ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2016 р. Справа № 914/1290/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Юрченка Я. О.

суддів Зварич О.В. Хабіб М.І.,

за участю секретаря судового засідання Лялька Н.Р.

та представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник (довіреність в матеріалах справи);

від відповідача: ОСОБА_2 представник (довіреність в матеріалах справи);

розглянувши апеляційну скаргу Виконавчого комітету Бібрської міської ради б/н від 08.08.2016

на рішення Господарського суду Львівської області від 27.07.2016 (суддя Щигельська О.І.)

у справі № 914/1290/16

за позовом: Комунального підприємства Перемишлянитеплоенерго, м. Перемишляни Львівської області

до відповідача: Виконавчого комітету Бібрської міської ради, м. Бібрка Львівської області

про стягнення 256 436, 60 грн.

В травні 2016 року КП «Перемишлянитеплоенерго» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Виконавчого комітету Бібрської міської ради стягнення 256 436, 60 грн заборгованості за надання житлово-комунальних послуг з постачання теплової енергії. Позовні вимоги обгрунтовані несплатою відповідачем за надані послуги з теплопостачання, зокрема за листопада, грудень 2014 року, січень-квітень, а також жовтень-листопад 2015 року на загальну суму 256 4236, 60 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 27.07.2016 у справі № 914/1290/16 позов задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 256 436,60 грн основного боргу та 3 846, 55 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду мотивоване ст.ст. 11, 509, 526, 530, 610, 612, ЦК України, ст.ст. 193, 229, 275 ГК України, ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ЗУ «Про здійснення державних закупівель», ЗУ «Про особливості здійснення закупівель в окремих сферах господарської діяльності», Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №1198 від 03.10.2016, постановою Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013.

При задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджено наявність заборгованості відповідача за теплову енергію в гарячій воді, поставлену на підставі договору №20/2 від 05.02.2013, до обєкта відповідача протягом листопада, грудня 2014 року та за період з січня по квітень та з жовтня по листопад 2015 року в розмірі 256 436, 60 грн. Суд відхилив доводи відповідача щодо неналежності та недопустимості актів, якими підтверджено безперебійне постачання теплової енергії до дитячого садочку через їх підписанням завідуюча дитячим садком ОСОБА_3, яка не думку відповідача, була неуповноваженою особою, оскільки згідно з п.12.2 договору відповідальним за теплове господарство призначено ОСОБА_4, у звязку з тим, що ОСОБА_4, як особу відповідальну за теплове господарство споживача, визначено лише в одній з копій договору №20/2 від 05.03.2013, ні поданий позивачем примірник договору, ні матеріали справи не мітять таких відомостей. Водночас, судом встановлено що згідно з відомості з ЄДРПОУ керівником обєкта споживача, до якого здійснюється постачання теплової енергії за договором дошкільного навчального закладу «Сонечко», є ОСОБА_3В, відтак суд дійшов висновку, що акти про безперебійне постачання теплової енергії підписані повноважною особою, а визначену в них кількість днів безперебійного постачання покладено в основу розрахунків за поставлено теплову енергію. Суд відхилив як необгрунтовні доводи відповідача про відсутність підстав для оплати за поставлену теплову енергію, у звязку з припинення строку дії договору, оскільки згідно з п.11.4 договору договір вважається автоматично продовженим на кожен наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про припинення дії договору не буде заявлено однією із сторін, водночас в матеріалах справи немає письмової заяви відповідача про припинення договору. Також судом відхилено доводи відповідача, що зазначений п.11.4 суперечить нормам ЗУ «Про здійснення державних закупівель» через те, що на момент виникнення спірних правовідносин особливості постачання теплової енергії, придбаної за державний кошт, регулювались ЗУ «Про особливості здійснення закупівель в окремих сферах господарської діяльності», згідно з яким без застосування процедур закупівель, передбаченими ЗУ «Про здійснення державних закупівель», замовник здійснює закупівлі товарів, робіт, послуг, якщо ціни (тарифи) на них затверджені відповідними державними колегіальними органами, і, як встановлено судом, такі тарифи на послуги теплопостачання до бюджетних установ встановлені розпорядженнями Перемишлянської районної державної адміністрації №348 від 20.10.2014, №403 від 01.12.2014, №202 від 01.09.2015, №286 від 03.11.2015. Крім того, суд вказав, що позивач неодноразово звертався до відповідача з пропозицією укласти договір про надання послуг з постачання водяної пари і гарячої води, однак іншого договору окрім №20/2 від 05.02.2013 сторони не уклали. Відтак суд дійшов висновку про обовязок відповідача здійснити оплату за поставлену теплову енергію. Суд також зазначив, що заборгованість відповідача виникла у звязку з тим, що виконавчий комітет Бібрської міської ради, як розпорядник бюджетних коштів, не здійснив своєчасну реєстрацію бюджетного зобовязання в органах Державної казначейської служби України, а не через відсутність бюджетних асигнувань.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач - ВК Бібрської міської ради звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 27.07.2016 та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, мотивуючи свої доводи порушенням місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права.

