КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" листопада 2016 р. Справа№ 910/19410/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коршун Н.М.

суддів: Зеленіна В.О.

ОСОБА_1

за участю представників:

Від позивача: ОСОБА_2 - представник за довіреністю.

Від відповідача: ОСОБА_3 - представник за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу Житловий кооператив - 4

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2015 року

у справі № 910/19410/14 (головуючий судя ОСОБА_4, судді:

ОСОБА_5, ОСОБА_6В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства Київенерго

до Житлово-будівельного кооперативу Житловий кооператив - 4

про стягнення заборгованості у розмірі 171 770,97 грн.

за Договором № 1410035 на постачання теплової енергії у гарячій воді

від 01.09.2010 року.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Київенерго» звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Житлово-будівельного кооперативу Житловий кооператив - 4 про стягнення 171 770,97 грн., з яких 149 360,97 грн. основного боргу, 13 653,60 грн. інфляційних втрат, 8 756,39 грн. 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на неналежне виконання відповідачем зобовязань за Договором №1410035 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.09.2000 року щодо оплати вартості спожитої теплової енергії, у звязку з чим за останнім виникла заборгованість за надані позивачем послуги з теплопостачання.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 02.02.2015 року у справі № 910/19410/14 призначено судову експертизу та зупинено позовне провадження.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 26.05.2015 року поновлено провадження у справі №910/19410/14, у звязку з поверненням матеріалів даної справи без проведення судової експертизи.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 24.06.2015 року у даній справі позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що між сторонами не погоджено методику визначення обсягу та вартості спожитої теплової енергії у випадку відсутності приладів обліку.

Також, апелянт не погоджується з розміром заборгованості за постачання теплової енергії у гарячій воді зазначеної позивачем та вважає, що йому було поставлено теплової енергії у гарячій воді на 17 787,41 грн.

Крім того, апелянт стверджує, що суд першої інстанції залишив поза увагою його клопотання про призначення судово-технічної експертизи.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він проти її вимог заперечує та просить суд залишити її без задоволення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.10.2015 року призначено комплексну судову експертизу по справі № 910/19410/14, апеляційне провадження зупинено.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.08.2016 року № 910/19410/14 апеляційне провадження по даній справі поновлено, у звязку з надходженням матеріалів справи та Висновку комплексної судової експертизи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.09.2010 року між Акціонерною енергопостачальною організацією Київенерго (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Київенерго) (енергопостачальна організація) та Житловим кооперативом №4 (абонент) укладено Договір №1410035 на постачання теплової енергії у гарячій воді, за умовами якого предметом цього Договору є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених цим Договором.

Відповідно до п. 2.2.1. Договору, енергопостачальна організація зобовязується постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року; в кількості та в обсягах згідно з Додатком №1 до цього Договору.

Згідно з п. 2.3.1. Договору, абонент зобовязується додержуватися кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у Додатку №1 до Договору, не допускаючи їх перевищення, та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії.

Відповідно до п. 5.1. Договору облік споживання абонентом теплової енергії проводиться розрахунковим способом.

Згідно з п. 2 Додатку № 4 до Договору Порядок розрахунків за теплову енергію (далі по тексту Додаток № 4) абонент щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує: у Районному відділі теплозбуту №4 за адресою: вул. Борщагівська, буд. №171/18, розрахункова група, тел. 456-33-03:

- облікову картку фактичного споживання теплової енергії за звітній період;

- акт звіряння розрахунків на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки "Абонент" повертає в РТ-4);

- акт виконаних робіт;

- податкову накладну отримує за адресою: вул.. Мельникова, 31.

Відповідно до п. 3 Додатку № 4 до Договору Абонент щомісячно з 12 по 15 число самостійно отримує з адресою: м. Київ, вул.Мельникова, 31 податкову накладну.

Згідно з п. 4 Додатку № 4 до Договору сплата за вказану в п. 2 цього Додатку документами, абонент виконує не пізніше 25 числа поточного місяця.

Як передбачено ст. 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Дана норма кореспондується з положеннями ст. 526 ЦК України.

За приписами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За вимогами ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частинами 6, 7 ст. 276 ГК України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Згідно ст. 20 Закону України Про теплопостачання, тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється субєктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, крім тарифів на виробництво теплової енергії для суб'єктів господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, затверджуються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законодавством.

Судовою колегією встановлено, що на виконання умов договору позивач свої зобовязання за Договором виконав належним чином, поставляв споживачу теплову енергію згідно умов Договору, а відповідач всупереч умовам Договору не сплатив вартість спожитої теплової енергії за період з 01.10.2011 року по 01.06.2014 року, у звязку з чим за ним виникла заборгованість в розмірі 149 360,97 грн., що підтверджується табуляграмами споживання теплової енергії, відомостями обліку споживання теплової енергії та довідкою про надходження коштів за спожиту згідно Договору теплову енергію основного боргу.

