РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2016Справа №910/12494/16

За позовом Державної екологічної інспекції у м. Києві

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АМБАР"

про стягнення 313 464,94 грн.

Суддя Селівон А.М.

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 представник, довіреність № 2716-07/09 від 22.07.2016;

Від відповідача: не зявились.

В судовому засіданні на підставі ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Державна екологічна інспекція у м. Києві звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АМБАР" про стягнення коштів у розмірі 313 464,94 грн. за шкоду, завдану державі внаслідок порушення вимог чинного природоохоронного законодавства.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства, а саме ст.ст. 17, 32, 33 Закону України «Про відходи», ст. 55 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» та ст. 52 КУпАП, шляхом скиду стоків виробництва на зелену зону за межами підприємства, що підтверджується протоколом вимірювання показників складу та властивостей ґрунтів №02-15 від 12.08.2015, державі завдано шкоди у вищезазначеному розмірі, з вимогами про стягнення якої позивач звернувся до суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.07.2016 позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 910/12494/16 та призначено до розгляду на 27.07.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2016 розгляд справи відкладено на 31.08.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.08.2016 за клопотанням представника відповідача продовжено процесуальний строк розгляду спору на п'ятнадцять днів, розгляд справи відкладено на 29.09.2016.

29.09.2016 судове засідання не відбулось у звязку з перебуванням судді Селівона А.М. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.10.2016 розгляд справи призначено на 12.10.2016.

У судове засідання 27.07.2016 зявились уповноважені представники сторін.

У судове засідання 31.08.2016 зявився уповноважений представник позивача.

Уповноважений представник відповідача у судове засідання 31.08.2016 не зявився.

Про дату, час і місце розгляду даної справи 31.08.2016 відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення: № 507.

У судове засідання 12.10.2016 зявився уповноважений представник позивача.

Уповноважений представник відповідача у судове засідання 12.10.2016 не зявився.

Копія ухвали суду від 03.10.2016, яка направлялась відповідачу на адресу, зазначену позивачем в позовній заяві, а саме: 01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 38-а, яка співпадає з місцезнаходженням відповідача згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, на час проведення судового засідання 12.10.2016 на адресу Господарського суду м. Києва не повернулась.

Судом здійснено запит з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового звязку Укрпошта щодо відстеження пересилання поштового відправлення № 350, в якому зазначено, що станом на 10.10.2016 поштове відправлення не вручено під час доставки, повернуто за зворотною адресою та адресату не вручено.

Інші дані (адреси), за якими можна встановити місцезнаходження відповідача позивачу невідомі.

Суд зазначає, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Окрім того, пунктом 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова № 18) роз'яснено, що за змістом статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

З огляду на приписи ст. 64 Господарського процесуального кодексу України та п.3.9.1 Постанови № 18 суд вважає, що відповідач повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 27.07.2016 через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи б/н від 26.07.2016, яке судом долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 27.07.2016 представник відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи № 35 від 27.07.2016 та заяву № 36 від 27.07.2016, які судом долучено до матеріалів справи.

До початку судового засідання 31.08.2016 через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника відповідача надійшли клопотання про відкладення розгляду справи, витребування доказів та продовження процесуальних строків розгляду справи б/н від 29.08.2016. Вищеперелічені клопотання судом долучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні 31.08.2016 представник позивача подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи б/н від 31.08.2016, яке судом задоволено, документи долучено до матеріалів справи.

До початку судового засідання 12.10.2016 через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника позивача надійшли пояснення № 3416-07/09 від 19.09.2016 та клопотання про долучення документів до матеріалів справи № 3252-07/09 від 06.09.2016, які судом долучено до матеріалів справи.

Також судом повідомлено, що до початку судового засідання 12.10.2016 через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника відповідача надійшли наступні документи :

1. Відзив на позовну заяву б/н від 28.09.2016, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог, посилаючись при цьому на неможливість прийняття акту перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в якості належного та допустимого доказу на підтвердження вчинення ТОВ «Амбар» протиправного діяння, оскільки вказаний документ містить субєктивну думку державного інспектора, що проводив перевірку, а викладені у ньому, а також протоколі про адміністративне правопорушення та постанові про накладення адміністративного стягнення, висновки не відповідають дійсності. Окрім цього, в заперечення позовних вимог відповідач посилається на порушення позивачем процедури відбору проб ґрунтів, за результатами дослідження яких встановлено фактичне забруднення ТОВ «Амбар» земельної ділянки. ;

2. два примірники клопотань про долучення документів до матеріалів справи б/н від 28.09.2016 та б/н від 10.10.2016:

3. два примірники клопотань про відкладення розгляду справи б/н від 28.09.2016 та б/н від 10.10.2016;

4. Письмові пояснення б/н від 10.10.2016;

5. Доводи та міркування щодо пояснень позивача б/н від 11.10.2016.

