ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2016 р. Справа № 917/886/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Білецька А.М., суддя Гребенюк Н.В.

при секретарі Бєлкіній О.М.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 (довіреність №1 від 18.02.2016 року),

відповідача - не зявився,

розглянувши апеляційну скаргу відповідача (вх.2511П/1-38) на рішення господарського суду Полтавської області від 29.08.2016 року

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива", с.Радчиці, Овруцький район, Житомирська область,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт", м. Гадяч, Гадяцький район, Полтавська область,

про стягнення грошових коштів у сумі 302979,52 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ТОВ Нива, звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом про стягнення з відповідача 302979,52 грн. заборгованості за договором на закупівлю молока №1529/15-БМ від 22.01.2015 року, з яких: основний борг - 241738,39 грн.; інфляційне збільшення - 5767,18 грн.; 3 % річних - 3695,64 грн., пеня - 51778,31 грн.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 29.08.2016 року у справі № 917/886/16 (суддя Гетя Н.Г.) позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача 241738,39 грн. основного боргу, 3695,64 грн. 3% річних, 5767,18 грн. інфляційних втрат. В частині стягнення 51778,31 грн. пені позовні вимоги залишені без розгляду.

Відповідач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказане рішення скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити повністю.

Позивач надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому, зокрема, зазначає, що доводи апелянта стосовно того, що ТОВ "Білогір'я молокопродукт" не отримувало спеціалізовані товарні накладні не відповідає дійсності, оскільки на кожну поставлену партію товару до матеріалів справи позивачем додано належним чином оформлену (підписану та скріплену печаткою відповідача) приймальну квитанцію, яка складена уповноваженими особами відповідача на підставі спеціалізованих товарних накладних, як це передбачено умовами договору та Інструкцією про порядок заповнення приймальної квитанції на закупівлю молочної сировини, затв. наказом Міністерства аграрної політики України №176 від 01.07.2002 року. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Відповідач надіслав суду клопотання №123/01 від 02.11.2016 року, в якому просить суд відкласти розгляд справи, у звязку із зайнятістю представника в судовому засіданні господарського суду Полтавської області та неможливістю прибуття в дане судове засідання. Також відповідач просить забезпечити проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції з господарським судом Полтавської області.

Відповідно до підпункту 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Колегія суддів, розглянувши дане клопотання, зазначає, що відповідачем не доведено неможливість направити в судове засідання іншого представника та не зазначено, з урахуванням вимог статті 77 ГПК України, яким чином неявка представника відповідача унеможливить розгляд даної справи.

Також судова колегія приймає до уваги, що відповідач є апелянтом по справі, а отже, в апеляційній скарзі ним викладені доводи, з яких він не погоджується з рішенням суду першої інстанції, а також те, що наявних у справі документів достатньо для розгляду справи по суті.

Крім того, судова колегія зазначає, що відповідач вже звертався до суду із клопотанням №18-10/1 від 18.10.2016 року про відкладення розгляду справи, у звязку із зайнятістю представника та неможливістю прибуття в судове засідання, призначене на 18.10.2016 року (а.с.234 т.1).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 18.10.2016 року вказане клопотання відповідача задоволено судом та відкладено розгляд справи на 02.11.2016 року (а.с.241 т.1).

Однак, 02.11.2016 року представник відповідача в судове засідання знову не зявився.

На підставі викладеного та враховуючи обмежений строк розгляду апеляційної скарги, передбачений ст.102 ГПК України, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання про відкладення, оскільки відсутність апелянта в судовому засіданні не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, колегія суддів вважає можливим розглядати справу за його відсутності за наявними в ній матеріалами, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

22.01.2015 року між ТОВ «Нива» (постачальник) та ТОВ "Білогір'я молокопродукт" (покупець) укладено договір на закупівлю молока № 1529/15-БМ (далі-договір) ( а.с. 22-25 т.1).

Відповідно до п.1.1 договору, у порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов'язується поставляти покупцю молочну сировину (молоко коров'яче, сире, незбиране, яке піддавалося попередній фізичній обробці (фільтрації, охолодженню), далі за текстом - молоко, а відповідач - приймати й оплачувати його на умовах та в порядку, визначеному цим договором.

