ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"08" листопада 2016 р.Справа № 924/974/16

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Гладюка Ю. В., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Транс", м. Київ

до державного підприємства "Нігинський кар'єр", с. Сахкамінь, Кам'янець - Подільський р -н., Хмельницька обл.

про стягнення 251 016, 69 грн.

Представники сторін:

від позивача - ОСОБА_2 за довіреністю

від відповідача - не з'явився

встановив:

Позивач у позовній заяві просить суд стягнути з державного підприємства "Нігинський кар'єр", с. Сахкамінь, Кам'янець - Подільський р -н., Хмельницька обл. на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Транс", м. Київ заборгованість за неналежне виконання договору від 10 січня 2012 року у розмірі 251 016,69 грн. з яких 199 998,07 грн. основна заборгованість, 46 019,21 грн. пеня, 4999,41 грн. - 3% річних.

Обгрунтовуючи позов, позивач стверджує про порушення відповідачем умов договору відносно строків здійснення платежів. Стягнення річних заявлено з посиланням на ст 625 ЦК. Нарахування пені обумовлене наявністю відповідної умови договору відносно її застосування.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, повторно надіслав клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з зайнятістю представників. Письмового відзиву на позов відповідач не подав.

Судом відмічається, що явка представників сторін в судове засідання не визнавалась судом обовязковою. Право захисту своїх інтересів в суді може бути реалізовано шляхом подання письмового відзиву. Також, потрібно відмітити, що зайнятість представників відповідача не є підставою до відкладення розгляду справи, оскільки відповідач не обмежений можливістю направлення в судове засідання будь якого уповноваженого представника.

Така позиція відповідає розясненням ВГС України, поданим у постанові Пленуму від 26.12.11 № 18 „Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, де зазначено, що в випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні (п. 3.9.2.).

Таким чином, повторне клопотання про відкладення розгляду справи, у звязку з згаданими причинами, в сукупності з неподанням письмового відзиву на позов, оцінюється судом як спрямоване на необґрунтоване затягування судового розгляду справи. Так, відповідно до п. 3.14 вищевказаної постанови Пленуму під затягуванням судового процесу розуміються дії або бездіяльність учасника судового процесу, спрямовані на: неможливість початку розгляду судом порушеної провадженням справи; неможливість прийняття судом рішення в даному судовому засіданні; створення інших перешкод у вирішенні спору по суті з метою недосягнення результатів такого вирішення протягом установлених законом процесуальних строків.

В звязку з цим, суд, в порядку ст. 75 ГПК, розглядає справу за наявними матеріалами.

Матеріалами справи встановлено.

10.01.12 між сторонами укладено договір про організацію перевезень вантажів № 9213282, який регулює взаємовідносини сторін, що виникають при організації перевезень вантажів в залізничному рухомому складі й повязаних з цим послуг, та здійснення розрахунків за надані послуги.

Експедитор згідно цього договору, що є дорученням клієнта, на підставі заявок клієнта, за його рахунок та за винагороду (плату) організовує перевезення вантажів в залізничному рухомому складі й повязані з цим послуги шляхом укладання договорів з підприємствами, уповноваженими здійснювати перевезення або організацію перевезень вантажів, підприємствами власниками (балансоутримувачами) залізничного рухомого складу, іншими юридичними особами, а клієнт (відповідач) сплачує і приймає надані експедитором послуги на умовах даного договору (п. 1.2.).

Клієнт зобовязаний проводити оплату за організацію перевезень та послуги, повязані з перевезеннями, оплату інших затрат експедитора, та винагороду (плату) експедитору в порядку, передбаченому даним договором (п. 2.2.12).

У випадку прострочення строків оплати, передбачених даним договором, клієнт сплачує експедитору неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості простроченого платежу за кожен день прострочення (п. 4.4.).

Клієнт для організації перевезень вантажів і повязаних з цим послуг та для відшкодування витрат експедитора здійснює авансові платежі. Авансові платежі мають бути здійснені до початку кожного місяця перевезень. Авансові платежі здійснюються на вартість перевезень, інших послуг та витрат експедитора, що плануються впродовж кожного місяця надання послуг. За згодою експедитора можлива оплата послуг з організації перевезень вантажів за фактом їх виконання впродовж 3 календарних днів з моменту надання рахунку експедитором (п. 3.1.)

Додатковою угодою сторони передбачили величину винагороди експедитора.

Договір і додаткова угода підписані обома сторонами та скріплені їх печатками.

Згідно актів виконаних робіт за жовтень 2015 року № 9213282 2015 від 31.10.15 та за листопад 2015 року від 30.11.15 № 9213282 1115 позивач надав позивачу послуги з організації перевезення за вищенаведеним договором на суму 550 112, 50 грн.

