ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

27 жовтня 2016 р. Справа № 909/313/16

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Гриняк Б. П. , секретар судового засідання Михайлюк А. С., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Івано-Франківської області від 31.05.2016р. (вх.№ 8384/16 від 15.08.2016р. ) у справі

за позовом: фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 77300,

до відповідача: фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, вул. Галицька, 4, с. Бринь, Галицький район, Івано-Франківська область, 77165,

про: визнання права власності на офісні приміщення загальною площею 193,6 кв.м. (104,3 кв.м. - підвальні приміщення, 89,3 кв.м. - приміщення першого поверху), які знаходяться за адресою: Івано-Франківська область, м. Калуш, вул. Б. Хмельницького, буд. 14

за участю:

від позивача: не з'явилися ;

від відповідача : не з'явилися ;

ВСТАНОВИВ: рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 31.05.2016 р. винесеного у справі №909/313/16 відмовлено в позові фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про визнання права власності на офісні приміщення загальною площею 193,6 кв.м. (104,3 кв.м. - підвальні приміщення, 89,3 кв.м. - приміщення першого поверху), які знаходяться за адресою: Івано-Франківська область, м. Калуш, вул. Б. Хмельницького, буд. 14.

Відповідно до ст. 85 ГПК України, вказане рішення набрало законної сили 17.06.2016р.

15.08.2016р. до господарського суду Івано-Франківської області фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 подано заяву №б/н від 12.08.2016р. ( вх.№ 8384/16 від 15.08.2016р.) про перегляд рішення господарського суду Івано-Франківської області від 31.05.2016р. за нововиявленими обставинами.

Ухвалою суду від 16.08.2016р. прийнято заяву до розгляду та призначено розгляд на 30.08.2016р.

30.08.2016 р. ухвалою суду розгляд заяви відкладено на 18.10.2016р. на підставі п.1,2 ч.1 ст.77 ГПК України .

Ухвалою від 18.10.2016р. розгляд справи відкладався до 27.10.2016 р.

В судове засідання 27.10.2016р. представник позивача не з'явився, однак через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване неможливістю з'явитися в судове засідання, у зв'язку з терміновим відрядженням до м. Києва з 26.10.2016 р. по 27.10.2016 р.

Суд, розглянувши клопотання позивача про відкладення розгляду справи, відмовляє в його задоволенні з огляду на наступне.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Слід також зазначити, що відповідно до частини 1статті 69 ГПК України, спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви.

Частиною 3 даної статті передбачено, що у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Проте ні позивачем, ні відповідачем суду не подано відповідного клопотання про продовження строку розгляду даного спору. У той же час чергове відкладення розгляду справи може спричинити до виходу за межі встановленого частиною 1 статті 69 ГПК України граничного строку, передбаченого для вирішення цього спору.

Згідно із п.3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011р., у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Оскільки, необхідних для вирішення спору доказів наявних в матеріалах справи достатньо, а неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, тому справа розглядається за наявними матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився , хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд вважає за правильне взяти до уваги наступне.

При винесені рішення господарського суду Івано-Франківської області від 31.05.2016р., яким відмовлено фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про визнання права власності на офісні приміщення загальною площею 193,6 кв.м. (104,3 кв.м. - підвальні приміщення, 89,3 кв.м. - приміщення першого поверху), які знаходяться за адресою: Івано-Франківська область, м. Калуш, вул. Б. Хмельницького, буд. 14, судом вставлені наступні обставини.

14 жовтня 2009 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (по договору - сторона 2/по справі - позивач) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (по договору - сторона 1/по справі - відповідач) укладено договір №1/2009 про пайову участь у будівництві добудови додаткових приміщень до існуючого приміщення офісу в м. Калуш по вул. Б. Хмельницького,14.

Предметом вказаного вище договору згідно його п. 1.1 є прийняття відповідачем позивача у пайову участь в будівництві добудови додаткових приміщень до існуючого офісу, який знаходиться в м. Калуші по вул.Б. Хмельницбкого, 14 (далі Будівля) у відповідності до проектної документації.

