ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" листопада 2016 р.Справа № 922/3424/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши справу

за позовом ФОП ОСОБА_1 м. Ізюм
до Ізюмська районна державна адміністрація м. Ізюм
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - ОСОБА_2 за дов. №1-870 від 19.10.2016 р.,

відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулася до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області (відповідач) про стягнення інфляційних витрат в розмірі 71234,29 грн., 3% річних - 7733,71 та судового збору - 1378,00 грн.

Свої вимоги позивач мотивує несвоєчасним виконанням рішення господарського суду Харківської області від 19.10.2009 року по справі №63/158-09 та рішення від 24.03.2010 р. по справі №38/34-10, що тягне за собою відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань у вигляді стягнення інфляційних витрат та 3% річних за період прострочення.

Ухвалою суду від 11.10.2016 р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 24.10.2016 р. о 09:30.

24.10.2016 р. судом розгляд справи було відкладено на 01.11.2016 р. о 09:15.

В судовому засіданні оголошувалася перерва з 01.11.2016 р. по 07.11.2016 р. до 10:45.

Представник відповідача, через канцелярію господарського суду 01.11.2016 р. за вх. № 35915, надав заперечення на позов. Надані заперечення судом досліджено та долучено до матеріалів справи.

03.11.2016 р. через канцелярію господарського суду (факсом) від представника відповідача надійшло клопотання (вх. №36856) про проведення судового засідання призначеного на 07.11.2016 р. в режимі відеоконференції.

Відповідно до ч. 3 ст. 74-1 ГПК України питання про участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції вирішується господарським судом за наявності відповідного клопотання або за власною ініціативою не пізніш як за п'ять днів до дня проведення такого судового засідання.

Клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, в порушення ч. 3 ст. 74-1 ГПК України, подано 03.11.2016 р. Таким чином, відсутні правові підстави для задоволення вказаного клопотання.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач у призначене судове засідання не з'явився, правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 19.10.2009 року по справі №63/158-09 були повністю задоволені позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 про стягнення з Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області заборгованості в розмірі 43141,95 грн., державного мита - 432,00 грн. та 236,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

30.10.2009 р. було видано наказ на виконання зазначеного рішення, 12.11.2009 р. - відкрито виконавче провадження.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи заяв стягувача та постанов ДВС (а.с. 30-36), наказ неодноразово пред'являвся для виконання до підрозділів ДВС та Державної казначейської служби.

Однак, як зазначав позивач, рішення було виконане тільки 31.08.2016 р., на підтвердження чого позивачем надано платіжне доручення №141 від 22.08.2016 р.(а.с. 16).

Враховуючи несвоєчасне виконання рішення Господарського суду Харківської області від 19.10.2009 року по справі №63/158-09 позивачем на суму боргу за період з 31.08.2013 р. по 31.08.2016 р. було нараховано :

- інфляційні витрати в розмірі 35555,90 грн.,

- 3% річних - 3876,51 грн.

Також, рішенням Господарського суду Харківської області від 24.03.2010 року по справі №38/34-10 було повністю задоволено позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 про стягнення з Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області заборгованості в розмірі 51220,64 грн., державного мита - 512,20 грн. та 236,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

На виконання вказаного рішення 06.04.2010 року було видано наказ, який також неодноразово пред'являвся для виконання до підрозділів ДВС та Державної казначейської служби (а.с. 37-45).

Рішення було виконано частково, на суму 8975,00 грн. за платіжним дорученням №U1340251 від 17 липня 2013 р. (а. с. 15).

Остаточна сплата заборгованості була здійснена 31.08.2016 р., на підтвердження чого позивач надав копію платіжного доручення №143 від 22.08.2016 р.

Враховуючи несвоєчасне виконання рішення Господарського суду Харківської області від 24.03.2010 року по справі №38/34-10 позивачем було нараховано на суму боргу за період з 31.08.2013 р. по 31.08.2016 р.:

- інфляційні витрати в розмірі 35678,39 грн.,

- 3% річних - 3873,71 грн.

Крім того, позивач посилався на рішення Європейського суду з прав людини - СПРАВА «КОНОНОВА ТА ІНШІ ПРОТИ УКРАЇНИ» (CASE OF KONONOVA AND OTHERS v. UKRAINE) від 6 червня 2013 року.

Відповідно до обставин заяв за вказаним рішенням, у дати, зазначені в доданих до рішення Європейського суду таблицях, національні суди ухвалили рішення, відповідно до яких заявники мають право на різні суми відшкодування або на вчинення певних дій на їхню користь. Рішення стали такими, що підлягають виконанню. Однак заявники не домоглися виконання рішень у встановлений строк.

Однією із заявників (відповідно до додатку 1 - невиконання тривалістю понад три роки) була ОСОБА_1 (за заявою 51950/10 від 15.07.2010 р.), за рішеннями господарського суду Харківської області від 24.12.2008 р. та від 13.07.2009 р.

Європейським судом з прав людини було встановлено, що рішення, ухвалені на користь заявників, не були виконані своєчасно, відповідальність за що несе держава.

Суд вказував, що мало місце порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції у зв'язку з тривалим невиконанням рішень, ухвалених на користь заявників. Також, було порушення статті 13 Конвенції, оскільки заявники не мали ефективних засобів юридичного захисту, за допомогою яких вони могли б отримати відшкодування шкоди, завданої таким невиконанням.

Європейським судом з прав людини постановлено, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції та зобов'язано державу-відповідача здійснити виплати у встановлених розмірах в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Стаття 2 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає обов'язковість для виконання Україною рішення Європейського суду відповідно до статті 46 Конвенції.

В силу приписів ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права згідно статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", - право на справедливий суд охоплює не лише стадію розгляду справи по суті, а також повне та вчасне виконання рішення суду.

В запереченнях проти позовної заяви відповідач вказував на те, що Ізюмська районна державна адміністрація Харківської області є бюджетною установою, тому заборгованість сплачується із значною затримкою після виділення коштів із бюджету.

Відповідач наполягав на відсутності вини Ізюмської районної державної адміністрації та просив суд відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

За змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові Вищого господарського суду України від 08.06.2011 р. по справі №40/354-10.

Отже, наявність судових рішень про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України.

За таких обставин, позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої витрати по сплаті судового збору у даній справі в розмірі 1378,00 грн. покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 124, 129 Конституції України, статтями 524, 533, 625 Цивільного кодексу України, статтями 22, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області (64309, Харківська область, м. Ізюм, пл. Центральна, буд. 1, 7) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (64309, АДРЕСА_1 п/р НОМЕР_2 в КБ «Приватбанк», МФО 351533, код НОМЕР_1) інфляційні витрати в розмірі 71234,29 грн., 3% річних - 7733,71 грн. та судовий збір - 1378,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 09.11.2016 р.

Суддя Л.С. Лаврова