номер провадження справи 33/68/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2016 Справа № 908/2199/16

за позовом: Концерну Міські теплові мережі в особі Філії Концерну Міські теплові мережі Олександрівського району (юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137; фактична адреса: 69002, м. Запоріжжя, вул. Святого Миколая (Артема), 79-А)

до відповідача: Міського комунального підприємства Основаніє (69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, 29-А)

про стягнення суми,

Суддя Мірошниченко М.В.

Секретар судового засідання Хилько Ю.І.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність № 239/20-19 від 11.07.2016 р., ОСОБА_2 довіреність № 233/20-19 від 11.07.2016 р.

від відповідача : ОСОБА_3 довіреність № 433 від 03.10.2016 р.

ВСТАНОВИВ:

Концерн Міські теплові мережі в особі Філії Концерну Міські теплові мережі Олександрівського району, м. Запоріжжя, звернувся в господарський суд Запорізької області з позовною заявою про стягнення з Міського комунального підприємства Основаніє, м.Запоріжжя, заборгованості за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №600945 від 01.09.2006 р. в сумі 1256923,94 грн., з яких: основний борг у сумі 1207481,47грн., 3 % річних у сумі 14730,42 грн., інфляційні втрати в сумі 34712,05 грн.

Обґрунтовуючи позов позивач посилається на те, що на виконання умов договору №600945 купівлі-продажу теплової енергії між Концерном МТМ та КП «ВРЕЖО № 2», правонаступником прав та обовязків якого є МКП «Основаніє», позивачем в період з червня 2010 р. по січень 2011 р. та з жовтня 2015 р. по квітень 2016 р., відпущено відповідачу теплову енергію на суму 1 217 016,95 грн. Відповідач за спірний період частково погасив заборгованість шляхом взаємозаліку 22.11.2010 року, в позовний період зараховано суму 886,49 грн., як часткова оплата за червень 2010 року.

Позивач зазначає, що 26 листопада 2012 року між Концерном «МТМ» та МКП «Основаніє» було укладено угоду про реструктуризацію заборгованості, визначення строків та порядку виконання грошових зобов'язань, за умовами якої сторони реструктуризували заборгованість, яка виникла на підставі договорів, особових рахунків, угод та судових рішень. Заборгованість на той час була розрахована, звірена обома сторонами та повинна була здійснюватися шляхом розстрочення її оплати на період з 01.12.2012 до 31.07.2017 року, за графіком, узгодженим сторонами у Додатку № 2, який є невід'ємною частиною угоди. Станом на 31.10.2012 року сума заборгованості по Договору № 600945 від 01.09.2006 року складала 853 713,50 грн. Наведене, на думку позивача, є підтвердженням того, що відповідач визнав свій борг перед позивачем, який виник станом на 31.10.2012 року та підлягав реструктуризації. Заборгованість відповідача за Договором, з урахуванням графіку реструктуризації заборгованості, за періоди з червня 2010 р. по січень 2011 р. (частково, в сумі 51 111,96 грн.) та з жовтня 2015 р. по квітень 2016 р., складає 1 207 481,47 грн. Позивачем направлялися на адресу МКП «Основаніє» претензії з приводу погашення заборгованості, які станом на час звернення із позовом залишені без задоволення.

Невиконання відповідачем своїх зобовязань за договором, за доводами позивача, є підставою для покладення на останнього додаткової відповідальності у вигляді передбачених ст. 625 ЦК України 3%річних та інфляційних втрат. Посилаючись на приписи статей 258, 264, 509, 526, 530, 611, 625, 629 ЦК України, ст.ст. 193, 230, 232, 276 ГК України, Закону України Про житлово-комунальні послуги, Закону України Про теплопостачання, Правила користування тепловою енергією та умови договору №600945 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 19.08.2016 р. порушено провадження у справі № 908/2199/16, розгляд якої призначено на 20.09.2016 р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 20.09.2016 р. на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладено на 18.10.2016 р.

Ухвалою господарського суду від 18.10.2016р. на підставі ст. 69 ГПК України строк вирішення спору у справі № 908/2199/16 було продовжено на 15 днів до 03.11.2016р., цією ж ухвалою розгляд справи відкладено на підставі ст. 77 ГПК України на 31.10.2016р.