Відповідно до п. 1.2. Договору, на момент його укладення, попередня (проектна) площа добудови Будівлі складає 225, 9 кв. м., з яких:10,8 кв.м. - приміщення другого поверху, 98,1 кв.м. - приміщення першого поверху, 104,3 кв.м - підвальні приміщення та 12,7 кв. м. - існуюче приміщення офісу, до якого здійснюється добудова.

Пунктом 1.3. Договору встановлено, що у зв'язку з відсутністю у сторони 1 (ФОП ОСОБА_2Я.) грошових коштів та будівельних матеріалів, фінансування будівництва Будівлі в повному обсязі здійснюється Стороною 2 (ФОП ОСОБА_1М.).

Пунктом 1.5 Договору сторонами узгоджено, що після закінчення будівництва Будівлі, та здачі її в експлуатацію, загальна площа будівлі, яка згідно проекту становить 225,9 кв.м., розподіляється між стороною 1 та стороною 2 наступним чином.

Сторона 1 отримує приміщення орієнтовною площею 8,8 кв.м., яке запроектоване на першому поверсі будівлі, 10, 8 кв.м., яке запроектоване на другому поверсі будівлі та залишає за собою існуюче приміщення офісу, до якого здійснюється добудова, площею 12,7 кв.м.

Сторона 2 - 193,6 кв.м. від загальної площі Будівлі, з якої 104,3 кв.м. - відвальне приміщення Будівлі, 89,3 кв.м. на першому поверсі.

Сторона 1 і Сторона 2 дійшли згоди про те, що частка (приміщення площею 193, 6 кв.м.) визначена Стороні 2 у загальній площі Будівлі, стає власністю Сторони 2.

Згідно пункту 2.1.1. Договору, відповідач 1 зобов'язаний надати позивачу усю технічну та дозвільну документації необхідну для будівництва Будівлі, а після закінчення будівництва вчинити усі дії для здачі будівлі в експлуатацію.

Також пунктом 2.2.2. Договору встановлено, що після закінчення будівництва Будівлі та здачі її в експлуатацію в установленому законом порядку, Сторона 1 зобов'язується передати стороні 2 у власність, визначену умовами даного договору площу будівлі, за актом приймання-передачі протягом 10-ти днів з моменту введення в експлуатацію, надати останній всі необхідні для оформлення права власності документи, та всіляко сприяти Стороні 2 в оформленні права власності на визначені їй приміщення Будівлі.

У свою чергу, у відповідності до п.2.2.1 сторона 2 взяла на себе зобов'язання фінансувати будівництво Будівлі згідно з умовами даного договору, та здійснити будівництво Будівлі у відповідності до проектної та технічної документації, для чого їй надається право на укладення відповідного договору.

Згідно Декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованого в Інспекції ДАБК в Івано-Франківській області 11.05.2012 року добудова додаткових приміщень до існуючих приміщень офісу на вул. Б. Хмельницького,14 в м. Калуші завершена повністю.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 суд у рішенні від 31.05.2016 р. по даній справі, посилаючись на норми чинного законодавства зокрема зазначив наступне.

Позов про визнання права власності спрямований на усунення перешкод у здійсненні власником свого права і виключення домагань на приналежне власнику майно за допомогою підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності, судове рішення про задоволення таких вимог має ґрунтуватись на встановленому судом в ході розгляду справи існуючому юридичному факті і не може підміняти собою правовстановлюючих документів.

Таким чином, захист права власності шляхом його визнання в судовому порядку можливий за наявності одночасно двох умов: по-перше, це підтвердження в судовому порядку своїх прав на майно шляхом подання належних і достатніх доказів, які достеменно підтверджують факт набуття права власності на законних підставах, і, по-друге, вичерпне спростування доводів третіх осіб, які оспорюють або не визнають право власності позивача.

Отже, у випадку якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то права такої особи підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно. Тобто підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності відповідно до статті 392 ЦК України є оспорення або невизнання існуючого права, а не намір набути вказане право за рішенням суду.

За відсутності доказів оспорювання чи невизнання відповідачем права власності позивача на певне майно відсутні й підстави для визнання права власності на це майно, оскільки право позивача не порушене.

Судом зазначено, що в супереч приписам ст. 33 ГПК України, позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження права власності на спірний об'єкт, фактичної передачі його не відбулося, суд з огляду на приписи ст.334 Цивільного кодексу України констатує, що право власності позивача на спірне майно не виникло.