Вище перелічені документи долучено судом до матеріалів справи.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, сторонами на час проведення судового засідання 12.10.16 р. суду не надано.

Про поважні причини неявки представника відповідача в судове засідання 12.10.2016 суд не повідомлено.

Відповідно до 2.3 Постанови № 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно п. 3.9.2 Постанови № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Окрім того, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка представника відповідача в судові засідання обовязковою не визнавалась, відповідач не скористався належним йому процесуальним правом приймати участь в судових засіданнях, беручи до уваги відсутність процесуальних заяв та клопотань відповідача на час розгляду справи, а також той факт, що представник позивача проти розгляду справи без участі представника відповідача не заперечував, суд, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, здійснював розгляд справи за відсутності уповноваженого представника відповідача, виключно за наявними у справі матеріалами.

Судом прийнято до уваги, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника.

При цьому, оскільки суд неодноразово відкладав розгляд справи, надаючи учасникам судового процесу можливість реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи обмежені процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, суд не знайшов підстав для відкладення розгляду справи та задоволення відповідного клопотання відповідача.

Окрім того суд зазначає, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду його позову, не є в подальшому підставою для скасування судового рішення, прийнятого за відсутності представника сторони спору.

Враховуючи відсутність на час проведення судових засідань клопотань представника позивача щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколах судового засідання.

Перед початком розгляду справи в судових засіданнях представників сторін було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст.ст. 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представники позивача та відповідача в судових засіданнях повідомили суд, що права та обовязки їм зрозумілі.

Відводу судді представниками сторін не заявлено.

В судовому засіданні 12.10.16 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві, відповів на питання суду.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, зясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши наданими позивачем доказами та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали, суд

В С Т А Н О В И В:

Відносини у галузі навколишнього природного середовища в Україні регулюються Конституцією України, міжнародними угодами України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища" (далі Закон), а також розроблюваним відповідно до нього земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством.

Згідно Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", який визначає правові, економічні та соціальні основи організації охорони навколишнього природного середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь, зокрема, завданням законодавства про охорону навколишнього природного середовища є регулювання відносин у галузі охорони, використання і відтворення природних ресурсів, забезпечення екологічної безпеки, запобігання і ліквідації негативного впливу господарської та іншої діяльності на навколишнє природне середовище, збереження природних ресурсів, генетичного фонду живої природи, ландшафтів та інших природних комплексів, унікальних територій та природних об'єктів, пов'язаних з історико-культурною спадщиною.

Органами, які забезпечують реалізацію державної політики в галузі охорони навколишнього природного середовища, є Державна екологічна інспекція, Державне управління охорони навколишнього природного середовища, інші контролюючі державні органи тощо.

Згідно ст. 20 вказаного Закону право звертатися до господарського суду з позовами про відшкодування збитків і втрат, заподіяних у результаті порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, надано, зокрема, спеціально уповноваженим органам державного управління в галузі охорони навколишнього природного середовища та використання природних ресурсів.

Так, Державна екологічна інспекція у м. Києві (далі Інспекція) є територіальним органом Державної екологічної інспекції України, який діє у складі Держекоінспекції України і підпорядковується останній.

Відповідно до п. 2 ст. 4 Положення "Про Державну екологічну інспекцію у м. Києві", затвердженого Наказом Державної Екологічної інспекції України від 12.12.2011 за № 136 Інспекція, відповідно до покладених на неї завдань, здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства про екологічну та радіаційну безпеку; використання та охорону земель охоронну і раціональне використання вод та відтворення водних ресурсів; охорону атмосферного повітря; охорону, захист використання та відтворення лісів; охорону, утримання і використання зелених насаджень; охорону і відтворення рослинного світу; охорону, раціональне використання та відтворення тваринного світу та інше.

Приписами ст. 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища віднесені, зокрема, організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства про екологічну та радіаційну безпеку; про використання та охорону земель; про поводження з відходами; складання протоколів про адміністративні правопорушення та розгляд справ про адміністративні правопорушення, накладення адміністративних стягнень у випадках, передбачених законом; пред'являти претензії про відшкодування збитків і втрат, заподіяних державі в результаті порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища; надання обов'язкових до виконання приписів щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства з питань, що належать до його компетенції, та здійснення контролю за їх виконанням тощо.