Як зазначено в п.3.1.4 договору, постачальник зобовязаний разом із молоком надати покупцю наступні супровідні документи: ветеринарну довідку або свідоцтво за Ф№2; спеціалізовану товарну накладну Ф-1 ТН (МС) та товарно-транспортну накладну Ф1-ТН; податкову накладну; видаткову накладну.

В п. 3.2.3 договору передбачено обовязок покупця здійснювати своєчасну оплату придбаного молока, за цінами, визначеними сторонами та зазначеними у додатках до цього договору.

Пунктом 4.1 договору визначено, що здача-приймання молока проводиться уповноваженими представниками сторін.

Згідно п.4.2 договору, на кожну партію молока виписується спеціалізована товарна накладна на перевезення молочної сировини за формою №1-ТН (МС), затвердженою Наказом Міністерства аграрної політики України №176 від 01.07.2002 року, із заповненням в ній реквізитів щодо кількості та якості молока.

У відповідності до п.4.3 договору, право власності на молоко переходить до покупця з моменту приймання і визначається датою підписання представником покупця товарної накладної на його перевезення, крім випадку виявлення невідповідності молока за якісними показниками вимогам діючих в Україні стандартів, а також ветеринарним і санітарним вимогам.

В п.4.4 договору сторони узгодили, що не пізніше 3-го числа місяця, наступного за звітним, покупцем, на підставі товарних накладних на перевезення молочної сировини, виписується приймальна квитанція за формою №3-ПК (МС), в якій вказуються кількість та вартість молочної сировини.

Сторони погоджуються, що молоко вважається прийнятим належним чином і уповноваженою на це особою, якщо у товарно-супровідній документації постачальника проставлена печатка або штамп покупця (а.с.4.5 договору).

Відповідно до п.5.1 договору, ціна на молоко встановлюється за погодженням сторін договору, шляхом підписання Протоколу погодження цін (Додаток №1), який є невідємною частиною договору.

Згідно п. 5.4. договору, покупець проводить оплату за придбане молоко у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту переходу права власності на молоко в порядку, визначеному п. 4.3. даного договору.

В п.6.3 договору сторони визначили: якщо покупець не сплатив суму заборгованості протягом 5 календарних днів з дати отримання товару, покупець зобов'язаний сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого зобов'язання за кожен календарний день такого прострочення.

Даний договір набирає чинності з дати підписання сторонами та діє до 31 грудня 2015 року, а в частині розрахунків за поставлене молоко - до моменту остаточного розрахунку (п.8.1 договору).

22.01.2015 року сторони підписали Протокол погодження ціни (Додаток № 1 до договору), в якому узгодили, починаючи з 22 січня 2015 року встановити наступну планову закупівельну ціну за 1 тону молока: 1 ґатунок 5050 грн., 2 ґатунок 4545 грн., неґатункове 2525 грн. (а.с.70 т.1).

Відповідно до Протоколу погодження ціни від 16.03.2015 року (Додаток № 1 до Договору), сторони договору, починаючи з 16 березня 2015 року встановили наступну планову закупівельну ціну за 1 тону молока: 1 ґатунок 5600 грн., 2 ґатунок 5040 грн., неґатункове 2800 грн. (а.с.71 т.1).

01.04.2015 року сторони підписали Протокол погодження ціни (Додаток № 1 до договору), в якому, починаючи з 01 квітня 2015 року встановили наступну планову закупівельну ціну за 1 тону молока: 1 ґатунок 5500 грн., 2 ґатунок 4950 грн., неґатункове 2750 грн. (а.с.72 т.1).

Відповідно до Протоколу погодження ціни від 01.05.2015 року (Додаток № 1 до Договору), сторони договору, починаючи з 01 травня 2015 року встановили наступну планову закупівельну ціну за 1 тону молока: 1 ґатунок 5300 грн., 2 ґатунок 4770 грн., неґатункове 2650 грн. (а.с.73 т.1).

