ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.11.16р. Справа № 904/7080/16

За позовом Спільного Українсько-Білоруського підприємства з іноземними інвестиціями у формі Приватного акціонерного товариства "АТЛАНТ-УКРАЇНА", м.Київ

до Приватного підприємства "БУДТЕХНОЛОГІЯ", Дніпропетровська обл., м. Дніпродзержинськ

про стягнення матеріальної шкоди

Суддя Панна С.П.

Представники:

від позивача ОСОБА_1 - директор згідно протоколу № 1 від 18.03.2016 року

від відповідача ОСОБА_2 - представник за довіреністю від 25.09.2016 року

СУТЬ СПОРУ:

Спільне Українсько-Білоруське підприємство з іноземними інвестиціями у формі Приватного акціонерного товариства "АТЛАНТ-УКРАЇНА" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного підприємства "БУДТЕХНОЛОГІЯ" про стягнення вартості втраченого вантажу у розмірі 147 794,00 грн., судового збору у розмірі 2 216,91 грн.

Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що на замовлення Позивача на підставі договору-заявки № 051601 від 05.05.2016 року на перевезення вантажу автомобільним транспортом Відповідач здійснював перевезення товару автомобілем марки Мерседес, державний номерний знак НОМЕР_1, водієм якого був ОСОБА_3.

Факт отримання товару на суму 147 794,00 грн. підтверджує позивач товарно-транспортною накладною №051601 від 05.05.2016року та видатковою накладною №АУ 0000779 від 05.05.2016 року.

Однак вантаж, як зазначає позивач не було доставлено до Вантажоодержувача, оскільки товар було втрачено, в наслідок чого було відкрито кримінальне провадження за ч.1 ст.190 КК України, водія було допитано в рамках кримінального провадження в якості свідка. Таким чином Позивач вважає що дії Відповідача є протиправними та в результаті таких дій йому було нанесено шкоду, що становить вартість втраченого Відповідачем вантажу на загальну суму 147 794,00 грн., які за своєю правовою природою являються збитками.

Відповідач позов заперечував (відзив від 10.10.2016 р.) мотивуючи, тим що він не виконував функції перевізника вказаного вантажу, товар представнику їхнього підприємства не передавався, довіреності Приватним підприємством «Будтехнологія» на отримання матеріальних цінностей від Позивача водію ОСОБА_3Р не видавалася.

Відповідно до приписів ст.27 ГПК України клопотання про залучення водія ОСОБА_3 як третьої особи по справі сторонами не заявлялося.

З урахуванням наданих сторонами документів та доводів сторін суд ухвалою від 10.10.2016 року визнав за потрібне викликати для надання пояснень водія ОСОБА_3.

Ухвалою господарського суду від 10.10.2016 року за клопотанням сторони провадження у справі № 904/7080/16 продовжено на 15 днів.

Справа, згідно зі ст. 75 ГПК України, розглядається за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

05.05.2016 року позивач уклав Договір - Заявку на перевезення вантажу автомобільним транспортом № 051601 з ОСОБА_3 водієм автомобіля марки «Мерседес-Бенц» д.н.з. АЕ 8134ЕТ, який відповідно взяв на себе зобовязання доставити товар вантажоотримувачу ЧП «Кирпалову».

На підставі вказаної заявки позивач виписав на імя ОСОБА_3 товарно транспортну накладну №051601 від 05.05.2016 року.

Згідно п.2 розділу договору «умови перевезення» перевізник зобовязаний: подати під завантаження автомобіль у строки зазначені в цій заявці; доставити вантаж до пункту призначення зазначеній у ТТН;

Відповідно до п.4 виконавець несе відповідальність за доставку і збереження вантажу відповідно до правил перевезень.

