ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2016 року Справа № 904/1350/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чимбар Л.В. (доповідач),

суддів: Дмитренко Г.К., Антонік С.Г.,

при секретарі Погорєлова Ю.А.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник, довіреність №б/н від 28.04.2016 р.;

від позивача: ОСОБА_2, представник, довіреність №б/н від 28.04.2016 р.;

від відповідача: ОСОБА_3, представник, довіреність №2090 від 25.10.2016 р.;

від відповідача: ОСОБА_4, представник, довіреність №2207 від 26.10.2016 р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.08.2016 року у справі №904/1350/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургійна транспортна компанія", м. Дніпропетровськ

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця", м. Дніпропетровськ

про зобов'язання виконати певні дії та стягнення 50 041,35 грн за договором № ПР/В-15142/НЮдч на технічне обслуговування з відчепленням вантажних вагонів від 26.01.2015

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 10.08.16 року у справі №904/1350/16 (суддя Воронько В.Д.) позов задоволено частково. Зобов'язано публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" виконати свої зобов'язання в натурі за договором від 26.01.2015 № ПР/В-15142/НЮдч, а саме виконати технічне обслуговування з відчепленням вагонів №№95188629, 95091781 та 95095709 товариства з обмеженою відповідальністю "Металургійна транспортна компанія".

Відповідач з рішенням суду не погодився, та подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що судом першої інстанції були порушені норми матеріального та процесуального права. При цьому Відповідач не називає жодної конкретної норми, яка на його думку була порушена. В апеляційній скарзі зазначає що ремонт спірних вагонів не підпадає під умови договору, та вважає що умови договору №ПР/В-15142/НЮдч він має право не виконувати, оскільки не має технічної можливості виконати ремонт на станції Апостолове і передислоціювати пошкоджені вагони залізницею до іншої станції. В апеляційній скарзі скаржник також посилається на те, що залізниця повною мірою виконала вимоги п.5.2 Договору, переміщення вагонів може спричинити більш тяжкі наслідки, Позивачем не підписані акти форми ВУ-25, вагони не підпадають під дію Договору, замовник за умовами договору має самостійно вирішувати питання про відшкодування витрат на ремонт, перелік пошкоджень, вказаних у ВУ-25 не відповідає переліку несправностей за договором, відсутня технічна можливість для усунення несправностей у Відповідача, про що письмово попереджений Позивач.

Позивач, в свою чергу, вважає, що рішення суду є повністю законним, винесене з дотриманням умов, передбачених чинним законодавством та відповідає обставинам справи по суті тому проти задоволення апеляційної скарги заперечує. Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, де висловив свою аргументовану позицію з оспорюваних питань.

Справа неодноразово розглядалась судами.

Приймаючи рішення у справі суд першої інстанції виходив з наявних фактів неналежного виконання зобов'язань за вказаним договором з боку Відповідача, з огляду на що вимога щодо зобов'язання Відповідача виконати в натурі технічне обслуговування з відчепленням вагонів підлягає задоволенню.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до умов укладеного між сторонами Договору (пп 1.1, 1.2, 1.3) Виконавець зобовязується виконувати протягом терміну дії цього Договору технічне обслуговування з відчепленням під час експлуатації вагонів власності Замовника, вагонів, які знаходяться у нього в оренді або в оперативному управлінні, а Замовник зобовязується прийняти та оплатити надані послуги в порядку та на умовах, передбачених цим Договором.

Обумовлені Договором послуги є такими, що систематично надаються Відповідачем стороннім підприємствам, в т.ч. Відповідачу, на умовах типових договорів в межах підпорядкованих Відповідачу підрозділів.

Умовами Договору (п.1.3) також визначено, що в разі відсутності у Виконавця технічної можливості провести ТО з відчепленням на станції, де була виявлена несправність, передислокація вагона на іншу станцію, де є така можливість, проводиться за рахунок Замовника із обовязковим його попереднім повідомленням в письмовому вигляді, отже, Відповідач зобовязаний надати послуги на місці виявлення несправностей, або, попередивши Позивача, передислокувати вагони до іншого місця надання послуг, яке знаходиться в структурі Відповідача. При цьому з тексту п.1.3 Договору вбачається, що згода Позивача на таку передислокацію не є обовязковою і повідомлення його Відповідачем носить інформативний характер.

