РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2016№910/13205/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ВЕСМА»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Беніш Джі Пі Ес Україна»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

ОСОБА_2

про стягнення 411 505,00 грн.

Суддя Літвінова М.Є.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Галай О.О. за довіреністю № 001 від 04.01.2016 р.;

від відповідача: Солод І.В. за довіреністю № 31-08/16 від 10.08.2016 р.;

від третьої особи: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ВЕСМА» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Беніш Джі Пі Ес Україна» (далі - відповідач) про стягнення матеріальної шкоди в сумі 411 505,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує на те, що на підставі укладеного з відповідачем Договору, останнім було встановлено обладнання супутникового моніторингу на належному позивачеві автомобілі «MAN», реєстраційний номер НОМЕР_1. 31.01.2016р. о 19 год. 31 хв. в означеному автомобілі відбулась пожежа, внаслідок якої було пошкоджено даний транспортний засіб. Згідно Висновку експертного пожежно-технічного дослідження №8606 від 29.04.2016р. та Звіту №40/16 від 28.04.2016р., пожежа сталася з вини відповідача, який поставив неякісне обладнання та не здійснив якісний монтаж, наладку та введення в експлуатацію цього обладнання на автомобілі позивача, внаслідок чого останньому була завдана шкода у розмірі 411 505,00 грн.

Нормативно заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує приписами ст. ст. 711, 1209, 1210, 1211 Цивільного кодексу України та положеннями Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції».

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.07.2016р. порушено провадження у справі № 910/13205/16, її розгляд призначено на 10.08.2016 р.

08.08.2016р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

В судовому засіданні 10.08.2016 р. представником відповідача подано додаткові документи для долучення до матеріалів справи, відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач проти задоволення позову заперечує, оскільки вважає, що позовні вимоги належним чином не обґрунтовані, позивачем не доведено наявність причинно-наслідкового зв'язку між загоранням транспортного засобу та протиправною поведінкою відповідача.

Крім того, в судовому засіданні 10.08.2016р. представником відповідача подано клопотання про призначення у справі судової експертизи, з метою визначення причин, умов та процесів виникнення пожежі, обставин, які сприяли виникненню пожежі, визначення осередку пожежі, а також часу та шляхів поширення горіння.

В судовому засіданні 10.08.2016р. суд відклав вирішення поданого відповідачем клопотання про призначення у справі судової експертизи до встановлення фактичних обставин справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.08.2016р., на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 07.09.2016 р.

07.09.2016р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

В судовому засіданні 07.09.2016р. представником відповідача подано заяву про застосування строків позовної давності, а також додаткові документи, для долучення до матеріалів справи.

В судовому засіданні 07.09.2016р., на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 12.09.2016р.

12.09.2016р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Представником відповідача в судовому засіданні 12.09.2016р. подано додаткове клопотання про призначення у справі судової експертизи.

Суд відклав розгляд поданого відповідачем додаткового клопотання про призначення судової експертизи у справі до встановлення фактичних обставин справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.09.2016р., в порядку статті 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк розгляду спору у справі № 910/13205/16 на 15 днів, на підставі статті 27 Господарського процесуального кодексу України залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 28.09.2016 р.

28.09.2016р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.09.2016р. на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 17.10.2016 р.

17.10.2016р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від третьої особи надійшли додаткові документи для долучення до матеріалів справи та прохання розглядати справу без його участі.

В судовому засіданні 17.10.2016р., на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 24.10.2016 р.

В судовому засіданні 24.10.2016р., на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 26.10.2016 р.

В судовому засіданні 26.10.2016р. судом розглянуте подане відповідачем клопотання при призначення судової експертизи у справі, а також додаткове клопотання про призначення судової експертизи, та вирішено відмовити в їх задоволенні виходячи з наступного.

