Господарський суд
Житомирської області
____________________________________________________________________
УХВАЛА

ПРО ПОВЕРНЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

"09" листопада 2016 р. Справа № 906/1092/16

Суддя господарського суду Житомирської області Прядко О.В. ,

розглянувши позовну заяву і додані до неї матеріали за позовом:

ОСОБА_1 (Житомирська обл., Володарськ-Волинський район, смт. Хорошів)

до ОСОБА_2 (Житомирська обл., Володарськ-Волинський район, смт. Хорошів)

про стягнення 23877,41 грн та повернення матеріалів і обладнання згідно акту прийому-передачі на суму 37040,00 грн, або безпосередньо дану суму готівкою одноразово

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 подав до суду позов про стягнення з ОСОБА_2 на його користь суму заборгованості по орендній платі в розмірі 8100,00 грн, суму індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 13666,00 грн, суму 3% річних з простроченої суми заборгованості в розмірі 1044,00 грн та пені згідно ставки НБУ за весь час прострочення в сумі 1067,41 грн та повернути матеріали та обладнання згідно акту прийому-передачі на суму 37040,00 грн або безпосередньо дану суму готівкою одноразово.

Оглянувши позовні матеріали на предмет відповідності їх нормам Господарського процесуального кодексу України, які регулюють порядок дотримання заявником вимог щодо подачі та форми позовної заяви, господарський суд встановив, що подана ОСОБА_1 позовна заява не може бути прийнята до розгляду з наступних підстав.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 57 ГПК встановлено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 ГПК України, позивач, прокурор чи його заступник зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Як випливає з вимог ч. 1 ст. 56 ГПК України, обов'язок позивача направити сторонам копії доданих до позовної заяви документів не залежить від того чи є у наявності у них дані документи.

З аналізу положень постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Правил надання послуг поштового зв'язку" від 05.03.2009 №270 випливає, що належним доказом відправлення сторонам позовної заяви та доданих до неї документів є опис вкладень в поштовий конверт та документ, що підтверджує надання поштових послуг (касовий чек, розрахункова квитанція тощо) надані в оригіналі.

Однак, до позовної заяви додано лише фіскальний чек від 05.11.2016 про направлення відповідачу рекомендованого листа без опису вкладення до нього, звідси встановити, які саме документи були направлені позивачем на адресу відповідача встановити неможливо. Тобто, доказів про надіслання копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідачу позовні матеріали не містять, що є підставою для повернення позовної заяви і доданих до неї документів без розгляду на підставі п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Також при подачі позову до суду позивачем не було дотримано приписів п. 1, п. 2 ч. 2 ст. 54 ГПК України, якими унормовано, що позовна заява повинна містити, зокрема, найменування господарського суду, до якого подається заява, найменування (для юридичних осіб), що є підставою для повернення позовної заяви без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Так, найменування господарського суду визначається відповідно до Указу Президента України від 12.08.2010 № 811/2010 "Питання мережі господарських судів України", п. 4 якого затверджено мережу господарських судів України. Відповідно до Додатку № 2 до Указу, місцевим господарським судом м. Житомира є Господарський суд Житомирської області, а не Житомирський Господарський суд, як зазначено позивачем у позовній заяві.

Щодо інших недоліків, допущених позивачем в оформленні позовної заяви, слід зазначити, що з долучених до позовних матеріалів документів вбачається, що підставою подачі позову до суду є неналежне виконання умов договору оренди від 13.02.2012, укладеного між двома суб'єктами господарювання: фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (як орендодавцем) та приватним підприємством "Лазер ЮС" в особі директора ОСОБА_2 (як орендарем).

Статтею 1 ГПК України визначено перелік суб'єктів, що мають право на звернення до господарського суду для захисту порушених прав та інтересів. В той же час, ст. 21 ГПК України передбачено, що відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу.

З огляду на викладене, слід вказати, що відповідачем у спорі, що виник на підставі укладеного договору оренди від 13.02.2012, є саме приватне підприємство "Лазер ЮС", а не особисто директор ОСОБА_2, який при укладенні договору діяв від імені та в інтересах підприємства.

Аналогічно вирішується питання і про зазначення найменування позивача у справі, яке у вступній частині позовної заяви має містити інформацію про наявність у особи статусу суб'єкта підприємницької діяльності, тобто ФОП, відсутність якого виключає можливість розгляду позовної заяви в порядку господарського судочинства. При цьому, надання документів, що підтверджують за громадянином статус суб'єкта підприємницької діяльності, є обов'язковим в силу п. 2-1 ч. 2 ст. 54 ГПК України.

Поряд з викладеним, суд вказує, що позивачем в порушення вимог ст. 36 ГПК України додані до позовної заяви копії документів, на яких ґрунтуються позовні вимоги, належним чином не засвідчені (згідно з п. 5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації ДСТУ 4163-2003, затвердженого Наказом Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики №55 від 07.04.2003), що позбавляє їх процесуального статусу доказу та документа.

До того ж, позивачем у прохальній частині позовної заяви позовні вимоги викладено альтернативно (стягнути суму заборгованості по орендній платі з урахуванням індексу інфляції, 3% річних та пені за весь час прострочення т а повернути матеріали та обладнання а б о безпосередньо дану суму готівкою одноразово). Суд вказує про недопустимість визначення вимог позивача альтернативно, оскільки останнє унеможливлює правильне вирахування суми судового збору, необхідної до сплати у зв'язку з подачею позову до суду, так і суми судового збору, належного до стягнення з відповідача на користь держави у разі задоволення позову, за умови звільнення позивача від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

З огляду на викладене, суд зобов'язує позивача при повторній подачі позову до суду визначитись з предметом позову за для надання суду можливості вирішити спір у залежності від характеру зобов'язань відповідача. Якщо позивачем не буде виконано відповідних вимог суду, суд може вжити щодо позивача заходів, передбачених пунктом 5 статті 83 ГПК, та/або залишити позов без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 названого Кодексу (п. 9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення").

Приписами п. 3.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 ГПК щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК.

За таких обставин провадження у справі не може бути порушено, а позовна заява і додані до неї документи підлягають поверненню на підставі п. п. 2, 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 ГПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Враховуючи наявність підстав для повернення позовної заяви позивачу, заява від 05.11.2016 про звільнення від сплати судового збору судом не розглядається.

Керуючись п. п. 2,6 ч. 1 ст. 63 ГПК України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні матеріали повернути позивачу без розгляду.

Додаток на 17аркушах, в тому числі заява позивача від 05.11.2016 про звільнення від сплати судового збору.

Суддя Прядко О.В.

1 - в наряд

2 - позивачу - рек.

3 - відповідачу