Зокрема зазначає, що договором про постачання теплової енергії (з урахуванням договору про внесення змін до нього) було визначено суму на яку мала бути поставлена теплова енергія. Вказує, що така сума сплачена відповідачем протягом 2013-2014 років.

Також вважає, що акти про надання послуг теплової енергії за підписом завідуючої дитячого садочка не є належними доказами по справі, оскільки підписані не уповноважено особою.

Крім того, зазначає, що місцевим господарським судом не досліджено договір № 20/2 від 11.03.2014, який має відношення до даної справи.

Стверджує, що положення договору №20/2 від 05.02.2013, яким строк його дії автоматично продовжується на кожен наступний рік, є таким, що суперечить нормам Закону України Про здійснення державних закупівель, який є спеціальним законом.

26 жовтня 2016 року відповідачем також подано додаткові пояснення, в яких останній наголошує, що договір від 05.02.2013 укладено по процедурі закупівлі в одного учасника, а відтак на даний договір поширюються відповідні вимоги, встановлені законом. Крім того, зазначив, що договір від 11.03.2014, який не був предметом позову, укладено сторонами без застосування процедури закупівлі з пролонгацією.

В даному судовому засіданні представник позивача заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, просив рішення Господарського суду Львівської області від 27.07.2016 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач підтримав доводи, викладені в апеляційній сказі та додаткових поясненнях, просив скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, додаткових пояснень, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення Господарського суду Львівської області від 27.07.2016 у справі № 914/1290/16 залишити без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 05.02.2013 КП Перемишлянитеплоенерго (енергопостачальна організація) та Виконавчим комітетом Бібрської міської ради (споживач) укладено договір №20/2 про постачання теплої енергії в гарячій воді, відповідно до п. 1.1 якого енергопостачальна організація взяла на себе зобовязання надавати споживачеві послуги з постачання водяної пари і гарячої води (постачання гарячої води і теплової енергії для централізованого опалення 40.30.1) обсягом 182,8 Гкал на загальну суму 230000,00грн, а споживач оплачувати отримані послуги за встановленими відповідними органами тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Як визначено п.1.2 договору, обсяги постачання водяної пари і гарячої води (включно з холодоагентами) (послуги з теплопостачання) можуть бути зменшені залежно від реального фінансування.

5 лютого 202013 року сторонами підписано також додаткову угоду №1 до договору, якою зменшено обсяги закупівлі послуг з постачання водяної пари і гарячої води (включно з холодоагентами). Таким чином, загальна сума договору склала 195 697, 02грн.

Згідно з п.7.3 договору, споживач здійснює щомісяця оплату за теплову енергію, спожиту протягом поточного місяця, не пізніше 15-го числа наступного місяця. У п.7.2 договору визначено, що розрахунковим періодом є календарний місяць.

Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2013 (п. 11.1 договору).

Додатковим договором № 1 від 24.01.2014 про внесення змін та доповнень до договору № 20/2 від 05.02.2013 передбачили, що ціна договору на 2014 рік становить 46 000, 00 грн. Додатковий договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до 31.03.2014.

Також, позивачем долучено до матеріалів справи в суді першої інстанції договір № 20/2 від 11.03.2014 про надання послуг з постачання водяної пари і гарячої води (постачання гарячої вони і теплової енергії для централізованого опалення), укладений позивачем та відповідачем.

Відповідно до п. 1.1 договору енергопостачальна організація взяла на себе зобовязання надавати споживачеві послуги з постачання водяної пари і гарячої води (включно з холодоагентами) (послуги з теплопостачання) в потрібних йому обсягах (на загальну суму 53 500, 00 грн), а споживач оплачувати одержану теплову енергію за встановленими відповідними органами тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2014 (п. 11.1 договору).

Решту умов договору є ідентичними з договором від 05.02.2013.

В обох договорах містяться умови про можливість пролонгації договору у разі відсутності заперечень (п. 11.4).

Також з обох догорів вбачається, що теплова енергія постачалась до дитячого садочка по вул. Уляни Кравченко, 4, м. Бібрка.