Подане відповідачем клопотання при призначення судової експертизи у справі обґрунтоване наявністю істотних протиріч між наданим позивачем Висновком експерта та зовнішнім видом пошкодженого транспортного засобу, зокрема, по залишених слідах пожежею пошкоджено ліве переднє колесо та акумулятор, а сам транспортний засіб має більше пошкоджень в результаті дії вогню з боку водія (ліва сторона транспортного засобу по напрямку руху). Технічне обладнання супутникового моніторингу встановлене відповідачем у правій частині транспортного засобу, і якщо б займання відбулось з правого боку, то права сторона транспортного засобу мала обгоріти сильніше порівняно з лівим боком. Крім того, провідник, який визначений експертом зі слідами короткого замикання, за характеристиками (кількість жил і величина перерізу) не підпадає під жоден з тих, що використовується технічними спеціалістами відповідача під час виконання робіт з встановлення обладнання типу BenishTrack.

Додаткове клопотання відповідача про призначення у справі судової експертизи обґрунтовано тим, що Звіт з оцінки матеріального збитку транспортного засобу від 28.04.2016 р. № 40/16 не є належним доказом у справі, оскільки особою, яка проводила оцінку заподіяних збитків не встановлено дійсної ринкової вартості транспортного засобу, враховуючи його пробіг, комплектність, укомплектованість, технічний стан до виникнення пожежі, а також вартість транспортного засобу після пожежі. Крім того, відповідач зазначає, що в означеному звіті спеціалістом не було враховано коефіцієнту фізичного зносу при розрахунку розміру збитків. Також, відповідач зазначає, що на фото 1 Ілюстративної таблиці до висновку № 8606 експертного пожежно-технічного дослідження від 29.04.2016 р. начебто вбачається, що пожежа мала місце з лівого боку нижньої частини автомобіля, проте, відповідно до фото № 7 вказаної таблиці, панель приладів з лівого боку, на якій знаходяться показники одометра, є неушкодженою, однак експерт стверджує, що показники пробігу встановити неможливо.

Позивач, у свою чергу, заперечує проти призначення у справі судової експертизи, оскільки наявні в матеріалах справи докази не є взаємосуперечливими, а відповідач зловживає своїми процесуальними правами, що може привести до затягування судового процесу у зв'язку з безпідставним призначенням у справі судової експертизи та зупиненням провадження у справі.

При цьому, позивач зазначає, що він не зможе надати пошкоджений транспортний засіб для проведення експертизи, оскільки продав його 01.06.2016 р. по договору купівлі-продажу № 00206/08/8041/2016 третій особі, що унеможливлює проведення експертизи, оскільки це суперечить методичним підходам до проведення відповідної експертизи.

Відповідно до письмових пояснень третьої особи, з метою ремонту та подальшого продажу, він 01.06.2016 р. придбав у позивача автомобіль «MAN», реєстраційний номер НОМЕР_1, який було пошкоджено при пожежі. В даний час проводиться ремонт даного автомобіля, демонтовано та утилізовано кабіну та електропроводи, двигун та КПП, проводяться роботи очищення та підготовки до фарбування рами від слідів пожежі. В подальшому, третя особа планує придбати нову кабіну, електро та паливне навісне двигуна, відремонтувати двигун та КПП, передню ходову частину, встановити нову електропроводку та відремонтувати перед. На думку третьої особи, провести експертизу не має можливості, оскільки пошкоджений транспортний засіб вже суттєво змінено (розібраний весь перед автомобіля, кабіна та електропроводка передані на металолом.

Враховуючи вищевикладені обставини, судом відмовлено відповідачу у задоволенні клопотань про призначення у справі судової експертизи у зв'язку із відсутністю об'єкту дослідження, що унеможливлює проведення експертизи.

Представник позивача в судовому засіданні 26.10.2016 р. позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 26.10.2016 р. проти задоволення позову заперечив.

Представник третьої особи в судове засідання 26.10.2016 р. не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Судом враховано, що відповідно до п.3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника третьої особи не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України від 25 січня 2006 р. № 1-5/45, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

У судовому засіданні 26.10.2016 р. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

11.08.2011 р. між позивачем (покупець) та відповідачем (постачальник) було укладено Договір №1045/П/ВТ/11 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов'язується поставити (передати у власність) покупцю технічне обладнання супутникового моніторингу та здійснити монтаж, наладку та введення в експлуатацію товару на автомобілях покупця.

