ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

25 жовтня 2016 р. Справа № 902/746/16

Господарський суд Вінницької області у складі судді Колбасова Ф.Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна", (03049, м. Київ, Повітрофлотський пр., 25; адерса для листування: 07401, Київська область, м. Бровари, вул. Київська, 234, оф. 5)

до: Публічного акціонерного товариства "Вінницяобленерго", (21050, м. Вінниця, вул. Магістрацька, буд. 2)

про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу

за участю секретаря судового засідання Вознюк К.В.

представники сторін:

позивача: не з'явився;

відповідача: ОСОБА_1 - довіреність № 1-14-5054 від 04.01.16р.;

ВСТАНОВИВ :

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Провідна" звернулося до Господарського суду Вінницької області із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Вінницяобленерго" про стягнення 24117,16 грн матеріальної шкоди в порядку регресу.

Ухвалою суду від 01.09.2016р. за вказаним позовом порушено провадження у справі №902/746/16 та призначено її до розгляду на 28.09.2016р.

Розпорядженням керівника апарату суду від 26.09.2016р., у зв'язку із звільненням судді Мельника П.А. з посади судді, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 902/746/16, за результатами якого її передано на розгляд судді Говор Н.Д.

Ухвалою від 26.09.2016 року справа № 902/746/16 справа прийнята до провадження суддею Говор Н.Д. та призначена до розгляду в судовому засіданні на 25.10.2016 року.

У зв'язку із звільненням судді Говор Н.Д. з посади судді, розпорядженням керівника апарату суду від 04.10.2016р., призначено повторний автоматизований розподіл справи № 902/746/16, за результатами якого її передано на розгляд судді Колбасову Ф.Ф.

Ухвалою суду від 05.10.2016р. суддею Колбасовим Ф.Ф. прийнято справу №902/746/16 до свого провадження та призначено до розгляду на 25.10.2016р.

Представник позивача в судове засідання 25.10.2016р. не з'явився, причин неявки не повідомив. Хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином, ухвалою суду від 05.10.2016р., отримання якої стверджується наявним в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення відповідачу № 855 та №175.

При цьому суд констатує, що позивачем не подано клопотання, заяви щодо відкладення розгляду справи чи неможливості забезпечити участь в судовому засіданні свого представника.

Відповідач відзивом № СО-54/603 від 27.09.2016р. на позовну заяву та його представник в судовому засіданні 25.10.2016р. проти позову заперечили, мотивуючи тим, що дорожньо-транспортна пригода сталася не в робочий час та відповідно не в процесі виконання водієм ОСОБА_2 своїх трудових обов'язків, а тому, на думку відповідача, відповідальність щодо відшкодування завданих збитків лягає на громадянина ОСОБА_2 особисто.

04.10.2016р. через канцелярію суду від позивача надійшли письмові пояснення від 26.09.2016р. разом з клопотання про витребування доказів в підтвердження факту перебування водія ОСОБА_2 у трудових відносинах з відповідачем, а саме: інформації про перебування гр. ОСОБА_2 у трудових відносинах з відповідачем станом на 05.11.2014р., посадової інструкції водія ОСОБА_2 та інформації про застосування до водія дисциплінарних стягнень, а також вказаним клопотанням позивач просив залучити до участі в справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача водія ОСОБА_2

Розглянувши подане позивачем клопотання, суд зазначає наступне.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вирішив відмовити у задоволенні клопотання позивача в частині витребування доказів, з огляду на те, що факт перебування водія ОСОБА_2 у трудових відносинах з відповідачем, станом на час настання ДТП, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами наданими відповідачем разом з відзивом на позов та не заперечується останнім.

Згідно ст. 27 ГПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. У справах щодо майна господарських організацій, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, господарський суд залучає орган державної влади, що здійснює управління корпоративними правами, до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі. Питання про допущення або залучення третіх осіб до участі у справі вирішується господарським судом, який виносить з цього приводу ухвалу.

Оскільки відповідач не зазначив суду та не обґрунтував, яким чином рішення у даній справі може вплинути на права та обов'язки ОСОБА_2, то суд відмовляє у задоволенні клопотання позивача в частині залучення третьої особи.