Відповідно до повноважень, наданих ст. 20-2 Закону України "Про охоронну навколишнього середовища" відповідно до Плану заходів на ІІІ квартал 2015 року покладеного на Державну екологічну інспекцію у м. Києві, передбачено перевірку субєкта господарювання ТОВ «Амбар» в період з 20 липня 2015 року по 7 серпня 2015 року.

Повідомлення про проведення перевірки №1629-04/11 від 07.07.2015 було направлено субєкту господарювання та отримано останнім 09.07.15 р., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією відповідного рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Державною екологічною інспекцією у м. Києві 20.07.2015 року видано наказ № 175 «Щодо здійснення планового заходу» про проведення планової перевірки в термін з 20.07.2015 р. по 07.08.2015 р., інспекторами Антоновим І.Є. та Науменко В.О., та 20.07.2015 року видано направлення № 86 про проведення перевірки ТОВ «Амбар» щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства. Вказане направлення отримано директором товариства ОСОБА_2 особисто під час перевірки 27.07.2015 р.

На виконання зазначеного плану, відповідно до Наказу Державної екологічної інспекції у м. Києві від 20.07.2015 за № 175 та Направлення № 86 від 20.07.2015 державним інспектором з охорони навколишнього середовища у м. Києві ОСОБА_3 в період з 27.07.2015 по 07.08.2015 було проведено планову перевірку ТОВ «Амбар» на відповідність дотримання вимог чинного природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами за адресою: вул. Берегова, 1, у Дніпровському районі м. Києва (фактична адреса).

За результатами зазначеної перевірки державною екологічною інспекцією у м. Києві складено Акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами № 04/73 А від 27.07.15 р. (далі Акт), яким встановлено, що за адресою: вул. Берегова, 1, у Дніпровському районі м. Києва, ТОВ "Амбар" здійснює свою господарську діяльність по забою свійських тварин, зберіганню та виготовленню м'ясної продукції. На ділянці загальною площею 10576,48 кв.м. розташований майновий комплекс загальною площею 2214,60 кв.м, територія заасфальтована та огороджена бетонним парканом.

Як зазначено у вказаному Акті, відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 12.06.2017 основний вид діяльності ТОВ «Амбар» за КВЕД-2010, 10.11.: виробництво м'яса, 10.13 виробництво м'ясних продуктів, 46.23 - оптова торгівля живими тваринами, 46.32 - оптова торгівля м'ясом і м'ясними продуктами, 46.39 - неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, 47.11 роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. Свою діяльність підприємство здійснює відповідно до Статуту, затвердженого зборами учасників ТОВ "Амбар", протокол №2 від 31 липня 2013 року, який пройшов державну реєстрацію від 22.12.2000 за №370533, ідентифікаційний код юридичної особи 31240382.

Водопостачання здійснюється з артезіанської свердловини для побутових та виробничих потреб (62 метра) зона санітарної охорони І поясу огороджена)) - дозвіл на спец водокористування №Укр-489-Кіс (термін дії до 07.06.2015).

Водовідведення здійснюється в вигрібні ями - вивезення рідких стоків здійснюється ФОП ОСОБА_4 на підставі договору про надання послуг з вивезення рідких побутових відходів від 05.08.2013 №11-1, ліміт вивезення рідких стоків становить 6000 м 3 на рік (згідно договору), акти приймання-передачі наданих послуг - відсутні, що унеможливлює визначення фактичного об'єму вивезення стоків.

Також згідно даних акту, у ході перевірки Державною екологічною інспекцією в м. Києві встановлено факт скиду стоків на зелену зону за межами підприємства, у зв'язку з чим були задіяні фахівці з відділу інструментально-лабораторного контролю з подальшим відбором проб ґрунтів для лабораторного дослідження. Також згідно наданої декларації про утворення відходів оброблення після технологічного процесу у 2014 року не пред'явлено документів щодо вивезення та утилізації.

Викиди забруднюючих речовин стаціонарними джерелам викидів в атмосферне повітря при експлуатації майнового комплексу здійснюються з двох твердопаливних котлів та обладнання з копчення м'ясних виробів, марка та потужність яких не встановлена з причини відсутності документів на дане обладнання на момент перевірки (паспорт, технічна документація та матеріали інвентаризації джерел викидів) дозвіл на викиди №-89 (термін дії до 27.11.2014).