Згідно з п. 2.3. Договору перевірка товару за кількістю, асортиментом, комплектністю і якістю, а виконаних по даному договору робіт за обсягом, складом та якістю здійснюється покупцем у день прийому-передачі товару та виконаних робіт на підставі видаткової накладної та акту прийому-передачі робіт.

Пунктом 5.2. Договору передбачено, що гарантійний строк на товар складає 12 місяців з моменту отримання покупцем товару, підписання відповідної видаткової накладної та акту прийому-передачі робіт.

Відповідно до п. 5.4. Договору постачальник не несе гарантійні зобов'язання у наступних випадках: якщо товар використовувався в цілях, що не відповідають його прямому призначенню; у разі порушення правил і умов експлуатації Товару; якщо цілісність товару порушена втручанням покупця, або третьої сторони в автотранспорт покупця; якщо товар має сліди спроб ремонту; якщо дефект виник внаслідок природного зносу при експлуатації товару; якщо дефект викликаний зміною конструкції або схеми товару, що не передбачені виробником; якщо дефект викликаний дією не переробної сили, нещасними випадками, навмисними або необережними діями (бездіяльністю) споживача або третіх осіб; якщо дефект викликаний впливом вологи, високих або низьких температур, корозією, окисленням, потраплянням всередину товару сторонніх предметів, речовин, рідин, комах.

На виконання умов Договору відповідач за видатковою накладною № gp-0000085 від 13.03.2012р. поставив позивачу обладнання FleetManagementSystem (Track) у кількості 10 шт. на суму 25 290,00 грн., та встановив його на належному позивачу автомобілі «MAN», реєстраційний номер НОМЕР_1.

З матеріалів справи вбачається, що 31.01.2016р. о 19 год. 31 хв. за адресою: м. Київ, пр. Московський, б. 16-А, у належному позивачу автомобілі «MAN», реєстраційний номер НОМЕР_1, виникла пожежа, про що свідчить Акт про пожежу від 31.01.2016р.

Відповідно до складеного Головним інспектором відділу державного нагляду (контролю) у сфері пожежної, техногенної та цивільного захисту Оболонського РУ ГУ ДСНС України у м. Києві Звіту, ймовірною причиною виникнення пожежі стала технічна несправність автомобіля.

Відповідно до Звіту № 40/16 від 28.04.2016 р., складеного ФОП ОСОБА_7, матеріальний збиток, завданий позивачу внаслідок пошкодження автомобіля під час пожежі складає 411 505,00 грн.

16.05.2016 р. позивач звернувся до відповідача з претензією № 145 від 12.05.2016 р. про відшкодування завданого збитку.

Листом № 369-16 від 14.06.2016 р. відповідач означену претензію позивача відхилив, оскільки під час поставки обладнання та прийняття робіт позивачем не було висловлено жодних зауважень до їх якості, Висновок експерта складено на замовлення позивача без участі відповідача, а особа, яка його складала не була попереджена про кримінальну відповідальність, відповідач був позбавлений можливості прийняти участь у дослідженні причин виникнення пожежі у транспортному засобі безпосередньо після її виникнення, а експертне дослідження має протиріччя із зовнішнім видом транспортного засобу.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 1210 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок недоліків товару, що є нерухомим майном, підлягає відшкодуванню виготовлювачем товару.

Шкода, завдана внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію, підлягає відшкодуванню виготовлювачем товару або іншою особою, визначеною відповідно до закону.

Статтею 1211-1 Цивільного кодексу України передбачено, що особливості відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію, встановлюються законом.

