ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2016 р. Справа № 911/2978/16

Суддя А.С. Грєхов розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Груп"

до фізичної особи підприємця ОСОБА_1

за участю третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю "Гарант Внешторг"

третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю "Аерос"

третьої особи 3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю "Проектінжинірінг"

про стягнення заборгованості у розмірі 47 657,91 грн

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 довіреність № 162/2016 від 01.07.2016;

від відповідача: ОСОБА_1

від третьої особи 1: ОСОБА_3Г довіреність б/№ від 11.07.2016;

від третьої особи 2: ОСОБА_4 довіреність № 2985 від 07.11.2016;

від третьої особи 3: не з'явився;

Обставини справи:

До Господарського суду Київської області з позовною заявою звернулось товариство з обмеженою відповідальністю "Транс-Груп" (надалі - позивач) до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (надалі відповідач) про стягнення 47 657,91 грн основного боргу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем зобовязань щодо оплати послуг за перевезення вантажу відповідно до CMR-накладної №0748091 від 19.02.2016 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.09.2016 порушено провадження у справі №911/2978/16 та призначено її до розгляду на 29.09.2016 об 11:50 год.

26.09.2016 через канцелярію господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив господарський суд відмовити в задоволені позовної заяви з підстави відсутності між позивачем та відповідачем договірних відносин.

Ухвалами Господарського суду Київської області від 29.09.2016 та 18.10.2016 розгляд справи відкладався.

24.10.2016 представником позивача надані додаткові письмові пояснення у справі.

25.10.2016 через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшли витребувані документи у справі, а саме: належним чином завірені копії контракту № 0325 від 25.03.2009 року на організацію перевезення вантажу.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Гарант Внешторг" 25.10.2016 заявлено клопотання про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, в якому також просило господарський суд позов задовольнити повністю та письмові пояснення б/№ б/д відповідно до яких останній стверджує, що договір на перевезення вантажів №02-2016-8 від 16.02.2016 року не укладався та заявка на перевезення вантажу № Ф-21-2016 позивачу не надсилалась.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.10.2016 розгляд справи відкладено на 08.11.2016 та залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю "Гарант Внешторг" (надалі третя особа 1), товариство з обмеженою відповідальністю "Аерос" (надалі третя особа 2) та товариство з обмеженою відповідальністю "Проектінжинірінг" (надалі третя особа 3).

07.11.2016 через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшли додаткові письмові пояснення у справі.

Так, позивач зазначає, що Договір перевезення вантажів № 02-2016-8 від 16.02.2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Гарант Внешторг" та товариством з обмеженою відповідальністю "Транс-Груп" були оформлені за допомогою електронного звязку, а також обмін підписаними екземплярами відбувся між сторонами за допомогою засобів електронного звязку, а саме електронної пошти. Також позивач зазначив, що додаткових угод про використання факсимільного підпису позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю "Гарант Внешторг" в будь-якому вигляді підписано не було.

08.11.2016 від третьої особи 1 надійшли письмові пояснення у справі відповідно до яких товариство з обмеженою відповідальністю "Гарант Внешторг" стверджує, що договір № 02-2016-8 від 16.02.2016 з позивачем ніколи не укладався. Директор товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант Внешторг" ОСОБА_5 вищезазначені договір і заявку не підписував.

Присутній в судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти задоволення позову заперечував з підстав викладених у відзиві. Представники третьої особи 1 - товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант Внешторг" та третьої особи 2 -товариства з обмеженою відповідальністю "АЕРОС" у судове засідання з'явились та надали пояснення у справі.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 08.11.2016 оголошено вступну та резолютивну частини прийнятого рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

товариством з обмеженою відповідальністю "Транс-Груп" було виконано перевезення вантажу, за маршрутом Німеччина (Bad Saarow), (дата завантаження - 19.02.2016) Україна (Київ), (дата розвантаження 23.02.2016), що підтверджується CMR-накладною №0748091 від 19.02.2016 року.

За твердження позивача надані послуги перевезення були здійсненні на підставі договору перевезення вантажу №02-2016-8 від 16.02.2016 року (надалі Договір) укладеного між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю "Гарант Внешторг" та заявки на перевезення вантажу №Ф-21-2016 від 16.02.2016 року (надалі Заявка).

За фактом виконання перевезення, позивач, листом вих. № 139/2016 від 04.04.2016 року, звернувся до замовника послуг товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант Внешторг" з метою отримання оплати за здійснене перевезення в розмірі 47 657, 91 грн., останнім була надана відповідь, що між товариством з обмеженою відповідальністю "Транс-Груп" та товариством з обмеженою відповідальністю "Гарант Внешторг" відсутні будь-які господарські правовідносини.

