарський суд Тернопільської області із позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Аріол", з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, яка прийнята до розгляду ухвалою господарського суду від 28.09.2016р., про стягнення 755 072,65грн., з яких 500000,00грн. простроченої заборгованості по основному боргу кредиту, 131718грн. 79коп. простроченої заборгованості по відсотках та 123353,86грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту та несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Аріол" умов Кредитного договору про невідновлювану кредитну лінію №1655-01-14 від 19.12.2014р., внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом, та по відсотках за користування кредитом, в звязку з чим останньому за несвоєчасність виконання зобовязань за договором нарахована пеня, яку (заборгованість та пеню) позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку.

Ухвалою суду від 03.08.2016р. порушено провадження у даній справі та розгляд справи призначено на 17.08.2016р. на 12год.

В послідуючому розгляд справи неодноразово відкладався з підстав викладених у відповідних ухвалах суду.

Відповідач у відзиві на позов (лист №77 від 21.09.2016р.) та у письмових поясненнях стосовно заяви про збільшення розміру позовних вимог (лист б/н і дати вх..16958 від 28.09.2016р.) просить суд відмовити ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що зобовязання відповідача є припиненими на суму коштів, яка була на поточному рахунку ТОВ "Аріол" у даному банку, а саме на суму 429845,58грн., оскільки ним (відповідачем) направлялись вказані кошти на погашення кредитної заборгованості за кредитним договором №1655-01-14 від 19.12.2014р. платіжним дорученням через засоби системи "Клієнт-Банк" у вересні 2015 року, однак, ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" не виконав своїх зобовязань по договору на розрахунково - касове обслуговування щодо обслуговування рахунків ТОВ "Аріол" та не зарахував даних грошових коштів в рахунок погашення кредитної заборгованості товариства перед банком. Зазначеними діями позивач свідомо спричинив збільшення обсягу відповідальності ТОВ "Аріол" перед банком. В подальшому, зазначає відповідач, він неодноразово звертався із заявами про зарахування вищезазначених зустрічних однорідних вимог, однак жодного разу не отримував від банку мотивованої відповіді з цього приводу та посилаючись на ст..ст. 601, 1066, 1068, 1071 та 614 ч.1 ЦК України, зазначає, що за договором банківського рахунка грошове зобов"язання банку перед клієнтом (власником рахунка) в межах коштів, розміщених на рахунку, може виникнути лише після направлення розпорядження клієнта на відповідну грошову суму, так у вересні 2015 року товариство надавало розпорядження засобами платіжної системи "Клієнт-Банк", а саме платіжні доручення стосовно перерахування наявного залишку з поточного рахунку ОСОБА_1, відкритого у ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" на погашення кредитної заборгованості за кредитними зобов"язаннями ОСОБА_1 перед ОСОБА_4, проте Банк не виконав дані розпорядження ОСОБА_1 та не перерахував грошові кошти, що спричинило безпідставне зростання відповідальності ОСОБА_1 перед ОСОБА_4, а відтак вважає неправомірним нарахування ОСОБА_4 відсотків за користування кредитними коштами та пені. Поряд з цим, відповідач зазначає, що між ним та ОСОБА_4 існують зустрічні однорідні вимоги, ТОВ «Аріол» неодноразово зверталось із заявою до АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про зарахування таких вимог, тобто стосовно зарахування грошових коштів на поточному рахунку ОСОБА_1 в рахунок кредитних зобов»язань ОСОБА_1 перед ОСОБА_4, проте останнім таке зарахування не здійснено.