Таким чином, за наслідками розгляду даного спору, суд прийшов до висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, оскільки невиконання відповідачем зобов'язань згідно Договору №1/2009 про пайову участь у будівництві добудови додаткових приміщень до існуючого приміщення офісу в м. Калуш по вул. Б. Хмельницького,14 щодо передачі Будівлі після закінчення будівництва та здачі її в експлуатацію не є оспорюванням права власності на вказане майно.

В той же час, в якості нововиявлених обставин, які спростовують доводи, покладені в основу рішення суду від 31.05.2016 р. по даній справі, відповідачем висувається наступне.

11.08.2016 р. із чергового номера рекламного часопису " Вітрина Калуш" №31 ( 402) позивач дізнався що за адресою: м. Калуш, вул. Б. Хмельницького, 14 здається в оренду новозбудоване комерційне приміщення площею 197,9 кв.м. ( можливий продаж). Цього ж дня позивач звернувся із запитом до реєстраційної служби Калуського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області щодо отримання відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно за вищевказаною адресою на ім'я ОСОБА_2 . З витягу позивачу стало відомо, що відповідач зареєстрував право власності на спірне майно в м. Калуш по вул. Б. Хмельницького, 14 ще 29.09.2015 р.

За наведених обставин позивач вважав, що такі дії відповідача свідчать про його намір уникнути виконання домовленостей , зазначених в договорі №1/2009 про пайову участь у будівництві добудови додаткових приміщень до існуючого приміщення офісу в м. Калуш, по вул. Б.Хмельницького, 14.

Позивач, посилаючись на постанову пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №17 " Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами" вважає , що факт реєстрації відповідачем права власності на спірне майно відповідає класифікації вимог визначених п. 2 зазначеної постанови та слугує передумовою відновлення процесу за нововиявленими обставинами.

Дослідивши додані до заяви документи та матеріали справи, суд дійшов висновку, що зазначені заявником обставинами не є нововиявленими, враховуючи наступне.

Правові засади перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами визначені розділом XIII Господарського процесуального кодексу України (далі-ГПК України).

Відповідно до ст. 112 Господарського процесуального кодексу України господарський суд може переглянути прийняте ним судове рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами.

Підставами для перегляду судових рішень господарського суду за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення;

3) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення;

4) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду;

5) встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Як зазначено в п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №17 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами", до нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору або розгляду справи про банкрутство. Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є, одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами.

Необхідно чітко розрізняти поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту); так, не можуть вважатися такими обставинами подані учасником судового процесу листи, накладні, розрахунки, акти тощо, які за своєю правовою природою є саме новими доказами.

Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися господарським судом у процесі розгляду справи.

Не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи прокурором. У разі подання таких доказів у процесі перегляду судового рішення за правилами розділу XIII ГПК України господарський суд має винести ухвалу про залишення судового рішення без зміни.

При винесенні рішення господарського суду Івано-Франківської області від 31.03.2016 р. судом встановлено відсутність факту ( підтверджувального документу про право власності) на спірне майно за позивачем, а отже і відсутність його порушеного права щодо належного права володіння ним, у зв'язку із чим у позові відмовлено.

А тому, посилання позивача на встановлення ним факту реєстрації права власності за відповідачем, як на нововиявлену обставину, після винесення судом рішення від 31.03.2016 р. , судом не береться до уваги, оскільки розцінюється судом як не нововиявлена обставина, а підтверджує факт відсутності порушеного права позивача, на підставі чого і винесено рішення про відмову в позові.

Обставини, на які посилається відповідач у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, не впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у рішенні господарського суду Івано-Франківської області від 31.03.2016 р. по даній справі та не спростовують фактів, які судом було покладено в основу судового рішення.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Івано-Франківської області від 31.05.2016р. (вх. № 8384/16 від 15.08.2016р.) у справі № 909/313/16

Судові витрати у відповідності до ст. 44,49 ГПК України, залишити за позивачем.

Керуючись ст. 86 , 114 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

відмовити у задоволенні заяви фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Івано-Франківської області від 31.05.2016р. (вх. № 8384/16 від 15.08.2016р.) у справі № 909/313/16

Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 31.05.2016р. у справі № 909/313/16 залишити без змін.

Суддя Гриняк Б. П.