Згідно платіжних доручень: від 05.10.15 № 1223 на суму 106 673, 76 грн., № 1323 від 22.10.15 на суму 41 415, 33 грн, від 05.11.15 № 1451 на суму 50 000 грн., № 1512 від 13.11.15 на суму 58 675, 89 грн., № 1531 від 16.11.15 на суму 10 000 грн., від 17.11.15 № 1533 на суму 20000 грн., від 18.11.15 № 1553 на суму 10 000 грн., № 1565 від 20.11.15 на суму 20 000 грн., № 1574 від 23.11.15 на суму 10 000 грн., № 1756 від 17.05.16 на суму 10 000 грн., № 1330 від 15.07.16 на суму 13 347, 42 грн. відповідач оплатив надані послуги на суму 350 112, 40 грн.

За жовтень, листопад 2015 року позивач виставив відповідачу рахунки на суми виконаних робіт (за актами) № 9213282 1015 і № 9213282 - 1115. Докази направлення рахунків: списки поштових відправлень від 05.11.15, 04.12.15 з поштовим штампом і фіскальні чеки за вказані дати.

Крім того, в справу додано звіти експедитора з обсягом виконаних робіт.

Згідно акту звірки за вересень 2015 року за даними відповідача початкове сальдо за період складає 2, 03 грн.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши додані докази та давши їм оцінку в сукупності, судом враховується наступне.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правовідносини, які виникли між сторонами за своїм характером являються господарськими, виходячи зі змісту ст.ст. 173, 174 ГК України, як такі, що виникли з господарського договору, і відповідно до ст. 1 Господарського кодексу України є предметом його регулювання.

Відповідно до ч.2 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач уклали договір про організацію перевезень, визначивши умови, права та обов'язки сторін, які є обов'язковими для них. Зміст правовідносин сторін свідчить про те, ці відносини регулюються нормами ЦК, які містяться в главі „Експедирування.

Згідно ст. 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковий для виконання сторонами.

З позовних матеріалів вбачається, що позивач на виконання умов договору надав відповідачу послуги з організації перевезення на суму 550 112, 50 грн., що підтверджується актами виконаних робіт. При цьому, судом відмічається, що акт за жовтень не підписаний відповідачем. Проте, акт враховується судом, оскільки платіжні доручення про оплату вказаних в акті робіт свідчать про фактичне виконання договору за цим актом.

Обовязок оплати послуг, відповідно до договору, виникає у відповідача за фактом їх надання впродовж 3 календарних днів з моменту надання рахунку. За таких обставин, враховуючи дати штампу пошти на описах кореспонденції, станом на 8 грудня 2015 року послуги мали бути оплачені в повній мірі.. Проте, як вбачається з матеріалів справи оплата проведена частково на суму 350 112, 40 грн. Докази оплати в повному обсязі, в зазначені у договорі строки у справі відсутні.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Статтею 525 Цивільного кодексу України обумовлено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи, що строк оплати пропущено (докази оплати відсутні), у відповідача виникла заборгованість, розмір якої підтверджується документально та становить (550 112, 50 грн. загальна вартість робіт мінус 350 112, 40 грн. часткової оплати і мінус 2, 03 грн. залишку плати за попередній період) 199 998, 07 грн.

За таких обставин, позов, в частині стягнення основного боргу підлягає задоволенню.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, вимоги в частині стягнення річних відповідають чинному законодавству, та підлягають задоволенню в заявленому розмірі, який підтверджується розрахунком.

Згідно ст. ст. 1, 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Враховуючи вказані законодавчі положення, пеня є договірними способом забезпечення зобовязання, а тому наявність у договорі п. 4.4, що передбачає застосування пені є підставою для задоволення позову, в цій частині. Розмір цих нарахувань підтверджується поданим позивачем та перевіреним судом розрахунком.

Судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з державного підприємства „Нігинський карєр (Хмельницька область, Камянець Подільський район, сел. Сахкамінь, вул. Радянська, 1а, код 00373741, р / р 0949 в АТ „ОТП Банк) на користь товариства з обмеженою відповідальністю „ОСОБА_1 Транс(м. Київ, вул. Щорса, б. 32 Г, оф. 8, код 37881749, р/р 1946 в ПАТ „ПУМБ, м. Київ, МФО 334851) 199 998,07 (сто девяносто девять тисяч девятсот девяносто вісім грн. 7 коп.) грн. основної заборгованості, 46 019,21 (сорок шість тисяч девятнадцять грн. 21 коп.) грн. пені, 4999,41 (чотири тисячі девятсот девяносто девять грн. 41 коп.) грн. - 3% річних, 3 765, 25 (три тисячі сімсот шістдесят пять грн. 25 коп.) грн. судового збору.

Повний текст складений 10 жовтня 2016 року.

Суддя Ю.В. Гладюк

Віддрук. 2 прим. :

1 - до справи,

2 - відповідачу (32322, Хмельницька обл., Кам'янець - Подільський р -н., с. Сахкамінь, вул. Радянська, буд. 1А