ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

03.11.2016р. Справа №20/54

Господарський суд Донецької області у складі судді Кротінової О.В. у відкритому судовому засіданні розглянув матеріали за скаргою Дочірньої компанії «Газ України» Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» №31/13-3475 від 22.09.2016р. на дії органу державної виконавчої служби, у справі за позовом, Дочірньої Компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України, м.Київ, в особі Донецької філії Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України, м.Донецьк,

до відповідача, Публічного акціонерного товариства Горлівськтепломережа, м.Горлівка Донецької області,

про стягнення 24 945 442,67 грн.,-

від позивача (заявника): ОСОБА_1 - за довіреністю,

від відповідача (боржника): не зявився,

від відділу примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України: не зявився, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Донецької області від 21.06.2011р. у справі №20/54 (повний текст рішення складено та підписано 25.06.2011р.) позовні вимоги Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної кампанії Нафтогаз України, м.Донецьк, до Закритого акціонерного товариства Горлівськтепломережа, м.Горлівка Донецької області, задоволено, а саме стягнуто на користь позивача 23 240 193,48 грн. заборгованості за поставлений природний газ, 3% річних у сумі 238 211,98 гри., інфляційні у сумі 232 401,93 грн., пеню у сумі 1 234 635,28 грн., витрати на сплату державного мита у сумі 25 500,00 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 236,00 грн.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 20.02.2012р. заяву Публічного акціонерного товариства Горлівськтепломережа, м.Горлівка Донецкої області, про розстрочення виконання рішення господарського суду Донецької області №20/54 від 21.06.2011р. залишено без задоволення.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 05.03.2012р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Горлівськтепломережа, м.Горлівка Донецької області, на ухвалу господарського суду Донецької області від 20.02.2012р. по справі №20/54 повернуто без розгляду заявникові.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 29.03.2012р. Публічному акціонерному товариству Горлівськтепломережа, м.Горлівка Донецької області, відмовлено у відновленні пропущеного строку для подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Донецької області від 20.02.2012р. у справі №20/54 та повернуто останню скаржнику.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 03.07.2012р. змінено назву боржника з Закритого акціонерного товариства Горлівськтепломережа, м.Горлівка Донецької області, на Публічне акціонерне товариство Горлівськтепломережа, м.Горлівка Донецької області, та затверджено мирову угоду від 18.06.2012р. у справі №20/54, укладену між Дочірньою компанією Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України, м.Київ, та Публічним акціонерним товариством Горлівськтепломережа, м.Горлівка Донецької області, відповідно до якої остаточний розрахунок за основним зобов'язанням повинен відбутись до 29.05.2022р.

26.09.2016р. на адресу господарського суду Донецької області надійшла скарга Дочірньої Компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України, м.Київ, №31/13-3475 від 22.09.2016р. на дії органу державної виконавчої служби, у якій заявник просить визнати незаконними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, які полягають у винесенні постанови від 07.09.2016р. ВП №52113586 про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання ухвали господарського суду Донецької області від 07.09.2016р. у справі №20/54; визнати недійсною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 07.09.2016р. ВП №52113586 про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання ухвали господарського суду Донецької області від 07.09.2016р. у справі №20/54; зобовязати відділ примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийняти до виконання ухвалу господарського суду Донецької області від 07.09.2016р. у справі №20/54 (винести постанову про відкриття виконавчого провадження) та вжити всі заходи для повного виконання рішення суду.

Обґрунтуванням наведеного, за висновками заявника, є порушення державним виконавцем вимог Закону України Про виконавче провадження при винесенні постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 07.09.2016р. ВП №52113586.

На підставі розпорядження керівника апарату господарського суду Донецької області №01-02/1123 від 05.10.2016р., відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та Засад використання автоматизованої системи документообігу суду в господарському суді Донецької області, затверджених протоколом зборів суддів №4 від 14.09.2016р., у зв'язку із закінченням повноважень судді Величко Н.В., для розгляду скарги №31/13-3475 від 22.09.2016р. по справі №20/54 визначено суддю Кротінову О.В. (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.10.2016р.).

Ухвалою господарського суду Донецької області від 10.10.2016р. відновлено втрачену справу №20/54, означену скаргу прийнято до розгляду.

Нормативним підґрунтям визначено ст.ст.17, 18, 19, 21, 23, 25, 26, 82 Закону України «Про виконавче провадження», ст.124 Конституції України, ст.ст.4-5, 115, 121-2 Господарського процесуального кодексу України.