Зокрема, під час проведення перевірки субєкта господарювання 03.08.15 р. в присутності заступника директора ТОВ «Амбар» ОСОБА_5 здійснено відбір проб ґрунтів, про що складено відповідний Акт відбору проб ґрунтів № 02 від 03.07.2015, копія якого наявна в матеріалах справи.

При цьому відбір проб ґрунту здійснено у відповідності до Інструкції «Охорона навколишнього природного середовища та раціональне використання природних ресурсів. Якість довкілля. Відбір проб ґрунтів та відходів при здійсненні хіміко-аналітичного контролю просторового (загального і локального) забруднення об'єктів навколишнього природного середовища в районах впливу промислових, сільськогосподарських, господарсько-побутових і транспортних джерел забруднення» від 01.03.05 р., розробленої Міністерством охорони навколишнього природного середовища Україні.

В подальшому Відділом інструментально-лабораторного контролю Державної екологічної інспекції в м. Києві, атестованим на право виконання вимірювань, атестованим на право виконання вимірювань (Свідоцтво про атестацію №ПТ - 175/15 від 25.05.2015, видане Всеукраїнським державним науково-виробничим центром стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів, чинне до 24.05.2018) проведено вимірювання показників складу властивостей ґрунтів, відібраних на прилеглих до ТОВ "Амбар" територіях за адресою вул. Берегова, 1, у Дніпровському районі м. Києва, про що було складено Протокол вимірювань показників складу та властивостей ґрунтів №02-15 від 12.08.2015.

Як зазначено у вказаному протоколі вимірювань, вимірювання показників складу і властивостей ґрунтів встановлено склад забруднюючих речовин у ґрунті, а саме органічні речовини та амоній (обмінний) у перерахунку на азот амонійний в концентраціях, перевищуючих фонові концентрації вмісту вказаних речовин.

При цьому Державною екологічною інспекцією у м. Києві на підставі «Методики визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства», затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України від 27.10.1997 р. №171 (ОСОБА_3 змінами і доповненнями, внесеними наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 04.04.2007р. №149) (далі - Методика), було здійснено розрахунок шкоди, завданої державі внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства, розмір якої становить 313 464,94 грн. Копія вказаного розрахунку міститься в матеріалах справи.

Відповідно до положень п. 1.2 Методики, у ній встановлено порядок розрахунку розмірів відшкодування шкоди суб'єктами господарювання та фізичними особами в процесі їх діяльності через забруднення земель хімічними речовинами, їх засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і поширюється на всі землі України незалежно від форм їх власності. Методика застосовується під час встановлення розмірів шкоди від забруднення (засмічення) земель будь-якого цільового призначення, що сталося внаслідок несанкціонованих (непередбачених проектами, дозволами) скидів (викидів) речовин, сполук і матеріалів, внаслідок порушення норм екологічної безпеки у разі зберігання, транспортування та проведення вантажно-розвантажувальних робіт, використання пестицидів і агрохімікатів, токсичних речовин, виробничих і побутових відходів; самовільного розміщення промислових, побутових та інших відходів (п. 1.3 Методики).

При цьому за визначенням вказаної методики відходи це будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворюються у процесі людської діяльності і не мають подальшого використання за місцем утворення чи виявлення та яких їх власник повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення; Забруднення земель накопичення в ґрунтах і ґрунтових водах внаслідок антропогенного впливу пестицидів і агрохімі катів, важких металів, радіонуклідів та інших речовин, вміст яких перевищує природний фон, що призводить до їх кількісних або якісних змін.

Землі вважаються забрудненими, якщо в їх складі виявлені негативні кількісні або якісні зміни, що сталися в результаті господарської діяльності чи впливу інших чинників. При цьому зміни можуть бути зумовлені не тільки появою в зоні аерації нових шкодочинних речовин, яких раніше не було, а і збільшенням вмісту речовин, що перевищує їх гранично допустиму концентрацію, які характерні для складу незабрудненого ґрунту або у порівнянні з даними агрохімічного паспорта (для земель сільськогосподарського призначення) (п. 3.1 Методики).

У п. 3.3 Методики визначено, що факти забруднення (засмічення) земель встановлюються уповноваженими особами, які здійснюють державний контроль за додержанням вимог природоохоронного законодавства шляхом оформлення актів перевірок, протоколів про адміністративне правопорушення та інших матеріалів, що підтверджують факт забруднення та засмічення земель. Визначення обсягу забруднення земельних ресурсів у кожному випадку є самостійним завданням через різноманітність геоморфологічних, геологічних та гідрологічних умов. За наявності інформації про кількість (об'єм, маса) забруднюючої речовини, яка проникла у певний шар землі, визначаються площа, глибина проникнення (п.3.4 Методики).