В судовому засіданні, яке відбулось 31.10.2016р. о 10год.00хв., на підставі ст. 77 ГПК України оголошувалась перерва на 31.10.2016р. на 15год. 00 хв.

Сторони до матеріалів справи надали двосторонньо підписаний та скріплений печатками підприємств акт звірки взаєморозрахунків, згідно з яким відповідач з визначеною позивачем сумою заборгованості (1207481,47 грн.) погодився частково в сумі 1153214,50грн. При цьому представник відповідача зауважив, що позивачем помилково до суми заборгованості включено прострочену суму по угоді про реструктуризацію, суми по орендованим приміщенням та по приміщенню, яке є приватною власністю третьої особи, за яким відповідач не є споживачем.

За клопотанням представників сторін розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

Представники позивача у судових засіданнях підтримали доводи, викладені у позовній заяві на наданих суду додаткових поясненнях.

Зокрема, у додаткових поясненнях позивач зазначає, що листом за вих. № 105/04 від 22.01.2016 року позивачем було повідомлено відповідача, що виключення з Договору теплового навантаження на приміщення, що знаходяться в оренді, можливе тільки в разі укладення орендарями з Концерном відповідних договорів на теплоспоживання. Згідно п. 2.1 розділу 2 Договору «Кількість теплової енергії на теплове навантаження розраховані на всі приміщення, які використовуються Споживачем та здаються в оренду, якщо на ці приміщення не укладений прямий договір між орендарем та Теплопостачальною організацією». По мірі укладання договорів на теплопостачання з орендарями, теплове навантаження цих приміщень будуть виключатися з Договору № 600945 від 01.09.2006 року, шляхом підписання Додаткової угоди. Нарахування за спожиту теплову енергію проводилися згідно Додаткової угоди № 14 від 10.08.2015 року, в якій були зазначені приміщення, які використовуються під власні потреби та які знаходяться в орендному користуванні. Позивач вважає, що Концерном «МТМ» було надано суду докази в підтвердження нарахувань за спірний період (методику нарахувань за спожиту теплову енергію з повним переліком приміщень, зазначених у Додатковій угоді № 14 від 10.08.2015 року та рахунки по-кожному приміщенню), і в свою чергу, відповідач нічим не обґрунтував свої заперечення щодо виставлених рахунків, контррозрахунків не надано.

У відзиві на позов МКП «Основаніє» погоджується з частиною суми основного боргу в розмірі 1153214,50 грн. При цьому відповідач зазначає, що частина суми основного боргу в розмірі 54266,97 грн. не обліковується у якості заборгованості за обліковими даними МКП «Основаніє» і в цій частині позовних вимог відповідач заперечує. Також, за доводами відповідача, Концерном «МТМ» виставлені рахунки та надіслані на адресу МКП «Основаніє» акти приймання-передачі теплової енергії на певні суми за період з листопада 2015 по квітень 2016 року, включно. Проте, як вбачається з наданих актів приймання - передачі теплової енергії, суми, зазначені в актах відрізняються від нарахувань Концерна «МТМ». Крім того, Концерном «МТМ» наданий акт приймання-передачі теплової енергії від 31.05.2016 року на суму 15953,66 грн., який є підставою для нарахувань за період з листопада 2015 по квітень 2016 року. Проте, при звірянні розрахунків між сторонами виявилося, що Концерн «МТМ», посилаючись на акт від 31.05.2016 року, нарахував до сплати 33285,10 грн., хоча сам акт складений на суму 15953,66 грн., що призвело до розбіжностей між актом від 31.05.2016 року та нарахуваннями Концерна «МТМ» на суму 17331,44 грн.

Крім того відповідач зазначає, що в нарахуваннях Концерна «МТМ» включені суми за відпущену теплову енергію орендарям нежитлових приміщень, тоді як, згідно умов договорів оренди нежитлових приміщень, укладених між орендарями та орендодавцем (Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради), Орендарі нежитлових приміщень повинні укласти прямі договори з постачальниками комунальних послуг, в тому числі із Концерном «МТМ».

