КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" жовтня 2016 р. Справа№ 925/788/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Гончарова С.А.

при секретарі судового засідання - Куценко К.Л.;

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: не з'явились;

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

на рішення Господарського суду Черкаської області від 11.08.2016

у справі № 925/788/16 (суддя: Васянович А.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оберіг 2010"

про стягнення 64 000 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (надалі - позивач) звернулася до Господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оберіг 2010" про стягнення з відповідача 64 000 грн. 00 коп. збитків, завданих порушенням умов договору оренди нежитлового приміщення №46 від 01.12.2015 щодо забезпечення належного функціонування комунікацій, зокрема, електропостачання орендованого приміщення.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 11.08.2016 (повний текст складено 16.08.2016) у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та прийняти нове про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, в неповному обсязі з'ясував обставини справи, зокрема, судом першої інстанції не було взято до уваги докази (що містяться в матеріалах справи) неправомірного відключення орендованого позивачем приміщення від постачання електроенергії.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.09.2016 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Черкаської області від 11.08.2016 у справі № 925/788/16 було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 11.10.2016.

11.10.2016 розгляд апеляційної скарги у даній справі було відкладено на 31.10.2016 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 77 ГПУ України через неявку сторін в судове засідання, та задоволення клопотання апелянта про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача в судове засідання 31.10.2016 повторно не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про що свідчить наявна в матеріалах справи роздруківка із офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта», що містить інформацію про вручення відповідачу 20.10.2016 ухвали суду від 11.10.2016.

У судове засідання 31.10.2016 представник апелянта також не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про повернення ухвали Київського апеляційного господарського суду від 11.10.2016 з відміткою "за закінченням терміну зберігання", направленою за адресою: АДРЕСА_1, яка вказана в ЄДРПОУ.

Так, пункт 3.9.1. Постанови Пленуму визначає, що в разі, якщо ухвалу було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

При цьому, 31.10.2016 на електронну адресу Київського апеляційного господарського суду від апелянта надійшло клопотання (оригінал якого 31.10.2016 о 17:10 год. надійшов до Київського апеляційного господарського суду) про перенесення розгляду справи у зв'язку з хворобою ОСОБА_2, що позбавляє останню можливості бути присутньою на судовому засіданні, тоді як її представник ОСОБА_3 31.10.2016 є учасником іншого судового процесу.

Разом з цим, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, які містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги, враховуючи повторну неявку сторін та задоволення первинного клопотання про відкладення розгляду справи, судова колегія вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами, за відсутності представників позивача та відповідача, оскільки їх неявка не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, докази по справі, розглянувши доводи апеляційної скарги, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, та було встановлено господарським судом під час її розгляду, 01.12.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Оберіг 2010" (як орендодавцем) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (як орендарем) було укладено договір оренди нежитлового приміщення №46 (надалі - договір).

Згідно п. 1.1.1. вищевказаного договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, орендодавець зобов'язався передати орендареві, а орендар - прийняти в тимчасове платне володіння та користування на строк, визначений у даному договорі частину нежитлового приміщення, яке розташоване на 1 та 2 поверхах будівлі торгівельного комплексу за адресою АДРЕСА_2.

Орендоване позивачем приміщення було передано останньому на підставі акту приймання-передавання приміщення від 01.12.2015.

05.05.2016 між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (як виконавцем) та ОСОБА_4 (як замовником) було укладено договір щодо надання послуг обслуговування банкету.

Згідно п. 1.2. виконавець за цим договором зобов'язався надати замовнику в приміщенні на другому поверсі будівлі торгівельного комплексу за адресою: АДРЕСА_2 послуги з організації і проведення для замовника комплексного заходу, а замовник - прийняти і своєчасно оплатити надані послуги.

На виконання умов п. 2.2. договору замовником було сплачено позивачу 6 250 грн. 00 коп. авансу, що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера від 08.05.2016.

В той же день між позивачем та ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено аналогічні договори щодо надання послуг обслуговування банкету. На виконання умов п.2.2. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було сплачено позивачу по 6 000 грн. 00 коп. авансу.

Крім того 06.05.2016 та 07.05.2016 між позивачем та ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відповідно було укладено аналогічні договори щодо надання послуг обслуговування банкету. В зв'язку з чим замовниками було сплачено позивачу 13 750 грн. авансу.

Всього на виконання вищевказаних договорів було сплачено замовниками 32 000 грн. 00 коп. авансових платежів.

Однак, у зв'язку з відсутністю електропостачання в орендованому приміщенні, як зазначав позивач, останній не мав можливості провести культурні заходи та змушений був повернути замовникам сплачений ними аванс та сплатив штраф на загальну суму 32 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач здійснив відключення орендованого позивачем згідно договору оренди від 01.12.2015 приміщення від електропостачання. В результаті протиправних дій відповідача у позивача зіпсувалися продукти харчування, пошкоджено холодильне обладнання, а також відсутня можливість функціонування закладу громадського харчування. Крім того позивач зазначав, що у зв'язку з невиконанням останнім умов договорів про надання послуг обслуговування бенкету позивачем було повернуто замовникам суму авансового платежу в розмірі 32 000 грн. та сплачено штраф на таку ж суму.