Позивач зазначає, що на виконання умов укладеного договору, ним поставлено відповідачу молоко на загальну суму 1382168,65 грн., що підтверджується наступними документами (а.с.26-69 т.1): приймальна квитанція № 17 за період з 01.01.2015 р. по 31.01.2015 p.; видаткова накладна № 2 від 31.01.2015 p.; довіреність на отримання товару № 55 від 01.01.2015 p.; приймальна квитанція № 17 за період з 01.02.2015 р. по 28.02.2015 p.; видаткова накладна № 3 від 10.02.2015 p.; видаткова накладна № 4 від 20.02.2015 p.; видаткова накладна № 5 від 28.02.2015 p.; довіреність на отримання товару № 141 від 01.02.2015 p.; приймальна квитанція № 18 за період з 01.03.2015 р. по 31.03.2015 p.; видаткова накладна № 6 від 10.03.2015 p.; видаткова накладна № 7 від 20.03.2015 p.; видаткова накладна № 8 від 31.03.2015 p.; довіреність на отримання товару № 242 від 01.03.2015 p.; приймальна квитанція № 17 за період з 01.04.2015 р. по 30.04.2015 p.; видаткова накладна № 9 від 10.04.2015 p.; видаткова накладна № 10 від 21.04.2015 р.; видаткова накладна № 21 від 30.04.2015 p.; довіреність на отримання товару № 342 від 01.04.2015 p.; приймальна квитанція № 15 за період з 01.05.2015 р. по 31.05.2015 p.; видаткова накладна № 12 від 10.05.2015 p.; видаткова накладна №13 від 20.05.2015 p.; видаткова накладна № 14 від 31.05.2015 p.; довіреність на отримання товару № 442 від 01.05.2015 p.; приймальна квитанція № 15 за період з 01.06.2015 р. по 30.06.2015 p.; видаткова накладна № 15 від 10.06.2015 p.; видаткова накладна № 16 від 20.06.2015 p.;видаткова накладна № 17 від 29.06.2015 p.;видаткова накладна № 18 від 30.06.2015 p.;довіреність на отримання товару № 548 від 01.06.2015 p.; приймальна квитанція № 13 за період з 01.07.2015 р. по 31.07.2015 p.; видаткова накладна № 19 від 10.07.2015 p.;видаткова накладна № 20 від 20.07.2015 p.; видаткова накладна № 31 від 31.07.2015 p.;довіреність № 653 від 01.07.2015р.; приймальна квитанція № 14 за період з 01.08.2015 р. по 31.08.2015 p.;видаткова накладна № 22 від 10.08.2015p.; видаткова накладна № 23 від 20.08.2015 p.; видаткова накладна № 24 від 31.08.2015р.;довіреність № 749 від 01.08.2015 p.; приймальна квитанція № 18 за період з 01.09.2015 р. по 30.09.2015 p.; видаткова накладна № 25 від 10.09.2015 р.; видаткова накладна № 26 від 20.09.2015 p.; видаткова накладна № 27 від 23.09.2015 р.; довіреність № 834 від 01.09.2015 p.

Позивач зазначає, що відповідач взяті на себе зобов'язання щодо оплати поставленого за договором товару здійснив частково, на суму 1140430,26 грн., що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача за спірний період (а.с.76-147 т.1).

Як вказує позивач, у звязку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань із оплати поставленого молока, останньому направлялась вимога від 24.02.2016 року про сплату заборгованості в розмірі 241738,39 грн. (а.с.74 т.1).

Позивачем додано до позову підписаний сторонами акт звірки взаєморозрахунків, з якого вбачається, що станом на 01.12.2015 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 241738,39 грн. (а.с.148 т.1).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що відповідач свої зобовязання з оплати поставленого молока виконав неналежним чином, оплату здійснив частково, а саме в сумі 1140430,26 грн., що стало підставою для звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача 302979,52 грн. заборгованості за договором на закупівлю молока №1529/15-БМ від 22.01.2015 року, з яких: основний борг - 241738,39 грн.; інфляційне збільшення - 5767,18 грн.; 3 % річних - 3695,64 грн., пеня - 51778,31 грн.

29.08.2016 року позивач звернувся до господарського суду Полтавської області із заявою про залишення без розгляду позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені (а.с.177 т.1).

Відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції проти позову заперечував та у відзиві на позов зазначив, що під час здійснення поставки товару постачальник не передав покупцю передбачені п. 3.1.4 договору супровідні документи, а саме: ветеринарну довідку або свідоцтво ФН-2, спеціалізовану товарну накладну Ф № 1 - ТН (МС) та товарно-транспортну накладну Ф1-ТН, податкову накладну, видаткову накладну. Крім того, відповідач посилається на те, що приймальні квитанції не можуть бути самостійним доказом поставки товару, а єдиними належними доказами на підтвердження факту отримання відповідачем товару можуть бути лише товарні накладні за формою № 1 - ТН (МС), які позивачем до матеріалів справи не надані. Також відповідач вважає, що не підлягають задоволенню вимоги про стягнення штрафних санкцій, оскільки позивач проводить розрахунки на загальну суму заборгованості, а не на її конкретні розміри, які виникли в процесі поставки окремих партій товару та не зазначає, на які саме неоплачені партії товару здійснюються нарахування.