Разом з тим, відповідач звернувся до суду з клопотанням про витребування доказів (лист №79 від 28.09.2016р.), яким, посилаючись на те, що розрахунки між товариством та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» здійснювались шляхом надання платіжних доручень до поточного рахунку через програмний засіб «Клієнт-Банк», наданий останнім (Банк являвся володільцем даного програмного засобу, здійснював його адміністрування, був відповідальний за захист даних і належне функціонування..), у відповідності до яких Банк здійснював списання грошових коштів ОСОБА_1 з його поточного рахунку, відкритого у цьому ОСОБА_4, однак у вересні 2015 року Банк не виконав надані товариством розпорядження, а саме платіжні доручення щодо перерахування наявного залишку коштів з поточного рахунку ОСОБА_1 на погашення кредитної заборгованості за кредитними зобовязаннями ОСОБА_1 перед ОСОБА_4, що спричинило безпідставне зростання відповідальності ОСОБА_1 перед ОСОБА_4, а оскільки на даний час ОСОБА_1 позбавлено можливості доступу до даного програмного засобу, а також до архіву сформованих платіжних доручень і через зазначене відсутня можливість надання суду відповідних доказів, у звязку з чим, посилаючись на ст..38 ГПК України, просить суд витребувати у позивача відомості щодо сформованих у вересні 2015 року ТзОВ «Аріол» платіжних доручень (розпоряджень) в програмному засобі «Клієнт-Банк» про списання грошових коштів з поточного рахунку ОСОБА_1 і які не були виконані ОСОБА_4.

Позивач у поясненнях від 11.10.2016 року заперечує проти даного клопотання відповідача, посилаючись на те, що відповідачем не надано жодного доказу, який би підтверджував те, що такі платіжні доручення були ним сформовані, в протилежному випадку, тобто у випадку сформування платіжних документів, у відповідача повинен залишитись примірник такого документу.

Розглянувши дане клопотання відповідача, заслухавши доводи і міркування уповноважених представників сторін, суд прийшов до висновку, що таке задоволенню не підлягає з огляду на вимоги ст..ст.33.34 ГПК України, згідно яких сторони повинні довести свої доводи і заперечення належними і допустимими доказами, проте відповідачем не надано доказів направлення ОСОБА_4 у вересні 2015 року платіжних доручень (надання розпоряджень) на списання коштів з належного йому поточного рахунку для погашення заборгованості за кредитними зобов"язаннями, доказів того, що такі документи (пл.. доручення (розпорядження)) чи їх копії неможливо було зберегти у відповідача, як і не зазначено в даному клопотанні підстав, з яких випливає, що зазначені платіжні доручення чи відповідні розпорядження має Банк, в той час як останній стверджує про те, що у випадку сформування платіжного доручення клієнтом банку, примірник такого залишається у володінні ініціатора платежу, який не позбавлений можливості зберегти такий документ або роздрукувати його у встановленому порядку.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарським судом встановлено наступне:

19 грудня 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит", як ОСОБА_4, та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Аріол», як Позичальником, укладено договір про невідновлювану кредитну лінію №1655-01-14 (далі кредитний договір), за умовами п.1.1. якого Банк відкриває Позичальникові невідновлювану кредитну лінію на загальну суму 500000,00гривень (пятсот тисяч гривень 00 копійок), а позичальник зобовязується повернути отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти до 18 грудня 2015 року і сплатити за користування кредитними коштами проценти відповідно до розділу 3 цього Договору..

Для обліку коштів, що надаються за рахунок кредитної лінії Банк відкриває позичковий рахунок №8001, код банку 300131.

Позичальник зобовязується використовувати кредитні кошти, що отримані за цим Договором, на поповнення обігових коштів (п.4.1. кредитного Договору).

Згідно п. 3.1. кредитного договору Позичальник сплачує ОСОБА_4 проценти за користування кредитними коштами у валюті кредиту за процентними ставками:

а) 19% (девятнадцять процентів) річних за період з дня надання до терміну повернення кредиту, що зазначений в п.1.1. цього Договору.

b) 28,5% (двадцять вісім цілих пять десятих процентів) річних за період з терміну повернення кредиту, що зазначений в п.1.1 цього Договору, а також у випадку порушення строків повернення кредитних коштів, що вказані в п.4.5., 6.1 цього Договору, до дня фактичного погашення заборгованості за кредитом.

Розрахунок процентів здійснюється за період користування кредитними коштами з моменту списання кредитних коштів з позичкового рахунку Позичальника до моменту повернення коштів на позичковий рахунок Позичальника. Розрахунок процентів за день видачі здійснюється як за повний день, а за день повернення не здійснюється. Розрахунок процентів здійснюється виходячи з 365 днів у році )366 днів у високосному році, в місяці за календарем (п.3.3. кредитного договору).

Згідно п. 3.4. кредитного договору нарахування та сплата процентів за користування кредитними коштами здійснюється одночасно з погашенням заборгованості за кредитом але не пізніше за термін погашення кредиту, що вказаний в п.1.1 цього Договору.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до повного виконання Сторонами прийнятих на себе зобовязань. ( п. 8.5. кредитного договору).