До матеріалів скарги додано у копіях: заява про відкриття виконавчого провадження №31/13-3199 від 30.08.2016р., реєстр передачі документів, постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження від 07.09.2016р. ВП №52113586, ухвала господарського суду Донецької області №20/54 від 03.07.2012р., лист відділу примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України №606/18 від 07.09.2016р., лицьовий бік поштового конверта, витяг з сайту «Єдиний державний реєстр судових рішень» постанов Вищого господарського суду України у справі №7/221 від 04.10.2011р., у справі №22/122 від 23.02.2011р., ухвала господарського суду Донецької області №25/155 від 10.02.2014р., постанова Донецького апеляційного господарського суду України №25/155 від 08.04.2014р., довіреність на представника.

03.11.2016р. позивачем (скаржником) через канцелярію господарського суду надано клопотання №б/н б/д, до якого додано витяг з сайту УДППЗ Укрпошта Робота Укрпошти в Донецькій та Луганській областях від 01.11.2016р. разом із додатком №1 Перелік населених пунктів Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та УДППЗ Укрпошта не здійснює пересилання пошти, копія довіреності на представника.

03.11.2016р. відповідачем електронною поштою надіслано клопотання №б/н від 03.11.2016р. про перенесення розгляду скарги на інший час.

Представник позивача (заявника) у судовому засіданні 03.11.2016р. підтримав вимоги скарги у повному обсязі; зазначив про описку у пункті 3 прохальної частини скарги, де визначено дату ухвали господарського суду Донецької області у справі №20/54 як 07.09.2016р., вірною є дата 03.07.2012р.; вважає клопотання органу Державної виконавчої служби №б/н від 03.11.2016р. про перенесення розгляду скарги на інший час безпідставним, існуючою можливість розгляду скарги за наявними матеріалами справи у цьому судовому засіданні.

Керуючись ст.22 Господарського процесуального кодексу України, викладені пояснення прийнято судом та справа розглядається з урахуванням їх змісту.

Представник відповідача (боржника) у судове засідання не зявився, причин неявки не повідомив, витребувані документи не надав.

Представник відділу примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у судове засідання 03.11.2016р. не зявився, витребувані документи не надав.

Керуючись приписами ч.2 ст.121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розгляд скарги за наявними в справі матеріалами, у цьому судовому засіданні.

З огляду на таке, у задоволенні клопотання відділу примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України №б/н від 03.11.2016р. про перенесення розгляду скарги на інший час судом відмовлено.

Дослідив надані матеріали та оцінив подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, щодо такого.

Згідно із ст.4-5 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обовязкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

Відповідно до ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

За приписом ст.115 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України і виконуються в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

При цьому, відповідно до ст.116 Господарського процесуального кодексу України, виконання рішення господарського суду проводиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом. Наказ видається стягувачеві або надсилається йому після набрання судовим рішенням законної сили.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження», як спеціальний нормативний акт, що регулює порядок здійснення виконавчого провадження.он України Про виконавче провадження, як спеціальний нормативний акт, що регулює порядВідповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із ст.2 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу.

Статтею 6 Закону, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначено певний перелік обовязків та прав державних виконавців, до яких, зокрема, віднесено: обовязок неупередженого, своєчасного і у повному обсязі вчинення виконавчих дій, здійснення заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України Про виконавче провадження примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених Законом.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 17 вказаного Закону до рішень, що підлягають примусовому виконанню державною виконавчою службою, зокрема, віднесені ухвали та постанови господарських судів.

У відповідності до ст.ст. 19, 22, 25 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим Законом і пред'явлений до виконання до відділу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 цього Закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Донецької області від 21.06.2011р. у справі №20/54 (повний текст рішення складено та підписано 25.06.2011р.) позовні вимоги Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної кампанії Нафтогаз України, м.Донецьк, до Закритого акціонерного товариства Горлівськтепломережа, м.Горлівка Донецької області, задоволено, а саме стягнуто на користь позивача 23 240 193,48 грн. заборгованості за поставлений природний газ, 3% річних у сумі 238 211,98 гри., інфляційні у сумі 232 401,93 грн., пеню у сумі 1 234 635,28 грн., витрати на сплату державного мита у сумі 25 500,00 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 236,00 грн.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 03.07.2012р. затверджено мирову угоду від 18.06.2012р. у справі №20/54, укладену між Дочірньою компанією Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України, м.Київ, та Публічним акціонерним товариством Горлівськтепломережа, м.Горлівка Донецької області, відповідно до якої остаточний розрахунок за основним зобов'язанням повинен відбутись до 29.05.2022р.