Апеляційна скарга відповідача обґрунтована тим, що судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваного рішення, не досліджувались товарні накладні за формою №1-ТН (МС), які є єдиними первинним документами в підтвердження факту поставки товару відповідачу. Апелянт вважає, що приймальні квитанції, видаткові накладні та довіреності на отримання товару, які містяться в матеріалах справи не є належними доказами поставки товару відповідачу. Також апелянт зазначає, що позивачем неправомірно здійснено розрахунок 3% річних та інфляційних втрат на загальну суму заборгованості, а не на її конкретні розміри, які виникли в процесі поставки окремих партій товару.

Представник позивача в судовому засіданні 04.10.2016 року стверджував, що товарні накладні на перевезення молочної сировини за спеціалізованою формою №1-ТН (МС) є в наявності та предявлялись відповідачу при поставці разом із товаром, однак до матеріалів справи їх не надано.

Позивач супровідним листом від 25.10.2016 року надіслав суду спеціалізовані товарні накладні за формою №1-ТН (МС) за період з січня 2015 року по вересень 2015 року, які досліджено судом та долучено до матеріалів справи (а.с.2-123 т.2).

Судова колегія приймає до уваги наступне.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України).

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору на закупівлю молока за період з 01.01.2015 року по 30.09.2015 року позивач поставив відповідачу товар (молоко) на загальну суму 1382168,65 грн., що підтверджується спеціалізованими товарними накладними на перевезення молочної сировини за Формою-1 ТН (МС), приймальними квитанціями, видатковими накладними, підписаними обома сторонами та довіреностями на отримання товару (а.с. 26-69 т.1, а.с.2-123 т.2).

Обовязок відповідача оплатити вартість придбаного молока, за цінами, визначеними сторонами та зазначеними у додатках до цього договору передбачено п. 3.2.1 договору.

В Протоколах погодження ціни від 22.01.2015 року, від 16.03.2015 року, від 01.04.2015 року, від 01.05.2015 року сторони договору встановили закупівельну ціну молока (а.с.70-73 т.1).

Пунктом 5.4. договору визначено порядок оплати, а саме: покупець проводить оплату за придбане молоко у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту переходу права власності на молоко в порядку, визначеному п. 4.3. даного договору.

У відповідності до п.4.3 договору, право власності на молоко переходить до покупця з моменту приймання і визначається датою підписання представником покупця товарної накладної на його перевезення, крім випадку виявлення невідповідності молока за якісними показниками вимогам діючих в Україні стандартів, а також ветеринарним і санітарним вимогам.

Поставлений позивачем товар відповідач оплатив частково, на загальну суму 1140430,26 грн., що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача за спірний період (а.с.76-147 т.1).

Згідно акту звірки взаємних розрахунків, підписаного обома сторонами, станом на 01.12.2015 року, заборгованість відповідача перед позивачем за поставлене молоко складає 241738,39 грн. (а.с.118 т.1).

Таким чином, позивач має право вимагати у відповідача належного виконання умов договору на закупівлю молока №1529/15-БМ, в тому числі оплатити поставлене відповідачу молоко в повному обсязі, згідно підписаних сторонами договору видаткових накладних.

Сума боргу відповідача підтверджується наданим позивачем матеріалами (договором, спеціалізованими товарними накладними на перевезення молочної сировини за Формою-1 ТН (МС), приймальними квитанціями, видатковими накладними, розрахунками ціни позову).

Відповідач в добровільному порядку суму основного боргу повністю не сплатив, не представив суду доказів погашення боргу.

Враховуючи непогашення відповідачем суми основного боргу, вказаної позивачем, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 241738,39 грн.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як розяснено в п.4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, за наявності встановленого факту прострочення відповідачем грошового зобовязання, колегія суддів, перевіривши розрахунок позивача, дійшла висновку про його правомірність, у звязку з чим судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто з відповідача 3 % річних в сумі 3695,64 грн. та 5767,18 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Полтавської області 07.07.2016 р. зобовязано позивача надати обґрунтований розрахунок пені по кожній видаткові накладній окремо.