Висновок місцевого господарського суду, що договір від 05.02.2013 не припинив свою дію із закінченням його строку колегія суддів вважає хибним. На думку апеляційного суду, договір від 05.02.2013 (з урахуванням додаткового договору) припинив свою дію, оскільки сторонами укладено новий договір від 11.03.2014 до того ж обєкту дитячого садочка. Крім того, матеріали справи містять докази оплати за надані послуги з теплопостачання. Однак, такий висновок суду першої інстанції не вплинув на законність прийнятого рішення.

Згідно з ст. 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується (ч. 1 ст. 275 ГК України).

Постачання гарячої води та опалення за змістом ст.1 та ст.13 Закону України Про житлово-комунальні послуги є одним із видів комунальних послуг. А згідно з ч.1 ст.19 вказаного Закону, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається (п. 2 ст. 275 ГК України).

Як вбачається з матеріалів справи, протягом листопада та грудня 2014 року, за період з січня по квітень, а також у жовтні та листопаді 2015 року КП Перемишлянитеплоенерго поставлено до дитячого садка теплову енергію на суму 268 566, 45 грн.

На оплату вказаних послуг КП Перемишлянитеплоенерго виставлено рахунки №106 від 24.12.2014 за листопад 2014 року на суму 33 207, 57 грн, № 129 від 28.12.2014 за грудень 2014 року на суму 40 403, 06 грн, №4 за січень 2015 року на суму 35 913, 83 грн, №33 за лютий 2015 року на суму 36 448, 26 грн, №45 за березень 2015 року на суму 38 906, 65 грн, №68 за квітень 2015 року на суму 12 370, 32 грн, №89 за жовтень 2015 року на суму 28 858, 99 грн та №111 за листопад 2015 року на суму 42 457, 77 грн, копії яких долучено до матеріалів справи. Окрім цього, КП Перемишлянитеплоенерго також долучено копії супровідних листів, якими окремі з вказаних рахунків надавались на оплату відповідачу.

З рахунків вбачається, що позивачем ціна теплопостачання розраховувалась шляхом множення ціни тарифу на постачання, встановленим відповідними розпорядженнями Перемишлянської РДА, на загальну опалювальну площу та на кількість днів, в яких надавалось теплопостачання.

Відповідачем оплачено лише 12 129, 85 грн за теплову енергію, поставлену у листопаді 2014 року, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість в розмірі 256 436, 60 грн.

На підтвердження належного виконання взятих на себе за договором зобовязань, позивачем також долучено до матеріалів справи акти від 01.12.2014, від 31.12.2014, від 02.02.2015, від 02.03.2015, від 01.04.2015, від 15.04.2015, від 31.10.2015 та від 01.12.2015 про безперебійне постачання теплової енергії до дитячого садочка протягом листопада та грудня 2014 року, за період з січня по квітень, а також у жовтні та листопаді 2015 року, підписані комісією у складі п.Сипко В.С., п.Карашкевич І.Ю., та п.Коцюмбас Є.В.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про безпідставність доводів відповідача щодо відсутності в завідуючої дитячого садка повноважень щодо підписання вказаних актів, оскільки як вбачається з відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, керівником обєкта споживача, до якого здійснюється постачання теплової енергії за договором, а саме Дошкільного навчального закладу Сонечко м. Бібрка, є ОСОБА_3. Відтак, зазначені вище акти про безперебійне постачання теплової енергії підписано повноважними особами та вони є належними доказами у даній справі.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що предметом спору є стягнення основної заборгованості, без будь-яких штрафних санкцій чи інших нарахувань.

При залишенні в силі рішення місцевого господарського суду, апеляційна інстанція виходить з того, що відповідачем не спростовано сам факт надання позивачем послуг з теплопостачання до дитячого садочку в спірний період. Відтак, не можуть братись до уваги доводи відповідача щодо недослідження місцевим господарським судом договору від 11.03.2014.

Більше того, і договором про постачання теплової енергії від 05.02.2013 і від 11.03.2014, і ЗУ «Про теплопостачання» на споживача покладено обовязок щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відтак, інші доводи відповідача є також безпідставними та не спростовують вищевикладеного.

Відповідно до ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

У звязку з відсутністю доказів, які б обґрунтовували неправомірність та безпідставність заявленого позову, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що відповідач зобовязаний оплатити заборгованість за фактично спожиту теплову енергію, а тому не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 27.07.2016 у справі № 914/1290/16 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

2. Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Повна постанова складена 01.11.2016.

Головуючий суддя Юрченко Я.О.

Суддя Зварич О.В.

Суддя Хабіб М.І.