Так, спеціальним законом у даному випадку є Закон України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» (далі - Закон), який регулює відносини щодо відповідальності за шкоду, завдану потерпілому внаслідок дефекту в продукції, яка введена в обіг в Україні.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону продукція є такою, що має дефект, у разі, коли вона не відповідає рівню безпеки, на яку споживач або користувач має право розраховувати виходячи з усіх обставин, зокрема пов'язаних з розробленням, виробництвом, обігом, транспортуванням, зберіганням, встановленням, технічним обслуговуванням, споживанням, використанням, знищенням (утилізацією, переробкою) цієї продукції, а також наданням застережень та іншої інформації про таку продукцію, у тому числі: 1) представлення продукції споживачеві або користувачеві, включаючи її вигляд, склад, упаковку, маркування та іншу інформацію про продукцію, її споживання, використання та знищення (утилізацію, переробку); 2) використання продукції, яке обґрунтовано можна передбачити; 3) час, коли продукцію було введено в обіг.

Згідно з частиною першої статті 6 Закону потерпілий повинен довести: 1) наявність шкоди; 2) наявність дефекту в продукції; 3) наявність причинно-наслідкового зв'язку між дефектом в продукції та шкодою.

Згідно зі статтею ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб.

Отже, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправними діями чи бездіяльністю заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Частинами 1 та 2 статті 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

В підтвердження заявлених позовних вимог позивач вказує, що згідно з Висновком експертного пожежно-технічного дослідження № 8606 від 29.04.2016 р., виконаного судовим експертом Ращинським І.Ф., причиною виникнення пожежі стали теплові прояви електричного струму в електромережі автомобіля - виникнення в блоку контролю GPS та в електропроводах його живлення аварійних режимів роботи, короткого замикання в електромережі, які супроводжувались утворенням високої температури і призвели до займання ізоляції проводів та інших горючих матеріалів, що знаходилися поряд. Тобто пожежа виникла з вини відповідача, який поставив неякісний товар та не здійснив якісний монтаж, наладку та введення в експлуатацію товару на автомобілі позивача.

Надаючи правову оцінку вищевказаному Висновку, суд зазначає наступне.

Згідно з п.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 р. №4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи не може вважатися актом судової експертизи висновок спеціаліста, наданий заявникові (юридичній чи фізичній особі) на підставі його заяви, - навіть якщо відповідний документ має назву "висновок судового експерта" або подібну до неї, оскільки особа набуває прав та несе обов'язки судового експерта тільки після одержання нею ухвали про призначення експертизи.

За таких обставин, наданий позивачем Висновок №8606 від 29.04.2016 р. експертного пожежно-технічного дослідження оцінюється господарським судом на загальних підставах як доказ у справи згідно з вимогами Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до вищевказаного Висновку, осередок пожежі, яка сталася 31.01.2016р. в автомобілі «MAN», реєстраційний номер НОМЕР_1, за адресою: м. Київ, пр. Московський, будинок 16-А, знаходився в кабіні автомобіля, в правій стороні панелі приладів, перед сидінням пасажира; пожежа розповсюджувалась від правої сторони панелі приладів в кабіні до місяця розташування АКБ на зовні автомобіля; причиною виникнення даної пожежі стали теплові прояви електричного струму в електромережі автомобіля - виникнення в блоку контролю GPS та в електропроводах його живлення аварійних режимів роботи, короткого замикання в електромережі, які супроводжувались утворенням високої температури і призвели до займання ізоляції проводів та інших горючих матеріалів, що знаходились поряд; виникненню пожежі сприяли сукупні обставини, які виникли в один і той же час: виникнення аварійного режиму роботи в блоку контролю GPS та в його підвідних електропроводах, короткого замикання, виникнення горіння з послідуючим розповсюдженням пожежі. Виникненню вказаних аварійних режимів роботи сприяла відсутність плавкого запобіжника в колі живлення блоку контролю GPS. Розвитку пожежі сприяла наявність горючих матеріалів та достатня кількість кисню повітря на відкритій стоянці.