В додаткових поясненнях відповідач наголошує, що акт приймання-передачі теплової енергії на суму 15953,66 грн. включає в себе нарахування за нежитлове приміщення за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, 81 (підвал ТОВ «Долус»), яке взагалі не повинно нараховуватися, оскільки зазначене вище нежитлове приміщення є приватною власністю третьої особи та має бути виключене з договору № 600945 від 01.09.2006 р., оскільки відповідач не є споживачем теплоенергії за цим приміщенням.

За поясненнями відповідача, різниця між нарахуваннями та наданими послугами згідно актів приймання-передачі теплової енергії в розрізі кожного місяця окремо в рамках спірного періоду з листопада 2015р. по квітень 2016 р., включно, складається з наступних сум: листопад 2015 року - нарахування 137004,43грн., сума згідно акту від 30.11.2015 - 135186,17грн., різниця - 1818,26грн.; грудень 2015 року - нарахування 182015,78грн., сума згідно акту від 31.12.2015 - 179916,20грн., різниця - 2099,58грн.; січень 2016 року - нарахування 266278,08грн., сума згідно акту від 31.01.2016 - 263236,46грн., різниця - 3041,62грн.; лютий 2016 року - нарахування 151600,46грн., сума згідно акту від 29.02.2016 - 145278,62грн., різниця - 6321,84грн.; березень 2016 року - нарахування 145696,72грн., сума згідно акту від 31.03.2016 - 143679,08грн., різниця - 2017,64грн.; квітень 2016 року - нарахування 24873,56грн., сума згідно акту від 30.04.2016 - 6887,40грн., різниця - 17986,16 грн. Загалом за спірний період Концерн «МТМ» нарахував до сплати 907469,03 грн., в той час як згідно актів приймання-передачі теплової енергії за той же період складає 874183,93грн. Остаточна сума розбіжностей між нарахуваннями та актами приймання-передачі теплової енергії Концерну «МТМ» за спірний період складає 33285,10 грн., яка не підтверджена доказами.

На думку МКП «Основаніє», на теперішній час з урахуванням заборгованості по угоді про реструктуризацію від 26.11.2012 року та поточної заборгованості, у підприємства існує заборгованість перед Концерном «Міські теплові мережі» в сумі 1153214,50 грн., що підтверджена рахунками та актами приймання-передачі теплової енергії, а також обліковується за даними підприємства.

Представник відповідача у судових засіданнях проти позовних вимог заперечив частково у відповідності до доводів письмового відзиву на позов та додаткових поясненнь.

В судовому засіданні 31.10.2016 р. прийнято і оголошено на підставі ст. 85 ГПК України вступну і резолютивну частини судового рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Матеріали справи свідчать, що 01.09.2006 р. між Концерном «Міські теплові мережі» (Теплопостачальною організацією, позивачем у справі) та Комунальним підприємством «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове обєднання № 2» (Споживачем, правонаступником якого є відповідач у справі) було укладено договір № 600945 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді (надалі Договір).

Згідно рішення Запорізької міської ради «Про затвердження передавальних актів та визначення розміру статутного капіталу міського комунального підприємства «Основаніє» від 25.07.2012 р. № 6 Міське комунальне підприємство «Основаніє» є повним правонаступником КП «ВРЕЖО № 2». До МКП «ОСНОВАНІЄ» перейшли все майно, майнові та немайнові права та обов'язки КП «ВРЕЖО № 2».

02.11.2012 р. між сторонами було укладено додаткову угоду до договору № 600945 від 01.09.2006 року, відповідно до якої сторони дійшли згоди вважати стороною по договору № 600945 в 01.09.2006 року - Міське комунальне підприємство «Основаніє».

Відповідно до розділу 1 Договору Теплопостачальна організація зобовязалась відпустити Споживачу теплову енергію в гарячій воді, а Споживач зобовязався прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами цього Договору та додатками до Договору, що є невідємними частинами.

Згідно з п. 3.2.6. Договору Споживач зобов'язався виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і терміни, які передбачені Договором.

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що облік споживання теплової енергії на потреби опалення та гарячого водопостачання проводиться за приладами комерційного обліку або розрахунковим способом.

Відповідно до п. 6.2 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць.