В позовній заяві позивач вказує, що звернувшись до власників вантажу, що перевозився, а саме до товариства з обмеженою відповідальністю "АЕРОС", останнім було розяснено, що за фактом отримання вантажу, кошти за транспортні послуги були перераховані Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (надалі відповідач).

Позивач, отримавши відповідну інформацію звернувся до відповідача з пропозицією врегулювати правовідносини шляхом укладення прямих договірних відносин та оплатити позивачу вартість транспортних послуг.

Відповідачем було відмовлено позивачу у пропозиції врегулювати правовідносини шляхом укладення договору та зазначено що, у відповідача наявні договірні правовідносини по даному перевезеню з товариством з обмеженою відповідальністю "Проектінженірінг".

При повторному зверненні позивача до відповідача, щодо врегулювання даних правовідносин, останнім було надано гарантійний лист вих. № 130616/1 від 13.06.2016 відповідно до якого відповідач гарантував позивачу підписання заявки, договору та оплату транспортних послуг на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Транс Груп" у сумі, зазначеній в заявці № 0210/2 від 10.02.2016 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю "Проектінженіринг", при виконанні товариством з обмеженою відповідальністю "Транс Груп" наступних умов: надання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 оригіналу рішення суду про визнання угоди між товариством з обмеженою відповідальністю "Транс Груп" та експедитором, з яким товариство з обмеженою відповідальністю "Транс Груп" уклало угоду про виконання даного перевезення, недійсною; позовна заява до суду від товариства з обмеженою відповідальністю "Транс Груп" повинна містити всі відомі факти про фірми-посередників, в тому числі фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю "Проектінженіринг", та вимогу про оплату від фізичної особи-підприємця ОСОБА_1; відправник вантажу "AEROS Sails GmbH" (Німіччина) та одержувач вантажу товариство з обмеженою відповідальністю "Аерос" не повинні фігурувати як відповідачі по цій справі.

Вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з вимогою про сплату заборгованості.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно зі ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно зі статті 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частина 2 статті 640 Цивільного кодексу України).

Згідно з п. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 909 Цивільного кодексу України договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

В позовній заяві позивач стверджує, що на виконання умов Договору ним було надано відповідачу послуги по перевезенню вантажу по маршруту Німеччина (Bad Saarow), (дата завантаження - 19.02.2016) Україна (Київ), (дата розвантаження 23.02.2016), що підтверджується міжнародною товарно-траснпортною накладною CMR №0748091 від 19.02.2016 року., Замовленням на надання транспортних послуг по перевезенню вантажів (Заявки) №Ф-21-2016 від 16.02.2016 та Договором перевезення вантажу №02-2016-8 від 16.02.2016 року.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем здійснено перевезення вантажу за маршрутом Німеччина (Bad Saarow), (дата завантаження - 19.02.2016) Україна (Київ), (дата розвантаження 23.02.2016), що підтверджується CMR-накладною №0748091 від 19.02.2016 року. Відповідно до CMR-накладної №0748091 від 19.02.2016 року вантажовідправником є AEROS Sails GmbH, Отримувачем товару товариство з обмеженою відповідальністю "АЕРОС".

Відповідач у наданому господарському суду відзиві проти позовних вимог заперечував. Зазначив, що у нього відсутні договірні відносини з позивачем, а вимога позивача про стягнення з відповідача 47 657, 91 грн є безпідставною та необгрунтованою.

Слід зазначити, що незважаючи на вимоги ухвали суду від 13.09.2016 позивач не представив для огляду в судових засіданнях 29.09.2016, 18.10.2016, 25.10.2016 та 08.11.2016 оригіналів Замовлення на надання транспортних послуг по перевезенню вантажів (Заявки) №Ф-21-2016 від 16.02.2016 та Договору перевезення вантажу №02-2016-8 від 16.02.2016 року, який стосується правовідносин щодо перевезення, що є предметом цього спору.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 Господарського процесуального кодексу України).

У п. 2.5. Постанови № 18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що вирішуючи питання відносно доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, з урахуванням того, що позивач просить стягнути з відповідача заборгованість з оплати послуг перевезення за міжнародною товарно-транспортною накладною CMR 0748091, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт надання відповідачу послуг по перевезенню за маршрутом Німеччина (Bad Saarow), (дата завантаження - 19.02.2016) Україна (Київ), (дата розвантаження 23.02.2016), на суму 47 657, 91 грн. З огляду на викладене, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги є недоведеними належними та допустимими доказами в силу ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, що зумовлює залишення позову, за викладених в останньому підстав, без задоволення.

Судові витрати, відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено 14.11.2016

Суддя А.С. Грєхов