Відповідач, у свою чергу, зазначає, що у висновку експерта від 29.04.2016 р. № 8606, наданим ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз» є істотні протиріччя з фактичними обставинами справи, а саме:

- на аркуші 14 висновку зазначено: «До плюсового клемного затискача силового проводу приєднаний додатковий провід діаметром 2 мм», а також міститься вказівка на вказаний провід в інших частинах висновку у поєднанні з вказівкою на кількість дротинок - 19, тоді як насправді при монтажі обладнання на транспортні засоби використовуються мідні провідники в ізоляції з поперечним перетином від 0,22 до 0,75 мм.кв., з кількістю жил в провідниках 7, 10, 16, 21 та 25 шт. Переважно використовується ті провідники, що поставляються з обладнанням та/або провідники фірми LappCable з поперечним перетином 0,5 мм.кв. та кількістю жил - 16;

- на аркуші 14 висновку зазначено: «…провідника зі слідами короткого замикання, який було виявлено в кабіні, в осередку пожежі, встановлено, що це один і той же провідник, оскільки досліджувані ділянки мають однаковий діаметр 2 мм та однакову кількість дротинок - 19», тоді як насправді жодний з проводів, які використовуються для монтажу на транспортних засобах, не має в своєму складі 19 жил., тим паче враховуючи діаметр дроту 2 мм. Оскільки навігаційне обладнання споживає потужність до 3 Вт, модуль споживає струм від мережі 13 Вт до 250 мА, а від мережі 24 Вт і того менше, нема сенсу використовувати дроти великого поперечного перетину. Блок споживає потужність меншу ніж лампочка на повортниках чи забаритах;

- на аркуші 15 висновку зазначено: «Сторонніх осіб біля автомобіля до пожежі не було помічено», проте це означає, що нікого не було. На місці, де знаходився автомобіль під час інциденту неподалік (приблизно в 5 метрах) обладнане місце для куріння та знаходиться урна для недопалків;

- на аркуші 14 висновку зазначено: «…прилади електрообладнання не працювали, окрім блоку контролю GPS, встановленому в правій стороні панелі приладів», тоді як насправді в даному ТЗ є електричні кола, які не вимикаються навіть при вимкненій «массі».

При цьому, відповідач зазначає, що у висновку експерт жодного разу не вказав на те, що в місці (відсіку з лівої сторони кабіни) де був розташований пристрій моніторингу, знаходиться панель запобіжників всієї бортової мережі, в тому ж місці знаходяться всі електричні реле, майже всі електричні кола в ТЗ проходять через той відсік, у даному ТЗ є електричні кола, які не вимикаються навіть при вимкненій «массі».

Досліджуючи наданий позивачем Висновок № 8606 від 29.04.2016 р., суд зазначає, що з його змісту не вбачається, що причиною виникнення пожежі в автомобілі «MAN», реєстраційний номер НОМЕР_1, стали саме дефекти поставленого відповідачем за видатковою накладною № gp-0000085 від 13.03.2012 р. обладнання супутникового моніторингу FleetManagementSystem (Track), або здійснення відповідачем його неякісного монтажу, наладки та введення в експлуатацію.

Також, позивачем не надано жодних доказів в підтвердження того, що поставлене відповідачем обладнання супутникового моніторингу містило дефекти та не відповідало вимогам щодо якості даного товару, а завдана позивачу шкода є результатом саме конструктивного, технологічного та іншого недоліку товару.

За таких обставин суд вважає, що позивачем всупереч вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України не надано доказів наявності причинно-наслідкового зв'язку між виникненням пожежі і якістю поставленого відповідачем обладнання супутникового моніторингу, або здійснення відповідачем його неякісного монтажу, наладки та введення в експлуатацію.

До того ж, суд зазначає, що відповідно до п. 5.2. Договору гарантійний строк на обладнання складає 12 місяців з моменту його отримання позивачем і підписання відповідної видаткової накладної та акту прийому-передачі робіт, а пожежа трапилась більш ніж через три роки з моменту встановлення обладнання відповідачем.

При цьому, в матеріалах справи наявні документи, в підтвердження якості поставленого відповідачем обладнання.

Оскільки позивачем в супереч вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України не доведено наявність причинно-наслідкового зв'язку між дефектом в продукції та шкодою, суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог.

Стосовно заявленого відповідачем клопотання про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Нормами статті 257 Цивільного кодексу України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У відповідності до п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" визначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Оскільки суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача, позовна давність не може бути застосована до даних правовідносин.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 04.11.2016

Суддя М.Є. Літвінова