За змістом п. 6.3 Договору, оплата за теплову енергію проводиться у термін до 25 числа місяця, наступного за розрахунковим на підставі акту приймання-передачі теплової енергії.

Відповідно до п. 6.6 Договору Теплопостачальна організація з 5 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинна надати Споживачу документи за розрахунковий період: рахунок-фактуру, акт приймання-передачі теплової енергії, податкову накладну, акт звіряння розрахунків (за вимогою Споживача).

Пунктом 6.6.1 Договору передбачено, що отриманий акт прийманняпередачі теплової енергії Споживач повинен підписати, належним чином оформити і повернути акт прийому-передачі позивачу на протязі пяти днів з дати отримання.

Згідно із п. 6.6.2 Договору у разі неотримання Теплопостачальною організацією підписаного акту приймання-передачі, або обґрунтованих заперечень в його підписанні, у термін встановлений п. 6.6.1 Договору, акт підписується Теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у підписанні його Споживачем, та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахунковий період.

Відповідно до п. 6.6.3 Договору, при отриманні заперечень в підписанні акту та доказів в обґрунтування заперечень до нього, Теплопостачальна організація розглядає їх та надає відповідь про прийняття або відмову у прийнятті заперечень. При прийнятті заперечень до акту вносяться відповідні коригування в акті наступного місяця. У разі відмови у прийнятті заперечень, Теплопостачальна організація надає нормативно обґрунтовану відповідь.

Пунктом 10.1 Договору передбачено, що цей договір набирає чинності з часу його підписання і діє до 01.08.2006 р.

Договір вважається продовженим на кожний наступний рік від дати, вказаної в п.10.1, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору ні одна із сторін не заявила про розірвання даного договору (п. 10.4 Договору).

У звязку із тим, що у матеріалах справи відсутні звернення сторін чи заяви про розірвання Договору, Договір вважається автоматично пролонгованим на той саме строк і на тих самих умовах.

Між сторонами було укладено ряд Додаткових угод до Договору, якими змінювалося теплове навантаження та перелік обєктів, на які відпускається теплова енергія.

Останньою Додатковою угодою № 14 від 10.08.2015 року сторони змінили Додаток №1 до Договору та визначили перелік обєктів та теплове навантаження на опалення.

Наданими до матеріалів справи актами приймання-передачі теплової енергії підтверджується, що позивачем в період: червня 2010 р. по січень 2011 р. та з жовтня 2015 р. по квітень 2016 р., включно, відпущено відповідачу теплову енергію на загальну суму 12017016,95 грн.: червень 2010р. 6560,96грн., липень 2010р. 6894,83грн., серпень 2010р. 6496,07грн., вересень 2010р. 6904,91грн., жовтень 2010р. 37883,45грн., листопад 2010р. 44743,98грн., грудень 2010р. 53936,57грн., січень 2011р. 59760,95грн., жовтень 2015р. 86366,20грн., листопад 2015р. 135 186,17грн., грудень 2015р. 179 916,20грн., січень 2016р. 263 236,46грн., лютий 2016р. 145 278,62грн., березень 2016р. 143 679,08грн., квітень 2016р. 6887,40грн., травень 2016р. 15953,66грн.

На оплату поставленої теплової енергії відповідачу були направлені позивачем відповідні рахунки.

Більша частина актів приймання-передачі теплової енергії містить підпис Споживача та печатку підприємства. Всупереч умов договору, відповідач підписані акти приймання передачі теплової енергії за період - червень 2010 р., лютий 2016 р. травень 2016 р., включно, на адресу Теплопостачальної організації не повернув, заперечень щодо нарахувань, зазначених у рахунках та актах приймання-передачі теплової енергії не надав. Отже, оформлені таким чином акти (в силу п.6.6.1, 6.6.2 договору) також є погодженими та є підставою для проведення остаточних розрахунків.

Відповідач за спірний період частково погасив заборгованість шляхом взаємозаліку від 22.11.2010 року, в позовний період зараховано суму 886,49 грн., як часткова оплата за червень 2010 року.