Умовами цієї мирової угоди передбачено зобов'язання Публічного акціонерного товариства Горлівськтепломережа погасити суму боргу в розмірі 18 710 566,56 грн. шляхом сплати зобовязання частинами відповідно до графіку погашення заборгованості.

30.08.2016р. ДК Газ України звернувся до відділу примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання ухвали господарського суду Донецької області від 03.07.2012р. у справі №20/54. У своїй заяві стягувач зазначив, що боржник порушив графік погашення заборгованості та станом на 29.08.2016р. має заборгованість 3 742 113,36грн.

15.09.2016р. (про що свідчить штамп та вхідний номер №4735/1 на листі ВПВР ДДВС України №606/18 від 07.09.2016о.) на адресу ДК Газ України надійшла постанова означеного виконавчо8го органу ВП №52113586 про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання вищезазначеної ухвали на підставі ст.ст.21, 23, п.2 ч.1 ст.26 Закону України Про виконавче провадження у звязку з тим, що ухвала суду не відповідає вимогам до виконавчого документа та не підлягає виконанню державною виконавчою службою. Виявлені обставини виключають здійснення виконавчого провадження, зокрема до них віднесено: умови, розмір і строки виконання зобовязань сторін тощо, за недодержання відповідних вимог ухвала про затвердження мирової угоди не можу вважатись виконавчим документом, який підлягає виконанню державною виконавчою службою.

Дослідив спірну ухвалу господарського суду поряд із вищенаведеними нормами чинного законодавства, що регулюють спірне питання, суд дійшов висновку, що ухвала господарського суду Донецької області від 03.07.2012р. у справі №20/54 про затвердження мирової угоди від 18.06.2012р. у даному випадку є одночасно і виконавчим документом, який підлягає виконанню у порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження.

За цією ухвалою стягувачем є Дочірня компанія Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України, боржником Публічне акціонерне товариство Горлівськтепломережа.

В ухвалі зазначені реквізити сторін виконавчого провадження; суми, що підлягають стягненню; строки, в які мали бути виконані зобов'язання.

Умовами мирової угоди, укладеної між сторонами та затвердженої судом ухвалою від 03.07.2012р., передбачено зобов'язання Публічного акціонерного товариства Горлівськтепломережа погасити суму боргу в розмірі 18 710 566,56 грн. шляхом сплати зобовязання частинами відповідно до графіку погашення заборгованості.

Таким чином, при укладенні мирової угоди у даній справі, сторони фактично передбачили виконання зобов'язань частинами та в межах відповідних строків.

Після закінчення строку для виконання частини зобов'язання наявними є підстави для примусового виконання розстроченого платежу в порядку виконавчого провадження за ухвалою суду, яка є виконавчим документом.

В оскаржуваній постанові державний виконавець зазначає, що виконавчий документ не відповідає вимогам, викладеним в п.2 ч.2 ст.17 Закону України Про виконавче провадження, тобто вимогам виконавчого документа.

З цим твердженням не можна погодитися з наступних підстав.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.17 Закону України Про виконавче провадження у виконавчому документі зазначається повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові за наявності) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника за наявності (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника за наявності (для фізичних осіб - платників податків), а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо.

Дослідивши ухвалу господарського суду Донецької області від 03.07.2012р. у справі №20/54, суд вважає, що цей виконавчий документ містить всі передбачені ст.18 Закону України Про виконавче провадження реквізити, а отже, відповідно до ст.25 Закону України Про виконавче провадження повинен бути прийнятим до виконання.

Згідно з ч.1 ст.26 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі:

1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання;

2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом;

3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання;

4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення;

5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення;

6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону;

6-1) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури;

7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів;

8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

За контекстним змістом ст.ст.20, 21 та п.4 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» подання виконавчого документу до органу державної виконавчої служби територіальна юрисдикція якого розповсюджується на пункт, в якому розташований боржник, є підставою для відкриття.