Беручи до уваги приписи ч.1 ст.69 ГПК України щодо строків вирішення спору та той факт, що неявка в засідання суду позивача або його представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами.

За відсутності відповідного клопотання справа розглядається без фіксації судового процесу технічними засобами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

20.08.2014 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Провідна" (за договором - страховик) та ОСОБА_3 (за договором- страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 06/6755770/0202/14 (далі - договір), об'єктом страхування за яким є транспортний засіб - автомобіль "Skoda Superb Elegance", державний номер НОМЕР_1. Згідно з п. 6.1 договору страховим ризиком за договором є, зокрема, дорожньо-транспортна пригода.

Як вбачається із довідок Відділу ДАІ м. Вінниці УВМС України у Вінницькій області, 05.11.2014р. близько 18 год. 10 хв. в м. Вінниця на перехресті вулиць В.Порика-Юності відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу "Skoda Superb Elegance", д.н. НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_3 та транспортного засобу "УАЗ-3303", д.н. НОМЕР_2, що належить ВАТ "Вінницяобленерго" під керуванням ОСОБА_2, а саме: ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_3, порушив правила проїзду перехресть, що призвело до скоєння ДТП.

В результаті зазначеної ДТП, застрахований автомобіль НОМЕР_4, отримав механічні пошкодження, що підтверджуються довідкою ДАІ.

Постановою Липовецького районного суду Вінницької області від 16.12.2014р. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

06.11.2014р. власник застрахованого транспортного засобу автомобіля НОМЕР_4, звернувся до позивача із заявою № про факт настання події та виплату страхового відшкодування у зв'язку із дорожньо-транспортною пригодою.

Як вбачається із матеріалів справи, з метою визначення вартості збитку, заподіяного пошкодженням застрахованого автомобіля НОМЕР_4, позивачем було проведено його огляд, за наслідками якого складено Акт огляду транспортного засобу від 07.11.2014р. та 08.11.2014р. ТОВ "Джерман-Центр" складено рахунок №ЗС00005918, відповідно до якого вартість ремонту застрахованого ТЗ склала 74117,16 грн.

15.12.2014р. позивачем складено страховий акт по справі № НОМЕР_5, відповідно до якого: сума збитку складає 74117,16 грн, розмір франшиз складає 0,00 грн, сума до виплати складає 74117,16 грн.

На підставі страхового акту № від 15.12.2014р. та згідно рахунку №ЗС00005918 від 08.11.2014р., позивач, виконуючи свої зобов'язання за договором, здійснив виплату страхового відшкодування шляхом перерахування на СТО ТОВ "Джерман-Центр" 74117,16 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 16.12.2014р.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" перейшло в межах суми 74117,16 грн. право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Оскільки цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки УАЗ-3303", д.н. НОМЕР_2 застрахована у ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС/9263238, то часткове відшкодування в межах ліміту відповідальності покладається на ПрАТ "СК "Арсенал Страхування".

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до даних поліса АС/9263238 ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, складає 50000 грн, а франшиза складає 0,00 грн.

Нормами статті 1194 Цивільного кодексу України визначено, особа яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням.

Отже сума залишку, яка не відшкодовується страховою компанією ПрАТ "СК "Арсенал Страхування", в якій застраховано цивільно-правову відповідальність винуватця ДТП складає 24117,16 грн. (74117,16 грн - 50000,00 грн).

З огляду на вище наведене, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, тому Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Провідна" завернулось з даним позовом до суду.

З врахуванням встановлених обставин, суд дійшов наступних висновків.

Нормами частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Пунктом 1 частини 2 зазначеної статті визначені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, якими зокрема є договори та інші правочини.

Частинами 1 та 2 ст.1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п.1,3 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність покладається на винну особу.