При цьому згідно п.п. 4.1, 4.2 Методики розміри шкоди обчислюються уповноваженими особами, що здійснюють державний контроль за додержанням вимог природоохоронного законодавства, на основі актів перевірок, протоколів про адміністративне правопорушення та інших матеріалів, що підтверджують факт забруднення земель, протягом шести місяців з дня виявлення порушення. Основою розрахунків розміру шкоди від забруднення земель є нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка зазнала забруднення.

За результатами проведеної перевірки та внаслідок виявлення при цьому порушень природохоронного законодавства державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища м. Києва ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення № 00058 від року на директора ТОВ «Амбар» ОСОБА_2 JI.M. про порушення ст. 17, 32, 33 Закону України «Про відходи», ст. 55 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» та ст. 52 КУпАП, другий примірник якого отримано директором товариства особисто 18.08.15 р.

На підставі вказаного протоколу за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 52 КУаАП - за псування сільськогосподарських та інших земель, забруднення їх хімічними і радіоактивними речовинами, нафтою та нафтопродуктами, неочищеними стічними водами, виробничими та іншими відходами, а так само невжиття заходів по боротьбі з бур'янами, державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища міста Києва ОСОБА_3 було винесено постанову від 18.08.2015 року № 00058 про накладення на посадову особу ТОВ «Амбар» адміністративного стягнення в розмірі 850,00 грн. Копія вказаної постанови отримана директором ТОВ «Амбар» особисто під розписку 18.08.15 р., про що засвідчено в тексті самої постанови.

Окрім того, державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища м. Києва ОСОБА_3 відповідно до ст. 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду у сфері господарської діяльності» з метою усунення порушення виявленого під час проведення перевірки ТОВ «Амбар» було винесено припис № 04/23п від 07.08.2015 року, який до виконання прийнято директором товариства особисто.

З метою досудового врегулювання господарського спору позивачем було направлено відповідачу претензію від 17.11.2015р. за № 68, копія якої наявна в матеріалах справи, з пропозицією добровільно відшкодувати завдану державі внаслідок порушення вимог чинного природоохоронного законодавства шкоду в сумі 313 464,94 грн.

Зазначена претензія була отримана директором відповідача ОСОБА_2 особисто 23.11.15 р., про що свідчить підпис останньої на наданій позивачем копії претензії, проте претензія залишена без відповіді та задоволення, завдану шкоду відповідачем відшкодовано не було.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи та підтверджено представником позивача в судовому засіданні, оскільки свої зобов'язання щодо відшкодування завданої навколишньому природному середовищу в розмірі 313 464,94 грн., всупереч вимогам чинного законодавства відповідач не виконав, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість в зазначеному вище розмірі, яку позивач просив стягнути в Дохід держави в поданій позовній заяві.

Згідно зі ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Суд наголошує, що обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Саме змагальність сторін, яка реалізується в господарському процесі через ст. 33 ГПК України дає змогу суду всебічно, повно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи та внаслідок чого ухвалити законне, обґрунтоване і справедливе рішення у справі.

Тобто, вказана норма Господарського процесуального кодексу України зобов'язує доводити свою правову позицію саме ту сторону, яка на неї посилається.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Суд зазначає, що згідно статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Стаття 50 Конституції України гарантує кожному право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовуванні в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси. Статтею 40 даного законодавчого акту передбачено, що використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов'язкових екологічних вимог.

За умовами ч. 4 ст. 148 Господарського кодексу України правовий режим використання окремих видів природних ресурсів (землі) встановлюється законами.

Суб'єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурси в порядку спеціального або загального природокористування відповідно до цього Кодексу та інших законів (ч. 1 ст. 149 Господарського кодексу України).

Статтею 1 Земельного кодексу України передбачено, що використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Ґрунти земельних ділянок є об'єктом особливої охорони.

Законом України "Про охорону земель" встановлені вимоги до власників, землекористувачів, у тому числі орендарів, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності.

Так, власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов'язані, зокрема: дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України; забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням та дотримуватися встановлених обмежень (обтяжень) на земельну ділянку та забезпечувати захист земель від ерозії, виснаження, забруднення, засмічення, засолення, осолонцювання, підкислення, перезволоження, підтоплення, заростання бур'янами, чагарниками і дрібноліссям (ст. 35 вказаного Закону).

При цьому, нормами ст. 37 зазначеного вище Закону визначено, що використання земельних ділянок способами, що призводять до погіршення їх якості, забороняється.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов'язані: забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки; додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі;своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом.