З огляду на викладене, відповідно до ст.26 Закону України Про виконавче провадження відсутні підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Таким чином, винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження з посиланням на п.2 ч.1 ст.26 Закону України Про виконавче провадження не підтверджується вищевикладеними обставинами та свідчить про порушення державним виконавцем вимог ст. 25 Закону України Про виконавче провадження, відповідно до якої державний виконавець зобовязаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк предявлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і предявлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документу виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Проте, державним виконавцем не прийнято до виконання ухвалу господарського суду Донецької області від 03.07.2012 у справі №20/54 та не вжито заходів примусового виконання рішення суду.

За зазначених вище обставин, суд приходить до висновку про визнання приведених дій державного виконавця неправомірними, тобто незаконними.

Разом з цим, скаржник просить суд визнати недійсною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 07.09.2016р. ВП №52113586 про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання ухвали господарського суду Донецької області від 03.07.2012р. у справі №20/54; зобовязати відділ примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийняти до виконання ухвалу господарського суду Донецької області від 03.07.2012р. у справі №20/54 (винести постанову про відкриття виконавчого провадження) та вжити всі заходи для повного виконання рішення суду.

Статтею 121-2 Господарського кодексу України передбачений порядок розгляду господарськими судами скарг на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів, а також порядок такого оскарження у процедурі виконання судових рішень.

Пунктом 7 постанови Пленуму Верхового Суду України №14 від 26.12.2003р. «Про практику розгляду судами скарги на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» передбачено, що у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, суд зобовязує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

У п.9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» №9 від 17.10.2012р. зазначено, що при вирішенні питань, повязаних із застосуванням ст.121-2 Господарського процесуального кодексу України, господарським судам слід мати на увазі таке.

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Якщо під час розгляду скарги господарським судом буде виявлено порушення законності або недоліки в діяльності органу Державної виконавчої служби, учасників виконавчого провадження, суд має вжити заходів, передбачених частинами першою і другою статті 90 Господарського процесуального кодексу України.

Тобто, ані Господарський процесуальний кодекс України, ані Законом України «Про виконавче провадження» не надає повноважень відповідному суду скасувати акти державної виконавчої служби. З метою поновлення порушеного права, господарський суд вправі постанову державної виконавчої служби або наслідки виконавчих дій визнати недійсними. До того ж, суд не вправі зобовязати державного виконавця чи іншу посадову особу державної виконавчої служби до вчинення тих дій, які згідно із наведеним Законом можуть здійснюватись тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

За приписами статей 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

Відповідно до вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Судовими доказами за визначенням статей 32-38 Господарського процесуального кодексу України слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

В силу ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи встановлені обставини та норми чинного законодавства, господарський суд дійшов висновку також щодо правомірності доводів заявника, та приймаючи до уваги таке, задовольняє скаргу Дочірньої компанії «Газ України» Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» в цій частині вимог, визнавши, за встановлених обставин, постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження №52113586 від 07.09.2016р. з виконання ухвали господарського суду Донецької області від 03.07.2012р. у справі №20/54 недійсною.

В іншій частині вимог суд у задоволенні скарги відмовляє, з огляду на вищевикладене.

Керуючись ст.ст.4-2, 4-3, 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, приписами постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012р. «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», суд,-

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Дочірньої Компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України, м.Київ, №31/13-3475 від 22.09.2016р. на дії органу державної виконавчої служби, у якій заявник просить визнати незаконними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, які полягають у винесенні постанови від 07.09.2016р. ВП №52113586 про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання ухвали господарського суду Донецької області від 03.07.2012р. у справі №20/54; визнати недійсною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 07.09.2016р. ВП №52113586 про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання ухвали господарського суду Донецької області від 03.07.2012р. у справі №20/54; зобовязати відділ примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийняти до виконання ухвалу господарського суду Донецької області від 03.07.2012р. у справі №20/54 (винести постанову про відкриття виконавчого провадження) та вжити всі заходи для повного виконання рішення суду, задовольнити частково.

2. Визнати незаконними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, які полягають у винесенні постанови від 07.09.2016р. ВП №52113586 про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання ухвали господарського суду Донецької області від 03.07.2012р. у справі №20/54.

3. Визнати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 07.09.2016р. ВП №52113586 про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання ухвали господарського суду Донецької області від 03.07.2012р. у справі №20/54 недійсною.

4. У задоволенні решти вимог відмовити.

5. Ухвала суду набирає законної сили в день її прийняття.

Суддя О.В. Кротінова