ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2016 р. Справа № 909/979/15

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Гриняк Б. П. , секретар судового засідання Попович Л. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фінансового управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, вул. Дністровська, 28, м. Івано-Франківськ, 76019;

до відповідача: Приватного підприємства "Авторемонтник", вул. Незалежності, 126, м. Івано-Франківськ, 76000;

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, вул. Грушевського, 21, м. Івано-Франківськ, 76004;

про спонукання до укладення договору про пайову участь замовників будівництва у розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Івано-Франківська та додатку до нього (розрахунок пайового внеску) в редакції, запропонованій фінансовим управлінням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради.

за участю:

від позивача: не з'явились,

від відповідача: ОСОБА_1 ( довіреність №1-Д від 14.06.2016р.) - представник;

від третьої особи: ОСОБА_2 ( довіреність №1588/01-20/14в від 16.08.16)-представник

ВСТАНОВИВ: Фінансовим управлінням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради заявлено позов до Приватного підприємства "Авторемонтник" , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради про спонукання до укладення договору про пайову участь замовників будівництва у розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Івано-Франківська та додатку до нього (розрахунок пайового внеску) в редакції, запропонованій фінансовим управлінням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради.

Представник позивача в судове засідання 01.11.2016 р. не з'явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив.

В судовому засіданні 30.08.2016 р. представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просив суд позов задовольнити.

Заявлені позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем не виконано обов'язок щодо укладення договору про пайову участь, передбачений Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" та введено в експлуатацію об'єкт будівництва без укладення вказаного договору. Просив суд зобов'язати відповідача укласти договір про пайову участь замовників будівництва у розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Івано-Франківська з Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради та Фінансовим управлінням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради в редакції, запропонованій Фінансовим управлінням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради.

Представник відповідача в судовому засіданні 01.11.2016 р. позовні вимоги заперечує повністю та просить суд в позові відмовити. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що Закон України " Про регулювання містобудівної діяльності", яким встановлено обов'язок замовників будівництва брати участь в витратах на соціально-економічний розвиток населених пунктів прийнятий 17.02.2011 р. Тобто, на момент початку будівництва спірного об'єкта, правової норми, яка б зобов'язувала замовника будівництва брати участь у вищезазначених витратах ( обов'язковість укладення договору) не існувала.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача в судовому засіданні 01.11.2016 р. підтримав позовні вимоги з підстав наведених позивачем в позовній заяві.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

07.05.2015 р. Фінансове управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради звернулось з листом №2-15/224 до Приватного підприємства "Авторемонтник" з пропозицією укласти договір про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, надавши проект такого договору з додатком розрахунку розміру пайової участі, складеного відповідно до примірного договору, передбаченого Положенням "Про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста".

У вказаному листі позивач зазначив, що враховуючи те, що відповідачем введено експлуатацію добудову до мийки та авторемонтної майстерні на вул. Незалежності, 126 в м. Івано-Франківську за ПП «Авторемонтник» закріплений виключний обовязок взяти участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста шляхом укладення відповідного договору, що передбачено ч. 2 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п. 1.2 Положення «Про пайову участь замовників у створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста».

Проте, як зазначає позивач, на пропозицію щодо укладення договору надійшов лист №7/8 від 28.05.15 р. про відмову укласти відповідний договір.

Відповідно до декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області за №ІФ 84 від 16.07.2014р., будівництво об'єкта мийки та авторемонтної майстерні по вул. Незалежності, 126 а в м. Івано-Франківську є завершеним, а об'єкт готовим до експлуатації.

Позивач вважає, що відповідач зобов'язаний укласти договір про пайову участь замовників будівництва у створенні та розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста вказуючи на те, що відповідно до ч.2 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

При розгляді даного спору, керуючись вимогами законодавства, суд дійшов в спірному випадку до наступних висновків.

Предметом даного спору є вимога про спонукання укласти договір про пайову участь замовників будівництва у розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Івано-Франківська та додатку до нього (розрахунок розміру пайового внеску) на підставі ч.2 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 ГК України).

Згідно з ч. 3 ст.179 ГК України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 40 Закону України " Про регулювання містобудівної діяльності" порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об'єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності.

