КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" жовтня 2016 р. Справа№ 911/1823/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Суліма В.В.

Коротун О.М.

за участю секретаря судового засідання Гройсберг К.М.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Гарнага П.А. - представник, дов. № 6-ЮВ від 11.01.2016;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства „Укрспеціндустрія"

на рішення господарського суду Київської області від 19.07.2016

у справі № 911/1823/16 (суддя Рябцева О.О.)

за позовом Приватного підприємства „Укрспеціндустрія"

до Державного спеціалізованого підприємства „Чорнобильська АЕС"

про визнання недійсним пункту 2.2, в частині обов'язку покупця здійснення повної оплати в строк до 08.10.2015 та пункту 5.4 договору від 10.09.2015 № 15-0189-1

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Київської області звернулось Приватне підприємство „Укрспеціндустрія" з позовом до Державного спеціалізованого підприємства „Чорнобильська АЕС" про визнання недійсним з 10.09.2015, окремих частин договору поставки від 10.09.2015 № 15-0189-1, укладеного між позивачем та відповідачем, а саме: - пункту 2.2. в частині обов'язку „Покупця" здійснення повної стовідсоткової оплати за товар в строк до 08.10.2015; - пункту 5.4 у повному обсязі.

Рішенням від 19.07.2016 господарський суд Київської області у задоволенні позовних вимог відмовив повністю.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду першої інстанції, ПП „Укрспеціндустрія" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 19.07.2016 по справі № 911/1823/16 у повному обсязі та прийняти нове рішення, за яким повністю задовольнити позовні вимоги позивача.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.08.2016 року у справі № 911/1823/16, у складі колегії суддів: головуючий суддя - ОСОБА_1., судді: Майданевич А.Г., Федорчук Р.В., апеляційну скаргу ПП „Укрспеціндустрія" було прийнято до провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 21.09.2016 за участю представників сторін.

В зв'язку з припиненням повноважень та звільненням у відставку головуючого судді ОСОБА_1. (судді-доповідача) було призначено повторний автоматичний розподіл судової справи між суддями, яким було визначено колегію суддів у складі: Гаврилюк О.М. (головуючий), Сулім В.В., Коротун О.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.09.2016 апеляційну скаргу Приватного підприємства „Укрспеціндустрія" на рішення господарського суду Київської області від 19.07.2016 у справі № 911/1823/16 прийнято до провадження; призначено розгляд апеляційної скарги на 25.10.2016 у судовому засіданні за участю представників сторін.

В судове засідання 25.10.2016 з'явився повноважний представник відповідача, який заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у письмовому запереченні на апеляційну скаргу.

Дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 08.09.2015 товарною біржею «Центральна універсальна біржа» було проведено аукціон з продажу активів (неосновних засобів) відповідача, а саме металобрухту неіржавіючої сталі (демонтоване обладнання) у кількості 100,00 тонн.

Із протоколу № 1 від 08.09.2015, затвердженого відповідачем 09.09.2015, переможцем аукціону (покупцем) було визначено позивача.

Згідно із результатами аукціону 10.09.2015 між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки № 15-0189-1, відповідно до п. 1.1, 1.2 якого відповідач, за договором постачальник, зобов'язується передати у власність позивачу, за договором покупцю, продукцію металобрухт нержавіючої сталі загальною кількістю 100 тонн, згідно із специфікацією, а позивач зобов'язується прийняти обумовлений товар та оплатити в строки та на умовах, встановлених даним договором.

Відповідно до п. 2.1, 2.2 договору № 15-0189-1 сума договору складає 2 112 000,00 грн.; розрахунки проводяться шляхом безготівкового перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача, згідно із виставленим ним рахунком на сплату; позивач може здійснювати попередню оплату частками, але повинен здійснити повну 100% оплату за товар в строк до 08.10.2015.

Пунктом 5.4. договору № 1-0189-1 за порушення термінів виконання позивачем зобов'язання, встановленого у п. 2.2 договору, з 09.10.2015 з нього стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів, з яких допущене прострочення здійснення попередньої оплати, за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ГК України господарсько-торговельна діяльність опосередковується господарськими договорами, у тому числі і договорами поставки.

Згідно із статтею 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму; до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 265 ГК України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 18.04.2016 у справі № 908/630/16 за позовом ДСП «Чорнобильська АЕС» до ПП «Укрспеціндустрія» про стягнення 187 441,44 грн., залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 14.06.2016, встановлено, що ДСП «Чорнобильська АЕС» на адресу ПП «Укрспеціндустрія» на виконання пункту 3.1 договору були відпущені ТМЦ партіями, що підтверджено накладними № 03-46/183 від 29.10.2015 на суму 399 168,00 грн.; № 03-46/184 від 11.11.2015 на суму 487 872,00 грн.; № 03-46/187 від 12.11.2015 на суму 337 920,00 грн.; № 03-46/189 від 18.11.2015 на суму 696 960,00 грн.; № 03-46/190 від 24.11.2015 на суму 190 080,00 грн.; зобов'язання по оплаті товару ПП «Укрспеціндустрія» виконувались, але з порушенням умов договору, а саме: 17.09.2015 перераховано 100 000,00 грн.; 28.10.2015 - 300 000, 00 грн.; 10.11.2015 - 487 040,00 грн.; 11.11.2015 - 337 920,00 грн.; 17.11.2015 - 696 960,00 грн.; 20.11.2015 - 190 080,00 грн., що підтверджено витягами із особового рахунку; всього ПП «Укрспеціндустрія» сплачено за договором 2 112 000, 00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.1 ст. 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно з ч.7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

У ч. 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (п. 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Позивачем відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України не надано доказів, які б підтверджували той факт, що умови договору № 15-0189-1, а саме: п.п. 2.2, 5.4 суперечать нормам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; не доведено відсутності необхідного обсягу цивільної дієздатності будь-якої з осіб, яка вчинила спірний правочин; відсутність вільного волевиявлення та невідповідність його внутрішній волі учасника спірного правочину; не спрямованість будь-якої із сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином.

Чинним законодавством не передбачено обмеження свободи волевиявлення сторін, встановленого статтею 627 ЦК України щодо порядку, застосування або розміру санкцій за порушення умов договору.

Крім того, як свідчать матеріали справи, зобов'язання за договором № 15-0189-1 позивачем та відповідачем виконано.

Скаржником, на підтвердження доводів щодо порушення норм матеріального та процесуального права, не наведено обставин, які б свідчили про наявність таких порушень.

Апеляційний господарський суд не вбачає порушень господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржник не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли би бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги, згідно із ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Укрспеціндустрія» на рішення господарського суду Київської області від 19.07.2016 у справі № 911/1823/16 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Київської області від 19.07.2016 у справі № 911/1823/16 залишити без змін.

3. Справу № 911/1823/16 повернути до господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді В.В. Сулім

О.М. Коротун