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб (автомобіль НОМЕР_3), яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди автомобілю НОМЕР_4, належить Публічному акціонерному товариству "Вінницяобленерго", вказане стверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Наявними в матеріалах справи копіями договору № 23/13 від 07.11.2013р. про повну матеріальну відповідальність, подорожнього листа №001716 вантажного автомобіля від 05.11.2014р., наказу № 76-к від 31.07.2015р. вбачається, що ОСОБА_2, який керував автомобілем НОМЕР_3, на момент скоєння ДТП працював на посаді водія Публічного акціонерного товариства "Вінницяобленерго". Окрім того вказані факти не заперечується відповідачем.

Згідно з ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Вина працівника Публічного акціонерного товариства "Вінницяобленерго" (водія ОСОБА_2В.) у заподіянні шкоди внаслідок ДТП встановлена постановою Липовецького районного суду Вінницької області від 16.12.2014р., відповідно до якої ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що не заперечується відповідачем.

Відповідно до ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Наведене також випливає з приписів п.1 ч.3 ст.22 ЦК України, згідно якої збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992р. №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.).

Відтак, саме відповідач, як власник джерела підвищеної небезпеки (автомобіля НОМЕР_3), має відповідати за шкоду, завдану з вини свого працівника (водія ОСОБА_2В.).

Нормами статті 1194 Цивільного кодексу України визначено, особа яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням.

Оскільки сума залишку, яка не відшкодовується страховою компанією ПрАТ "СК "Арсенал Страхування", в якій застраховано цивільно-правову відповідальність винуватця ДТП, згідно поліса АС/9263238, складає 24117,16 грн. (74117,16 грн - 50000,00 грн) то, відповідач зобов'язаний відшкодувати вказану різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням в порядку регресу, як власник джерела підвищеної небезпеки.

Посилання відповідача у відзиві на позов на ч. 3 ст. 1187 ЦК України та твердження про те, що дорожньо-транспортна пригода сталася не в робочий час та відповідно не в процесі виконання водієм ОСОБА_2 своїх трудових обов'язків, оскільки, як стверджує відповідач, водій ОСОБА_2 користувався службовим автомобілем у власних цілях, оцінюються судом критично, оскільки з матеріалів справи не вбачається та відповідачем не доведено факту звернення відповідача до компетентних правоохоронних органів за фактом неправомірного заволодіння ОСОБА_2 чужим транспортним засобом (його угону, викрадення тощо). Адже, факт неправомірного заволодіння має бути встановлений за результатами розслідування правоохоронними органами кримінальної справи та її розгляду судом, в зв'язку з чим презюмується факт правомірного володіння та користування ОСОБА_2 транспортним засобом Публічного акціонерного товариства "Вінницяобленерго" з відома останнього.

Отже, доводи заявника суперечать вимогам ч.3 ст.1187 ЦК України та не відповідають фактичним обставинам справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 10.05.2011р. у справі №48/563.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Нормами статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи те, що факт перебування ОСОБА_2 (особи винної у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди) у трудових відносинах з Публічного акціонерного товариства "Вінницяобленерго" станом на час скоєння ДТП підтверджується матеріалами справи не заперечувався представником відповідача під час розгляду справи, зважаючи на недоведеність факту незаконного заволодіння транспортим засобом водієм ОСОБА_2 та на відсутність заперечень відповідача щодо суми страхового відшкодування, суд дійшов висновку про те, що відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу шкоду в порядку регресу у розмірі 24117,16 грн, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору підлягають віднесенню на відповідача.

25.10.2016р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст.ст. 4-5, 32, 33, 34, 43, 49, 75, 82, 84, 85, 87, 115, 116 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Вінницяобленерго", (21050, м. Вінниця, вул. Магістрацька, буд. 2) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна", (03049, м. Київ, Повітрофлотський пр., 25; адерса для листування: 07401, Київська область, м. Бровари, вул. Київська, 234, оф. 5) 24117,16 грн матеріальної шкоди в порядку регресу та 1378,00 грн відшкодування витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Копію рішення направити позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 31 жовтня 2016 р.

Суддя Колбасов Ф.Ф.

віддрук. 2 прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (07401, Київська область, м. Бровари, вул. Київська, 234, оф.5 )