Місцевий господарський суд при ухваленні рішення у даній справі дійшов висновку, що матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу, що підтверджує відключення від постачання електричної енергії орендованого позивачем приміщення в період приготування та організації банкетів згідно договорів від 05-07 травня 2016 року, а тому відмовив у задоволенні позову про стягнення збитків.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з урахуванням наступного.

Частиною 1 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) збитків;

3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками;

4) вини та ступеня вини у розумінні ст. 1193 ЦК України.

Отже, заявником позову має бути доведено наявність складу правопорушення у діях відповідача. (Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Вищого господарського суду України від 19.10.2016 у справі № 904/5500/14).

Щодо доводів апелянта про наявність в матеріалах справи доказів відключення відповідачем орендованого позивачем приміщення, суд апеляційної інстанції вважає такі доводи необґрунтовані з урахуванням наступного.

Позивач як на докази неправомірного відключення від електроенергії посилається на претензію від 12.05.2016, заяву про кримінальне правопорушення від 12.05.2016, вимогу від 13.05.2016, скаргу від 13.05.2016, заяву про кримінальне правопорушення від 06.06.2016, вимогу від 13.05.2016.

Разом з цим, дослідивши копії вказаних документів (що містяться в матеріалах справи) судом апеляційної інстанції було встановлено, що вказані листи були складені та підписані позивачем в односторонньому порядку, а тому не є доказом неправомірної поведінки відповідача в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

Жодних актів про відключення орендованого позивачем приміщення матеріали справи не містять.

Щодо посилання апелянта на ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду міста Черкаси від 21.07.2016 як на доказ протиправної поведінки відповідача, суд апеляційної інстанції зазначає, що саме внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не є доказом вчинення особою кримінального правопорушення та доказом протиправної поведінки, а томі такі доводи апелянта є необґрунтовані. Рахом з цим, в разі встановлення певних обставин, апелянт не позбавлений права звернутись із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами в порядку ст. 112 ГПК України.

Щодо посилання апелянта на листи відповідача № б/н від 13.05.2016 (а.с. 48) та № б/н від 10.05.2016 (а.с. 86), як на докази, що підтверджують неправомірне відключення від електроенергії, суд апеляційної інстанції зазначає, що у вказаних листах відповідач зазначає про неодноразове порушення позивачем умов договору, зокрема і в частині оплати орендної плати та комунальних платежів, а тому останній повідомив про дострокове розірвання договору оренди, разом з цим, з даних листів не вбачається, коли саме відбувалось відключення. Викладене унеможливлює співставлення дат, коли позивач отримала збитки та коли відбувалось відключення від електроенергії, а відтак, - встановити причинний зв`язок між протиправною поведінкою та спричиненими збитками за наданими позивачем доказами - неможливо.

Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що 05.08.2016 до Господарського суду Черкаської області з зустрічним позовом звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Оберіг 2010" до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення 152 997 грн. 87 коп., а саме: 54 463 грн. 69 коп. заборгованість з орендної плати, 85 968 грн. 00 коп. подвійний розмір орендної плати та 12 566 грн. 18 коп. відшкодування витрат на комунальні послуги, а також про зобов'язання фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 вжити заходів щодо звільнення приміщення та передачі його позивачу.

Однак, Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 08.08.2016 зустрічну позовну заяву з доданими до неї документами повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "Оберіг 2010" без розгляду на підставі п. п. 3, 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Доказів повторного звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Оберіг 2010" із вказаним позовом матеріали справи не містять. Разом з цим, на підставі вказаного зустрічного позову суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що між сторонами наявний також спір щодо виконання позивачем умов договору та наявності (відсутності) заборгованості позивача по сплаті орендної плати та комунальних платежів.

А тому з урахуванням відсутності доказів неправомірної поведінки відповідача та наявністю спору між сторонами щодо наявності (відсутності) заборгованості позивача, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність всіх необхідних елементів цивільного правопорушення для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків.

Згідно зі ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

В силу приписів ст. 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

Натомість, рішеннями ЄСПЛ у справах «Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands» від 27 жовтня 1993 (п. 33), та «Ankerl v. Switzerland» від 23 жовтня 1996 (п. 38) встановлено, що принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Рівність засобів включає: розумну можливість представляти справу в умовах, що не ставлять одну сторону в суттєво менш сприятливе ніж іншу сторону; фактичну змагальність; процесуальну рівність; дослідження доказів, законність методів одержання доказів; мотивування рішень.

Крім того, принцип змагальності (ст. 4-3 ГПК України) тісно пов'язаний з принципом рівності, тоді як рівноправність сторін - один із необхідних елементів принципу змагальності, «без якого змагальність як принцип не існує». Рівноправність сторін є суттю змагальності, бо тільки через рівні можливості сторін можлива реалізація принципу змагальності.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись статтями 4-3, 32-34, 36, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Черкаської області від 11.08.2016 у справі № 925/788/16 - без змін.

2. Матеріали справи № 925/788/16 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у встановленому чинним законодавством порядку.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді А.Г. Майданевич

С.А. Гончаров