26.11.2012 року між Концерном «МТМ» та МКП «Основаніє» було укладено угоду про реструктуризацію заборгованості, визначення строків та порядку виконання грошових зобов'язань, за умовами якої сторони реструктуризували заборгованість, яка виникла на підставі договорів, особових рахунків, угод та судових рішень. Заборгованість на той час була розрахована, звірена обома сторонами та повинна була здійснюватися шляхом розстрочення її оплати на період з 01.12.2012 р. до 31.07.2017 р., за графіком, узгодженим сторонами у Додатку № 2, який є невід'ємною частиною угоди.

Згідно з Додатком № 1 до Угоди про реструктуризацію станом на 31.10.2012 року сума заборгованості за Договором № 600945 від 01.09.2006 року складала 853 713,50 грн.

Згідно Додатку № 2 до Угоди про реструктуризацію за Договором № 600945 від 01.09.2006 р. відповідач повинен був сплатити суму в розмірі 32 219,20 грн. у період з 01.06.2016 р. по 30.06.2016 р. та суму в розмірі 181 427,04 грн. в період з 01.07.2016 р. по 31.07.2016 р.

Як вказує позивач, заборгованість відповідача перед позивачем за Договором, з урахуванням графіку реструктуризації заборгованості, за періоди з червня 2010 року по січень 2011 року (частково, в сумі 51 111,96 грн.) та з жовтня 2015 року по квітень 2016 року, складає 1 207 481,47грн.

Направлені на адресу відповідача претензії з приводу погашення заборгованості залишені без задоволення.

Позовні вимоги про стягнення з Міського комунального підприємства Основаніє заборгованості за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №600945 від 01.09.2006 р. у сумі 1 207 481,47грн. основного боргу, у сумі 14 730,42грн. 3% річних та у сумі 34 712,05грн. інфляційних втрат стали предметом судового розгляду у даній справі.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини... Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні приписи містить ст. 193 Господарського кодексу України.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як підтверджено матеріалами справи, правовідносини між позивачем та відповідачем у спірний період були врегульовані укладеним між ними Договором № 600945 від 01.09.2006р., за умовами якого позивач зобовязався постачати відповідачу теплову енергію в гарячій воді, а відповідач приймати та сплачувати її вартість.

Згідно з приписами п. 7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, пунктом 2 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно долучених до матеріалів справи копій актів приймання-передачі теплової енергії за період з червня 2010 р. по січень 2011 р. та з жовтня 2015 р. по квітень 2016 р., включно, позивач поставив відповідачу теплову енергію в гарячій воді на загальну суму 1 217 016,95 грн.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами пунктів 6.3 Договору підставою для розрахунків Споживача з Теплопостачальною організацією є рахунок та акт приймання-передачі.

Споживач зобовязаний до 25 числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок Теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію.

Проте, відповідач свої зобовязання щодо оплати отриманої теплової енергії, всупереч умов Договору та вимог закону, належним чином не виконав.

За доводами позивача, заборгованість відповідача за Договором, з урахуванням графіку реструктуризації заборгованості, за періоди з червня 2010 р. по січень 2011 р. (в сумі 51 111,96 грн.) та з жовтня 2015 р. по квітень 2016 р., складає 1 207 481,47 грн.

Слід зазначити, що факт наявності заборгованості за Договором відповідачем не заперечується. До матеріалів справи надано оригінал акта звірки взаєморозрахунків, підписаного сторонами та скріпленого печатками сторін, за змістом якого станом на момент розгляду справи відповідач визнав наявність заборгованості за Договором перед позивачем в сумі 1 153 214,50 грн.

Заперечення відповідача стосуються суми в розмірі 54266,97 грн., яка за його доводами не обліковується на підприємстві, як прострочена сума за угодою про реструктуризацію заборгованості. Проте, суд доводи відповідача в цій частині відхиляє, оскільки зазначеною Угодою сторонами було зафіксовано суму заборгованості відповідача та графік сплати як кінцевий термін зазначено квітень 2016 року.