Як вбачається із вищезазначеного, між сторонами у справі виникли зобовязання з кредитного договору, згідно якого, в силу ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 78, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Як слідує з матеріалів справи, позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором, надавши відповідачу, як позичальнику за кредитним договором, кредитні кошти в сумі 500 000,00грн. що підтверджується меморіальним ордером №44531 від 19.12.2014р.копя якого знаходиться в матеріалах справи та випискою по особовому рахунку ТОВ «Аріол» за період з 19.12.2014 по 19.12.2014.

Позивач стверджує, що відповідач своїх зобов'язань за кредитним договором щодо повернення суми отриманого кредиту в установлений договором строк ( 18 грудня 2015 року), сплати процентів за користування кредитом не виконав і станом на 21.06.2016р. заборгованість відповідача за кредитним договором по тілу кредиту становить 500000,00грн. та по сплаті процентів за користування кредитом, які нараховані Позичальнику за період з 19.12.2014р. по 20.06.2016р. становить 131718,79 грн., направлена відповідачу вимога за вих. №24.2.2/410 від 11.07.2016р. про виконання зобов'язань за договором про невідновлювану кредитну лінію №1655-01-14 від 19.12.2014р., в якій позивач вимагав негайного усунення порушень та виконання зобов'язань щодо сплати заборгованості за кредитним договором в повному обсязі, залишилась без відповіді та задоволення.

У відповідності до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Згідно до положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 1 ст. 530 ЦК України визначає що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до п. 2.4. кредитного договору Позичальник зобовязується повернути кредитні кошти ОСОБА_4 в строк, що вказаний в п.1.1. цього Договору, шляхом перерахування грошових коштів на позичковий рахунок.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідач не надав суду належних і допустимих доказів виконання ним своїх зобов"язань щодо повернення до 18 грудня 2015 року суми отриманих кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, а відтак відповідно до ст..ст.33,34 ГПК України слід вважати що за ними рахується борг по кредиту в сумі 500000,00грн. та по сплаті процентів за користування кредитом в сумі 131718,79 грн.

Щодо тверджень відповідача про те, що зобовязання відповідача є припиненими на суму коштів, яка була на поточному рахунку ТОВ "Аріол" у даному банку, а саме на суму 429845,58грн., оскільки ним (відповідачем) направлялись вказані кошти на погашення кредитної заборгованості за кредитним договором №1655-01-14 від 19.12.2014р. платіжним дорученням через засоби системи "Клієнт-Банк" у вересні 2015 року, проте, ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" не виконав своїх зобовязань по договору на розрахунково - касове обслуговування щодо обслуговування рахунків ТОВ "Аріол" та не зарахував даних грошових коштів в рахунок погашення кредитної заборгованості товариства перед банком, та окрім того, оскільки на поточному рахунку ОСОБА_1 у АТ «Банк «Фінанси та Кредит» обліковується залишок грошових коштів в сумі 429845,58грн., а ОСОБА_1 є боржником ОСОБА_4 за кредитним договором №1655/01-14 від 19.12.2014р., то відповідно між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 виникли і існують зустрічні однорідні вимоги , припинення яких в силу положень ст..601 ЦК України та ст..203 ГК України може бути здійснено зарахуванням цих вимог сторонами, про що ОСОБА_1 неодноразово зверталось до ОСОБА_4 з відповідними заявами (№119 від 25.12.2015р., №13 від 12.02.2016р.), то такі судом не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне:

- Відповідач, відповідно до вимог ст..ст. 33,34 ГПК України не надав суду доказів надання ним АТ «Банк «Фінанси та Кредит» у вересні 2015 року розпорядження шляхом надання пл..доручень через систему «Клієнт-Банк» про перерахування належних йому коштів в рахунок погашення кредитної заборгованості ОСОБА_1 перед ОСОБА_4 як і не надав доказів невиконання ОСОБА_4 умов укладеного між ними договору на розрахунково - касове обслуговування щодо обслуговування рахунків ТзОВ «Аріол»;

- Разом з тим, відповідно до ч. 1 п. 2.7. кредитного договору, позичальник безвідзивно та безумовно доручає ОСОБА_4 та уповноважує Банк у разі несвоєчасного повернення кредиту (його частини) або несвоєчасної сплати процентів за користування кредитними коштами, або комісійної винагороди, як у разі настання терміну повернення кредиту його частини) і терміну сплати процентів, комісійної винагороди, так і у разі виникнення відповідно до умов цього Договору зобовязання Позичальника достроково повернути кредит і сплатити проценти, комісійну винагороду, здійснювати, договірне списання грошових коштів з будь-яких рахунків Позичальника на всю суму заборгованості за цим Договором.