Судова колегія не приймає до уваги посилання апелянта на те, що, оскільки між сторонами не погоджено методику визначення обсягу та вартості спожитої теплової енергії у випадку відсутності приладів обліку, він не погоджується з розміром заборгованості за постачання теплової енергії у гарячій воді зазначеної позивачем, з огляду на наступне.

Матеріалів справи свідчать про те, що у абонента не установлені прилади обліку по гарячому водопостачанню.

Як вбачається з п. 5.5. Договору при відсутності приладів обліку, або виходу його з ладу - кількість теплової енергії, що відпущена «Абоненту», визначається «Енергопостачальною організацією» як виняток - розрахунковим способом.

Пунктом 5.6 Договору сторони узгодили, що у випадку підключення «Абонента» без приладів обліку теплової енергії до центрального теплового пункту (ЦТП) з приладами обліку - від загального споживання теплової енергії, визначеної за приладами обліку ЦТП, віднімаються обсяги споживання теплової енергії, визначені по приладам обліку споживачів, підключених до ЦТП, а залишок обсягу спожитої теплової енергії розподіляється «Абоненту» - пропорційно його договірним навантаженням.

Матеріали справи свідчать про те, що розрахунок теплових потоків на потреби ГВК при проектуванні теплових мереж передбачений Додатком К до ДБН В.2.5-39:2008 С.53. (Том І, а.с. 200).

Відповідно до п. 23 Правил користування тепловою енергією та п. 4.2. Додатку № 4 до Договору кількість спожитої теплової енергії на потреби гарячого водопостачання (за умови відсутності приладу комерційного обліку споживання теплової енергії) визначається, відповідно до договірного теплового навантаження на гаряче водопостачання (Додаток № 1 до Договору), з урахуванням середньомісячної розрахункової температури теплоносія від теплових джерел «Енергопостачальної організації» та фактичного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду; кількості годин роботи (діб) роботи тепловикористовуючого обладнання «Абонента» та проводиться відповідно до Тимчасових правил обліку відпускання і споживання теплової енергії (далі - Тимчасові правила), за наступною формулою: Qмісгвп = Qгвпдог *n*k, де:

Qмісгвп - кількість теплової енергії, використаної споживачем за розрахунковий період, Гкал;

Qгвпдог - середньодобове теплове навантаження на потреби гарячого водопостачання, а дно з договором, Гкал/добу;

n - кількість діб споживання теплової енергії у розрахунковому періоді;

к - знижуючий коефіцієнт, який враховує фактичну кількість отриманої теплової енергії та температуру мережної води у подавальному трубопроводі.

Після визначення обсягів спожитої теплової енергії, отриманні дані множимо на відповідний тариф для певної категорії споживача.

Як вбачається з висновку комплексної судової експертизи № 11261 від 02.08.2016 року, судовий експерт зазначив про те, що неможливо встановити обєм та вартість наданих позивачем послуг з постачання теплової енергії у гарячій воді.

Судова колегія не приймає до уваги зазначений вище висновок судового експерта, оскільки матеріалами справи, а саме табуляграмами споживання теплової енергії, відомостями обліку споживання теплової енергії та довідкою про надходження коштів за спожиту згідно Договору теплову енергію, підтверджується обєм та вартість наданих позивачем послуг з постачання теплової енергії у гарячій воді.

Крім того, ч. 5 ст. 42 ГПК України передбачено, що висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою його клопотання про призначення судово-технічної експертизи., оскільки це спростовується матеріалами справи.

Враховуючи встановлені вище обставини, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в розмірі 149 360,97 грн. нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченням суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано відповідачу 13 653,60 грн. інфляційних втрат, 8 756,39 грн. 3% річних.

Перерахувавши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що вимога про стягнення інфляційних втрат та 3% річних підлягають задоволенню.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст.34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем належними та допустимими доказами не спростовані встановлені вище обставини.

Враховуючи зазначене вище, судова колегія вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно зясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку, рішення місцевого господарського суду, яким задоволено позовні вимоги повністю, відповідає чинному законодавству та матеріалам справи; колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Місцевим господарським судом правильно дотримані вимоги ст. 49 ГПК щодо покладення судових витрат на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 99, 103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу Житловий кооператив - 4 на рішення Господарського суду м. Києва від 24.06.2015 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 24.06.2015 року у справі № 910/19410/14 без змін.

3. Стягнути з Житлового кооперативу №4 (03179, м. Київ, ВУЛ. ІРПІНСЬКА, будинок 66, ) на користь Публічного акціонерного товариства Київенерго (01001, м. Київ, ОСОБА_7 ФРАНКА, будинок 5, ) 9 240,00 грн. витрат на сплату судової експетизи.

4. Доручити Господарському суду м. Києва видати наказ.

5. Матеріали справи № 910/19410/14 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Н.М. Коршун

Судді В.О. Зеленін

ОСОБА_1