З протоколу допиту свідка від 07.05.2016 року (а.с. 25-28) який знаходиться в матеріалах справи, при допиті ОСОБА_3, водій автомобіля марки «Мерседес-Бенц» д.н.з. АЕ 8134ЕТ пояснив, що йому на мобільний телефон зателефонував ОСОБА_1 та запропонував здійснити перевезення холодильного обладнання з міста Києва, він на дану пропозицію погодився прибув на склад підприємства «Атлант-Україна», де його завантажили холодильним обладнанням та надали відповідні документи а саме: Договір-Заявку, товарно транспортну та видаткову накладні. ОСОБА_4 він вигрузив у м. Пирятин за послуги перевезення йому заплатив ОСОБА_1 кошти в сумі 3500 грн. та поставив печать на товарно- транспортній накладній.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 вказівку на відвантаження товару отримав не від відповідача а від невідомого чоловіка на імя ОСОБА_1, від нього він і отримав вказівку на зміну маршруту згідно якої і діяв. По факту відвантаження товару з ОСОБА_3 розрахувався невідомий йому ОСОБА_1 а не відповідач до якого виставлені безпідставно позовні вимоги.

Отже, ОСОБА_3 в одній особі виступав як перевізником так і водієм без участі експедитора, оскільки договір ним з експедитором не укладався, товарно-транспортна накладна та видаткова накладна були підписані ОСОБА_3

Відповідно до ст. 924 ЦК України Перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу,пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Згідно зі ст. 929 Цивільного кодексу України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Крім того, необхідно зазначити, що у видатковій накладній відсутнє посилання на довіреність, що також свідчить про непричетність ПП «Будтехнологія» до вказаних господарських відносин згідно Договіру - Заявки на перевезення вантажу автомобільним транспортом № 051601 від 05.05.2016р.

Відповідно до ч.1 ст. 244 ЦК України представництво яке ґрунтується на договорі може здійснюватися за довіреністю.

Ч.3 ст. 244 ЦК України зазначає, що довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Як вбачається довіреність ОСОБА_3 для представництва перед третіми особами відповідач не видавав.

Суд приходить до висновку що товар для перевезення позивач ввірив саме ОСОБА_3, який виконував послуги водія та перевізника в одній особі на підставі укладеного між ним та позивачем договору Заявки на перевезення вантажу автомобільним транспортом № 051601 від 05.05.2016 року.

Крім того, позивач до суду не надав договір купівлі-продажу холодильного обладнання укладений між ним та ЧП «Кирпаловим» тому неможливо встановити чи проводилася оплата покупцем ЧП «Кирпаловим» за договором, хто являється власником товару який перевозився отже позивач не довів суду що саме він, а не ЧП «Кирпалов» є власником товару та що саме йому завдано збитки.

Позивач у судове засідання 02.11.2016 року із за відсутності оригіналу надав ксерокопію заявки № 1207 від 05.05.2016 року, яка як було зясовано в судовому засіданні не підписувалася зі сторони відповідача, яка ніколи не укладалась з позивачем та з якої не вбачається хто є вантажоодержувачем, адреса доставки вантажу та яка не приймається як належний доказ судом.

Також суд не приймає до уваги Договір заявку № 051601 (а.с. 12) на перевезення вантажу автомобільним транспортом від 05.05.2016 яка була укладена між позивачем та відповідачем, оскільки в ній зазначено вантажоотримувача товару іншу особу - ТОВ «ОСОБА_4 Сервіс» а не ЧП «Кирпалов», які є вантажоотримувачем та якому поставлявся товар.

Відповідно до ст.34 Господарсько-процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ст.33 Господарсько-процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Позивачем не доведено належними доказами, в розумінні статей 32,34,36 ГПК України що послуги перевезення здійснював Відповідач та що через його протиправні дії Позивачем було понесено збитки.

Приймаючи до уваги вищевикладене суд приходить до висновку що Позивачем не доведено неналежне виконання відповідачем своїх обов'язків при перевезенні вантажу, наявність вини відповідача у заподіюванні збитків, та причинний зв'язок між діями або бездіяльністю відповідача та збитками а тому позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 147 794, 00 гривень є необґрунтованими та не підлягають задоволенню .

Згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарсько процесуального кодексу України суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 07.11.2016 року.

Суддя ОСОБА_5