Щодо заперечень відповідача по сумам, що нараховані за відпущену теплову енергію орендарям нежитлових приміщень, суд зауважує, що за умовами укладеного між сторонами Договору «Невід'ємними частинами цього Договору є: Додатки до Договору № 1, 1а, 2, 3, 4, 5», а також додаткові угоди. Всі Додаткові угоди підписані та скріплені печаткою підприємства відповідача. При цьому, нарахування за спожиту теплову енергію на нежитлові приміщення проводилися на теплове навантаження згідно до умов Договору та Додаткових угод, укладених у відповідні періоди. Додаткова угода № 14 від 10.08.2015 року є чинною - укладена на нежитлові приміщення, що використовуються під власні потреби та приміщення, що передані в орендне користування. Згідно листа позивача вих. № 105/04 від 22.01.2016 р. відповідача було повідомлено, що виключення з Договору теплового навантаження на приміщення, що знаходяться в оренді, можливе тільки в разі укладення орендарями з Концерном відповідних договорів на теплоспоживання. Згідно п. 2.1 розділу 2 Договору «Кількість теплової енергії на теплове навантаження розраховані на всі приміщення, які використовуються Споживачем та здаються в оренду, якщо на ці приміщення не укладений прямий договір між орендарем та Теплопостачальною організацією». Отже, виключати із суми заборгованості нарахування по орендованим приміщенням у суду не має підстав.

Відносно розбіжностей між сумами за актами приймання-передачі та нарахуванням позивача, на що також вказує відповідач у своїх запереченнях, суд звертає увагу, що відповідачем в даному випадку не прийнято до уваги здійснення позивачем наступних коригувань згідно коригуючи актів. Так, коригування по споживачу ТОВ «Орбіта» за період березень 1014 р. лютий 2015 р. склало 14401,20 грн. без ПДВ (-17281,44 грн.). Оскільки коригування проводилось частково за період, який не входить до періоду, який є предметом розгляду даної справи, до сплати у квітні 2016 р. підлягає сума 24 168,84 грн. Таким же чином скориговано акт за травень 2016 р. на суму 50,00 грн.

Разом з тим, судом зясовано, що включення позивачем у квітні 2016 р. нарахування за нежитлове приміщення за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, 81 (підвал ТОВ «Долус») суми в розмірі 16003,67 грн. є неправомірним, оскільки зазначене нежитлове приміщення є приватною власністю. Представник позивача у судовому засідання підтвердив вказані обставини в повному обсязі.

Таким чином, сума заборгованості відповідача перед позивачем за спірний період складає 1 191 477,80 грн. (1 207 481,47 грн. 16 003,67 грн.).

Враховуючи вимоги ст. 599 ЦК України, згідно якої зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, суд вважає правомірними позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 1 191 477,80 грн. основного боргу за договором і в цій частині задовольняє позовну вимогу позивача про стягнення основного боргу. В частині стягнення суми 16003,67 грн. основного боргу суд відмовляє у позові через необґрунтованість її нарахування.

Правові наслідки порушення грошового зобовязання передбачені, зокрема, ст.ст. 549, 611, 625 ЦК України.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань розяснено, що сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Вирішуючи спір, суд бере до уваги наведені вище приписи законодавства, представлені докази, а також розяснення, викладені у п. 1.12 Пленуму, відповідно до якого з огляду на вимоги ч.1 ст. 47 і ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Позивач просить стягнути з відповідача суму 14730,42грн. 3% річних та суму 34712,05грн. втрат від інфляції.

Судом перевірено розрахунок 3% річних та втрат від інфляції за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство та здійснено розрахунки - з урахуванням визнаної судом правомірною суми основного боргу в розмірі 1 191 477,80 грн.

Суд відзначає, що вимога про стягнення 3% річних підлягає частковому задоволенню. Так, за заявлений період (з урахуванням суми заборгованості, строків настання оплати згідно угоди від 26.11.2012 р. та за кожний окремо місяць з жовтня 2015 р. по квітень 2016 р.) належний до стягнення розмір 3% річних становить суму 14 213,92 грн.

Отже, вимога про стягнення 3 % річних задовольняється судом частково - в загальному розмірі 14213,92 грн. В решті позовної вимоги про стягнення 3% річних слід відмовити, як нарахованої та заявленої до стягнення необґрунтовано.

Щодо вимоги позивача про стягнення втрат від інфляції суд зазначає, що позивачем про розрахунку враховано рекомендації Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань від 17.12.2013 р. № 14, згідно з якими в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Судом досліджено розрахунок інфляційних втрат, здійсненний позивачем, з урахуванням приписів постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 р. № 14, листа ВСУ від 03.04.1997р. № 62-97р., дати початку порушення грошового зобовязання, суми боргу, що існувала у спірний період та самостійно визначеного позивачем періоду нарахування втрат від інфляції та перевірено за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство.