Встановлений органом місцевого самоврядування для замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не може перевищувати граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Органам місцевого самоврядування забороняється вимагати від замовника будівництва надання будь-яких послуг, у тому числі здійснення будівництва об'єктів та передачі матеріальних або нематеріальних активів (зокрема житлових та нежитлових приміщень, у тому числі шляхом їх викупу), крім пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, передбаченої цією статтею, а також крім випадків, визначених частиною п'ятою статті 30 цього Закону.

Розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається протягом десяти робочих днів з дня реєстрації органом місцевого самоврядування звернення замовника про укладення договору про пайову участь та доданих до нього документів, що підтверджують вартість будівництва об'єкта, з техніко-економічними показниками.

У разі зміни замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту зменшується на суму коштів, сплачених попереднім замовником відповідно до укладеного ним договору про пайову участь.

Відповідно до ч.9 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Істотними умовами договору є:1) розмір пайової участі; 2) строк (графік) сплати пайової участі; 3) відповідальність сторін.

Невід'ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором.

Аналогічні вимоги закріплені в Положенні про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, затвердженому рішення Івано-Франківської міської ради від 18.10.2013 року № 1231-38, а саме в пунктах 3.1., 7.3.

З врахуванням вищезазначених нормативно-правових актів, позивач звернувся до відповідача із пропозицією укласти спірний договір про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста.

Згідно ч.1 ст.39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I-III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Частиною 5 ст.39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлено, що датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката.

Об'єкт будівництва - мийка та авторемонтна майстерня Приватного підприємства "Авторемонтник" по вул. Незалежності, 126 а, м. Івано-Франківськ, введені в експлуатацію 16.07.2014р., що підтверджується Декларацією про готовність об'єкта до експлуатації №ІФ84.

Судом встановлено, що рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 07.10.2010 р. у справі №14/112 визнано за Приватним підприємством "Авторемонтник" право власності на нежитлові споруди: приміщення шиномонтажу - загальною площею 13,5 кв.м.; приміщення авторемонтної майстерні- загальною площею 55,5 кв.м., що знаходяться по вул. Незалежності, 126 А, м. Івано-Франківськ. До моменту винесення даного рішення вказана споруда була інвентаризована як об'єкт нерухомості.

Отже, на момент початку будівництва спірного об'єкту, чинним законодавством, який діяв на момент виникнення правовідносин ( Закон України " Про планування і забудову територій"), не передбачалось обов'язок замовника брати участь в витратах на соціально-економічний розвиток населених пунктів до введення об'єкту в експлуатацію

За наведених обставин, враховуючи приписи ч. 9 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", укладення спірного договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Івано-Франківська, після введення об'єкта будівництва в експлуатацію не є обов'язковим для відповідача, а отже вимоги позивача про укладення такого договору є безпідставними та такими, що суперечить положенням Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Статтею 187 Господарського кодексу України встановлено, що спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Враховуючи фактичні обставини справи та приписи ст.187 Господарського кодексу, суд прийшов до висновку про те, що спір про зобов'язання до укладення відповідного виду договорів може розглядатись в суді за умови звернення сторони з вимогою про укладення договору в межах встановленого законом терміну, оскільки в цьому періоді діє обов'язок по укладенню договору, встановлений законом. За межею цього терміну договірний спір може розглядатись в суді тільки при наявності згоди сторін (угода сторін, попередній договір), що в спірному випадку відсутнє.

Аналогічну позицію викладено у постановах Вищого господарського суду України від 21.04.15р. у справі №907/773/14, від 20.01.15р. у справі №909/605/14.

Відповідно до ч.1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Вказаною нормою обов'язок доказування покладений на сторони процесу. Доказування полягає у поданні доказів сторонами та доведенні їх переконливості суду.

За наведених обставин, суд дійшов до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

Керуючись ст. 39, 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", ст.187 Господарського кодексу України, ст.33, 82 -49 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

відмовити у позові Фінансового управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради до Приватного підприємства "Авторемонтник" , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради про спонукання до укладення договору про пайову участь замовників будівництва у розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Івано-Франківська та додатку до нього (розрахунок пайового внеску) в редакції, запропонованій фінансовим управлінням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 07.11.16

Суддя Гриняк Б. П.