Отже, як вбачається з аналізу вищевикладених норм, за відповідачем закріплений обов'язок проводити на земельних ділянках господарську діяльність способами, які не завдають шкідливого впливу на стан земель і родючість ґрунтів та не допускати їх засмічення.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відходи" відходи будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення.

Виробником відходів є фізична або юридична особа, діяльність якої призводить до утворення відходів.

Згідно зі ст. 8 Закону України "Про відходи" відходи є об'єктом права власності. Право власності на відходи може переходити від однієї особи до іншої в порядку, передбаченому законом.

З аналізу статей 1, 8 Закону України "Про відходи" вбачається, що речовини, матеріали та предмети, що підпадають під поняття відходів, є об'єктом права власності суб'єктів права, які володіють, користуються та розпоряджаються ними в межах, визначених законом; вказані речовини, матеріали та предмети підлягають обов'язковій утилізації чи видаленню у разі перебування їх поза межами об'єктів поводження з відходами.

Згідно статті 17 Закону України "Про відходи" суб'єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов'язані, зокрема, не допускати зберігання та видалення відходів у несанкціонованих місцях чи об'єктах, відшкодовувати шкоду, заподіяну навколишньому природному середовищу внаслідок порушення встановлених правил поводження з відходами, відповідно до законодавства України.

При цьому, зберігання та видалення відходів здійснюються в місцях, визначених органами місцевого самоврядування з врахуванням вимог земельного та природоохоронного законодавства, за наявності спеціальних дозволів, у яких визначені види та кількість відходів, загальні технічні вимоги, заходи безпеки, відомості щодо утворення, призначення, методів оброблення відповідно до встановлених лімітів та умови їх зберігання. Забороняється несанкціоноване скидання і розміщення відходів у тому числі побутових у підземних горизонтах, на території міст та інших населених пунктів, у інших місцях, що може створювати небезпеку для навколишнього природного середовища та здоров'я людини (ст. 33 Закону України «Про відходи»).

Відповідно до п. а ч. 1 ст. 32 Закону України "Про відходи" з метою обмеження та запобігання негативному впливу відходів на навколишнє природне середовище та здоров'я людини забороняється вести будь-яку господарську діяльність, пов'язану з утворенням відходів без одержання від спеціально уповноважених органів виконавчої влади у сфері поводження з відходами лімітів на обсяги утворення та розміщення відходів.

Згідно ст. 55 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" суб'єкти права власності на відходи повинні вживати ефективних заходів для зменшення обсягів утворення відходів, а також для їх утилізації, знешкодження або розміщення. Розміщення відходів дозволяється лише за наявності спеціального дозволу на визначених місцевими радами територіях у межах установлених лімітів з додержанням санітарних і екологічних норм у спосіб, що забезпечує можливість їх подальшого використання як вторинної сировини і безпеку для навколишнього природного середовища та здоров'я людей.

За приписами ч. 1 ст. 42 Закону України «Про відходи» особи, винні в порушенні законодавства про відходи, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільну чи кримінальну відповідальність за порушення встановленого порядку поводження з відходами, що призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища, прямого чи опосередкованого шкідливого впливу на здоров'я людини та економічних збитків.

При цьому відповідно до Методики розміри шкоди обчислюються уповноваженими особами, що здійснюють державний контроль за додержанням вимог природоохоронного законодавства, на основі актів перевірок, протоколів про адміністративне правопорушення та інших матеріалів, що підтверджують факт забруднення земель.

Відповідно до п. 1.4 Порядку організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання природоохоронного законодавства, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №464 від 10.09.2008, акт перевірки це документ, який фіксує факт проведення планових, позапланових перевірок субєктів господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища та його дотримання.

Як зазначено постанові Верховного суду України від 10.03.13 р. у справі № 21/237а13 акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка акта, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.

Суд зазначає, що дії Державної екологічної інспекції у м. Києві з проведення обстеження земельної ділянки, за наслідками якої був складений акт перевірки № 04/73А від 27.07.15 р. дотримання вимог про водоохоронного законодавства в галузі охорони галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами за адресою: вул. Берегова, 1, у Дніпровському районі м. Києва, не були визнані в судовому порядку протиправними.

Отже, акт перевірки №04/73А від 27.07.15 слід розцінювати як належний доказ, в якому зафіксовано факт вчинення відповідачем порушення природоохоронного законодавства, зокрема, забруднення земельних ресурсів шляхом скиду стоків виробництва на зелену зону за межами підприємства.