Позивач вказану вимогу суду не виконав, обґрунтований розрахунок пені не надав.

29.08.2016 року позивач звернувся до суду із заявою про залишення без розгляду позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені.

З огляду на викладене, судом першої інстанції правомірно залишено позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 51778,31 грн. пені без розгляду, на підставі п.5 ч.1 ст.81 ГПК України.

Відповідач в суді першої інстанції, а також в апеляційній скарзі зазначав, що позивачем неправомірно здійснено розрахунок 3% річних та інфляційних втрат на загальну суму заборгованості, а не на її конкретні розміри, які виникли в процесі поставки окремих партій товару.

Судова колегія зазначає, що розрахунок суми основного боргу, який наданий позивачем до позовної заяви, містить дати часткових оплат відповідачем товару та зазначено, по яким видатковим накладним зараховані ці оплати.

За загальним правилом, нарахування 3% річних та інфляційних втрат повинно здійснюватись по кожній видатковій накладній окремо із урахуванням часткових оплат.

Однак, із розрахунку позивача вбачається, що 3% річних та інфляційні втрати нараховані ним за період з 27.11.2015 року по 31.05.2016 року.

При цьому, станом на 27.11.2015 року строк оплати за всіма видатковими накладними сплинув. Так, за видатковою накладною №27 від 23.09.2015 року, за якою відбулась остання поставка товару, строк оплати сплинув 02.10.2015 року.

Матеріали справи не містять доказів здійснення відповідачем оплат в період з 27.11.2015 року по 31.05.2016 року.

Враховуючи наведене, у даному випадку відсутня необхідність здійснювати розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за кожною видатковою накладною окремо, а отже, позивачем правомірно здійснено нарахування на загальну суму заборгованості.

З огляду на викладене, доводи відповідача є безпідставними.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваного рішення, не досліджувались товарні накладні за формою №1-ТН (МС), які є єдиними первинним документами в підтвердження факту поставки товару відповідачу.

З цього приводу судова колегія зазначає наступне.

Позивач під час здійснення апеляційного провадження надав суду належним чином оформлені спеціалізовані товарні накладні за формою №1-ТН (МС) за період з січня 2015 року по вересень 2015 року, які досліджено судом та долучено до матеріалів справи (а.с.2-123 т.2).

Вказані товарні накладні містять підписи та печатки підприємства відповідача.

Таким чином, доводи відповідача про те, що постачальником під час поставки товару вказані документи не надавались, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Крім того, згідно з пунктом 1.1 Інструкції про порядок заповнення приймальної квитанції на закупівлю молочної сировини, затвердженої наказом Мінагрополітики України від 01.07.2002 N 176 (чинної на момент виникнення спірних правовідносин), приймальна квитанція - це документ, у якому приймальник на підставі товарних накладних на перевезення молочної сировини за спеціалізованою формою N 1-ТН (МС) вказує кількість і вартість молочної сировини та розрахунки з продавцем за минулий місяць.

Пунктом 4.4 договору також передбачено, що покупцем, на підставі товарних накладних на перевезення молочної сировини, виписується приймальна квитанція за формою №3-ПК (МС), в якій вказуються кількість та вартість молочної сировини.

Як зазначено в п.4.5 договору, сторони погоджуються, що молоко вважається прийнятим належним чином і уповноваженою на це особою, якщо у товарно-супровідній документації постачальника проставлена печатка або штамп покупця.

Таким чином, факт поставки товару відповідачу підтверджується також приймальними квитанціями, які складено покупцем на підставі товарних накладних на перевезення молочної сировини за спеціалізованою формою N 1-ТН (МС), а також наявними в матеріалах справи видатковими накладними за спірний період, які підписані обома сторонами договору, що правомірно враховано судом першої інстанції при прийнятті рішення.

Враховуючи наведене, доводи апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків господарського суду Полтавської області.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Приймаючи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що під час розгляду справи господарським судом першої інстанції фактичні обставини справи встановлені на основі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають обставинам справи та їм надана правильна юридична оцінка, прийняте рішення відповідає нормам чинного законодавства та підстав для його скасування не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101, п.1 ст.103, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 29.08.2016 року у справі №917/886/16 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписано 07.11.2016 року

Головуючий суддя Медуниця О.Є.

Суддя Білецька А.М.

Суддя Гребенюк Н.В.