- Поряд з цим. ч.5 п. 2.7. кредитного договору сторони встановили, що вказане положення є правом а не обовязком ОСОБА_4, і не звільняє Позичальника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань.

- згідно ст. 1071 ЦК України Банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

- Таким чином, нормами чинного законодавства України та умовами кредитного договору передбачено право, а не обовязок ОСОБА_4 здійснювати договірне списання грошових коштів з будь-яких рахунків Позичальника у випадку порушення Позичальником умов кредитного договору, і невиконання, саме так стверджує відповідач, ОСОБА_4, зобовязань за договором на розрахунково-касове обслуговування, також не звільняє ОСОБА_1 від відповідальності за невиконання зобовязань за кредитним договором..

- Ст.601ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

- Між тим, норми ст.602 цього ж Кодексу встановлюють обмеження щодо зарахування зустрічних однорідних вимог. Відповідно до норм п. 4-1 цієї статті не допускається зарахування зустрічних вимог за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом;

- На підставі постанови Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року №612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі-Фонд) прийнято рішення від 17 вересня 2015 року №171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», а відповідно до постанови Правління НБУ від 17 грудня 2015 року №898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Фондом прийнято рішення від 18 грудня 2015 року №230 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень банку».

- Частиною 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» закріплено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом.

- Відповідач не надав суду доказів звернення до АТ «Банк «Фінанси та Кредит» із заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог до запровадження у банку тимчасової адміністрації, тобто до 17.09.2015 року, а як слідує із доданих ним (відповідачем) до відзиву листів, з такими заявами він звернувся до банку 25.12.2015 року №119 та 16.08.22016 року №68, тому на таке зарахування поширюються обмеження, встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»

Згідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

За прострочення повернення кредитних коштів та/або сплати процентів та/або комісійної винагороди Позичальник сплачує ОСОБА_4 пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми за кожен день прострочення. Вказана пеня сплачується у разі порушення Позичальником термінів платежів, передбачених п.п. 1.1, 2.5, 3.4., 3.6, 4.5, 6.1, 8.3. цього Договору, а також будь-яких інших термінів платежів, що передбачені цим Договором. Сплата пені не звільняє Позичальника від зобовязання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитними коштами (п. 7.1. кредитного договору).

Згідно ст. 526, ст.530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк, відповідачем строки повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом в терміни, передбачені п.п. 1.1., кредитного договору, порушені, в зв'язку з чим він повинен нести відповідальність, передбачену п.7.1. кредитного Договору з врахуванням вимог Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", ч. 6 ст. 232 ГК України та п. 6.4. кредитного договору, у вигляді сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення за несвоєчасне повернення кредиту за період з 18.12.2015р. по 17.06.2016р. в розмірі 104749,83 грн. та за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом (з урахуванням періоду прострочення сплати процентів) за період з 18.12.2015р. по 17.06.2016р. в сумі 18604,03 грн.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України, обставини справи , які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При таких обставинах та відповідно до вимог ст.ст.509, 525, 526, 530, 554, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст.173,193 ГК України та ст.ст.33,34 ГПК України, позов підлягає задоволенню як обґрунтовано заявлений, підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачами належними і допустимими доказами в повному обсязі.

Судовий збір, згідно ст. 49 ГПК України, покладається на відповідача у справі. Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Аріол", вул..Живова,31, м.Тернопіль, на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", вул.. Січових Стрільців, 60 (стара назва: вул.Артема, 60) м. Київ, - 500000,00грн. простроченої заборгованості по основному боргу кредиту, 131718грн.79коп. простроченої заборгованості по відсотках, 104749,83грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 18604,03грн. пені та несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом та 11326грн.09грн. в повернення витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Повний текст рішення підписано « 26» жовтня 2016 року.

Суддя Г.З. Андрушків