Вказаний акт перевірки на час вирішення спору є чинним, зазначені в акті відомості відповідачем за допомогою належних і допустимих доказів не спростовані, в тому числі відповідачем не подано суду контррозрахунку заявлених до стягнення позовних вимог (розрахованої шкоди) або доказів наявності заперечень щодо здійсненого позивачем розрахунку.

Окрім цього, доказів оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення від 18.08.15 р. за допущення забруднення ґрунтів стічними водами підприємством ТОВ «Амбар» матеріали справи також не містять.

Будь-які заперечення щодо змісту зазначених протоколу, постанови та акту перевірки під час їх складання та подальшого застосування наслідків виявленого правопорушення з боку відповідача відсутні.

Зокрема, суд звертає увагу на зазначену в акті перевірки згоду директора ТОВ «Амбар» ОСОБА_2 з порушеннями та відсутність зауважень до складання акту перевірки.

Водночас, чинне природоохоронне законодавство не визначає протокол про адміністративне правопорушення в якості єдиного (допустимого) доказу на підтвердження факту вчинення особою екологічного правопорушення, оскільки протокол про адміністративне правопорушення є лише одним з доказів вчинення такого правопорушення.

З огляду на викладене, за умови наявності інших доказів вчиненого відповідачем порушення, оцінених судом, останній дійшов висновку, що відповідач в порушення наведених вище норм чинного законодавства, допустив засмічення відходами діяльності підприємства (стічними водами) земельної ділянки площею 495 кв.м, що відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано під час розгляду справи.

Суд зазначає, що порушення земельного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення земельного законодавства несуть особи, винні, зокрема, у псуванні сільськогосподарських угідь та інших земель, їх забрудненні хімічними та радіоактивними речовинами і стічними водами, засміченні промисловими, побутовими та іншими відходами (ст. 211 Земельного кодексу України).

Відповідно до ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

За приписами ст. 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації, як правило, в повному обсязі без застосування норм зниження розміру стягнення та незалежно від збору за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначено статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Тобто, за змістом даної правової норми, підставою для виникнення цивільно-правової відповідальності є наявність шкоди, протиправна поведінка (дія чи бездіяльність) заподіювача шкоди, причинний зв'язок між ними та наявність вини особи, яка заподіяла шкоду.

Відповідно до вимог ст. 66 Конституції України кожен, хто заподіяв шкоду навколишньому природному середовищу, повинен відшкодувати шкоду в повному обсязі.

У відповідності до п. 1.6 Розяснення президії Вищого арбітражного суду України Про деякі питання практики вирішення спорів, повязаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища від 27.06.2001 р. за № 02-5/744, вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарському суду слід виходити з презумпції вини правопорушника (ст.ст. 1166, 1172 Цивільного кодексу України). Отже, позивач не повинен доводити наявність вини відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу, навпаки, відповідач повинен довести, що у діях його працівників відсутня вина у заподіянні шкоди.

Згідно п. 1.3 розяснення розглядаючи справи про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок порушення природноресурсового, природоохоронного законодавства про забезпечення екологічної безпеки, господарські суди повинні обов'язково враховувати наявність таких умов відповідальності як безпосередній причинний зв'язок між відповідними діями (бездіяльністю) і шкодою та вина відповідача.

У вирішенні питання про відшкодування шкоди, заподіяної природному середовищу, господарському суду слід перевіряти, чи не є дане правопорушення наслідком діяльності або бездіяльності кількох підприємств. У разі коли з матеріалів справи вбачається, що шкоду заподіяно кількома підприємствами, господарський суд повинен визначити розмір відповідальності кожного з них, для чого у разі необхідності може бути призначена відповідна експертиза (п.1.7 вказаного розяснення).

Заперечення відповідача щодо відсутності вини товариства у вчиненні порушення природоохоронного законодавства з посиланням на укладення ТОВ «Амбар» з Фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 на підставі договору про надання послуг з вивезення рідких побутових відходів від 05.08.2013 №11-1 та реалізацію вказаного договору шляхом вивезення рідких стоків ФОП ОСОБА_4, на підтвердження факту яких відповідачем надано акти здачі- прийняття робіт, а саме роботи автомобіля асенізатора за період 2014 р. січень березень 2015, а також виписки банку щодо оплати наданих ФОП ОСОБА_4 послуг, судом до уваги не приймаються як такі, що не впливають на встановлений позивачем факт забруднення земельної ділянки та нанесення шкоди навколишньому природному середовищу юридичною особою Товариством з обмеженою відповідальністю «Амбар».