Згідно здійсненого судом перерахунку, сума інфляційних втрат (за період з грудня по липень 2016 р.) складає 34760,03 грн. (зважаючи на дефляцію у червні липні 2016 р.), Отже, за відсутності можливості у суду виходити за межі позовних вимог, вимога позивача про стягнення інфляційних втрат задовольняється у визначеному позивачем розмірі 34712,05 грн.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме: в сумі 1 191 477,80 грн. основного боргу, 14 213,92 грн. 3% річних та 34 712,05 грн. інфляційних втрат. В іншій частині позовної вимоги про стягнення інфляційних втрат суд відмовляє з огляду на необґрунтованість.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, внаслідок чого з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 18 605,91 грн. судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Також, суд констатує наявність підстав для повернення з Державного бюджету суми зайво сплаченого судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платників, обєкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору врегульовано Законом України Про судовий збір.

Так, пунктом 1 статті 4 вказаного Закону встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Зокрема, згідно пп. 2 п.2 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат; позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Судом розглядаються вимоги про стягнення з Міського комунального підприємства Основаніє заборгованості за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №600945 від 01.09.2006 р. в сумі 1256923,94 грн., тобто, предметом розгляду даної справи є вимога майнового характеру, за яку належить до сплати 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, що складає 18853,86 грн.

Згідно наданого до позову платіжного доручення № 9033 від 14.06.2016 р. Концерном «Міські теплові мережі» сплачено суму 27713,98 грн. судового збору, отже, сума зайво сплаченого судового збору складає 8860,12 грн.

При цьому, в позовній заяві позивач просить суд повернути зайво сплачену платіжним дорученням № 9033 від 14.06.2016р. суму судового збору.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір, сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі: 1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; <…>.

За таких обставин, сума 8860,12 грн. зайво сплаченого Концерном «Міські теплові мережі» судового збору підлягає поверненню позивачу.

Керуючись ст.ст. 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Міського комунального підприємства Основаніє (69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, 29-А, ) на користь Концерну Міські теплові мережі в особі Філії Концерну «МТМ» Олександрійського району (юридична адреса: 69091, м.Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137; фактична адреса: 69002, м. Запоріжжя, вул. Святого Миколая (Артема),79-А, ) на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання № 2813 у Філії Запорізьке обласне управління ПАТ Державний ощадний банк України, МФО 313957) суму 1 191 477 (один мільйон сто девяносто одна тисяча чотириста сімдесят сім) грн. 80 коп. основного боргу за договором № 600945 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді.

Стягнути з Міського комунального підприємства Основаніє (69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, 29-А, ) на користь Концерну Міські теплові мережі в особі Філії Концерну «МТМ» Олександрійського району (юридична адреса: 69091, м.Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137; фактична адреса: 69002, м. Запоріжжя, вул. Святого Миколая (Артема),79-А, ) поточний рахунок №1951 у Філії Запорізьке обласне управління ПАТ Державний ощадний банк України, МФО 313957) суму 14 213 (чотирнадцять тисяч двісті тринадцять) грн. 92 коп. 3% річних, суму 34 712 (тридцять чотири тисячі сімсот дванадцять) грн. 05 коп. інфляційних втрат та суму 18 605 (вісімнадцять тисяч шістсот пять) грн. 91 коп. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Видати ухвалу на повернення з державного бюджету України Концерну Міські теплові мережі в особі Філії Концерну «МТМ» Олександрійського району (юридична адреса: 69091, м.Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137; фактична адреса: 69002, м. Запоріжжя, вул. Святого Миколая (Артема),79-А, ) суми 8860 (вісім тисяч вісімсот шістдесят) грн. 12 коп. судового збору, зайво сплаченого згідно платіжного доручення № 9033 від 14.06.2016 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення оформлено у повному обсязі та підписано згідно із вимогами ст. 84 ГПК України та ч.3 ст. 51 ГПК України 07.11.2016 р.

Суддя М.В. Мірошниченко