Окрім того, наявність рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.14 р. у справі № 910/20389/14 за позовом ФОП ОСОБА_4 до ТОВ «Амбар» про стягнення заборгованості за договором № 11-1 від 05.08.13 р., яким позовні вимоги задоволено частково та яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.01.15 р., підтверджує тільки наявність господарських правовідносин між відповідачем та ФОП ОСОБА_4, які жодним чином не спростовують виявлені під час перевірки факти та не можуть слугувати безумовною підставою для звільнення від відповідальності за порушення вимоги природоохоронного законодавства товариством за умови наявності відповідних порушень.

Також критично оцінюються судом заперечення відповідача проти позовних вимог з підстав неможливості врахування акту перевірки № 04/73а від 27.07.15 р. як суб'єктивної думки перевіряючої особи, як такі, що не відповідають фактичним обставинам справи та приписам чинного законодавства, а також з підстав недотримання при відборі зразків ґрунтів вимог Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», оскільки приписи вказаного законодавчого акту у спірному випадку застосуванню не підлягають, за умови наявності чітко нормативно визначеної процедури відібрання зразків, розробленої Міністерством охорони навколишнього природного середовища Україні.

З огляду на вищенаведене, виходячи з того, що факт засмічення земельної ділянки відходами (стічними водами) підтверджується матеріалами справи і відповідачем у встановленому порядку не спростований, суд дійшов висновку, що відповідач, як винна особа, повинен відшкодувати завдані державі збитки внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства в повному обсязі.

Відтак, оскільки відповідач добровільно не здійснив відповідне відшкодування відшкодування, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення шкоди, спричиненої засміченням земельної ділянок, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, оскільки матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем зобов'язань з відшкодування завданої шкоди, розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам справи та на момент прийняття рішення доказів сплати розрахованої позивачем майнової шкоди в розмірі 313 464,94 грн. відповідач суду не представив, як і доказів, що спростовують вищевикладені обставини, тому вимога позивача про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Амбар» завданої в результаті порушення природоохоронного законодавства шкоди підлягає задоволенню.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.12 р. №6 Про судове рішення рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з того, що позов доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Окрім того суд зазначає, що відповідно до ст. 42 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" в Україні фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища здійснюється за рахунок Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та місцевих бюджетів, коштів підприємств, установ та організацій, фондів охорони навколишнього природного середовища, добровільних внесків та інших коштів.

За приписами п. "г" ч. 4, ч. 6 ст. 47 вказаного Закону державний фонд охорони навколишнього природного середовища утворюється за рахунок частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, згідно з чинним законодавством. Кошти місцевих, Автономної Республіки Крим і Державного фондів охорони навколишнього природного середовища можуть використовуватись тільки для цільового фінансування природоохоронних та ресурсозберігаючих заходів, в тому числі наукових досліджень з цих питань, ведення державного кадастру територій та об'єктів природно-заповідного фонду, а також заходів для зниження впливу забруднення навколишнього природного середовища на здоров'я населення.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 Бюджетного кодексу України джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів є, зокрема 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать, зокрема, 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків.

Отже, враховуючи наведені вище норми чинного законодавства, з відповідача підлягає стягненню завдана ним шкода до Державного бюджету України та міського бюджету міста Києва.

Дані висновки узгоджуються з позицією Вищого господарського суду України, викладеною у постанові від 04.04.2012 у справі № 35/5005/13150/2011

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4-2, 4-3, 22, 43, 44, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Амбар» (вул. Саксаганського, 38а, м. Київ, 01033, код 31240382) на користь Державного бюджету України (30%) та міського бюджету міста Києва (70%) шкоду, завдану державі внаслідок порушення вимог чинного природоохоронного законодавства в розмірі 313 464 (триста тринадцять тисяч чотириста шістдесят чотири) грн. 94 коп. на спеціальний рахунок державного бюджету за реквізитами: одержувач УДК у Дніпровському районі м. Києва на р/р 0005, МФО 820019, одержувач ГУ ДКСУ у м. Києві, , код бюджетної класифікації 24062100.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Амбар» (вул. Саксаганського, 38а, м. Київ, 01033, код 31240382) на користь Державної екологічної інспекції у м.Києві (04071, м. Київ, вул. Набережно-Лугова, 4, код 37975277) 4701 (чотири тисячі сімсот одну) грн. 97 коп. витрат зі сплати судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складений та підписаний 11 листопада 2016 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом 10 днів з дня складання та підписання повного тексту рішення.

Суддя А.М.Селівон