Згідно з п.4.2 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 №17 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 лютого 2015 за №168/26613 за наявності договору між власником вагонів і залізницею гарантійне обслуговування вагонів приватної власності виконується так само, як і для вагонів інвентарного парку залізниць.

Відчеплення вагонів відбулось в зоні обслуговування Відповідача, отже місце виявлення обєктів відповідає умовам Договору, самі обєкти ремонту належать Позивачу на достатніх правових підставах, обсяг необхідного ремонту визначений уповноваженою особою (залізниця) та відповідає умовам укладеного між сторонами Договору, у переліку виявлених несправностей відсутні несправності, які за умови пп 4.2, 5.10 Договору унеможливлюють надання послуг за Договором, в Договорі відсутні інші технічні умови, які б перешкоджали виконанню Відповідачем своїх обовязків за Договором, відтак підстави для самостійного вирішення Позивачем питання ремонту своїх вагонів на іншому підприємстві відсутні.

Відповідач при складанні актів ВУ-25 визначив обсяг необхідного ремонту як «технічне обслуговування вантажних вагонів з відчепленням від поїзду або состава», так само сторонами визначений і предмет договору, вагони віднесено на відповідальність підрозділу Відповідача згідно з операцією ОТОТ, оформлено повідомлення форми ВУ-23М, що є підтвердженням приймання вагонів в ремонт, відповідно до умов пп 2.3, 4.1 договору. Доказом того, що оспорювані об'єкти підпадають під дію договору є те, що в усіх трьох актах ВУ-25М відповідачем визначено обсяг необхідного ремонту як "технічне обслуговування вантажних вагонів з відчепленням від поїзду або состава".

В розділі 4 п.п.4.1.1. п.4.1. Інструкції з технічного обслуговування вагонів в експлуатації ЦВ-0043, затвердженої Наказом № 417-ц від 25.09.20018 Міністерства транспорту та зв'язку України Державної адміністрації залізничного транспорту України, визначено, що технічне обслуговування вантажних вагонів передбачає:

- контроль технічного стану вагонів, що знаходяться в сформованих составах і транзитних поїздах, а також порожніх вагонів при підготовці їх до перевезень без відчеплення від состава чи групи вагонів; виявлення несправностей; виконання необхідного ремонту, що забезпечує безпеку руху, пожежну безпеку, збереження вантажів, що перевозяться, та вагонів; постановку в поїзди і прямування в них технічно справних вагонів - (ТО).

- технічне обслуговування з відчепленням вагонів транзитних і прибулих до розформування поїздів, або сформування составів - (ТОв-2).

Пунктом 1 п.п.1.1, п.п.1.2 Правил з технічного обслуговування з відчепленням № ЦВ-0030, затверджених наказом Укрзалізниці від 30.07.2007 № 385-Ц, передбачено, що ці "Правила з технічного обслуговування з відчепленням" (далі - Правила) є керівним документом для вагоноремонтних підприємств при технічному обслуговуванні вантажних вагонів в процесі експлуатації (ТОв-2). Вимоги цих правил є обов'язковими при проведенні технічного обслуговування вантажних вагонів з відчепленням їх від поїздів (ТОв-2).

Пунктами 3.1 - 3.4, 3.6, 7.1 та 8.1 Правил визначено, що технічне обслуговування з відчепленням виконується у спеціалізованих пунктах або на коліях, розташованих на ПТО або в депо. Пункти або колії для виконання технічного обслуговування вагонів з відчепленням повинні бути оснащені засобами механізації. Ремонт вагонів проводять ремонтні бригади. При технічному обслуговуванні вагонів з відчепленням повинні бути виявлені та усунуті все несправності кузовів, рам вагонів, колісних пар, бокових рам та надресорних балок візків, буксового вузла, пружинно-фрикційного ресорного комплексу, гальмівного обладнання, автозчепного пристрою незалежно від причин надходження вагона на технічне обслуговування з відчепленням.

Технічне обслуговування вантажних вагонів з відчепленням проводиться способом заміни несправних вузлів та деталей новими або заздалегідь відремонтованими.

Пошкоджені вагони на залізницях України беруться на облік у вагонному депо, на територію якого вони надійшли.

Пошкоджені при сходах та зіткненнях вагони повинні бути відремонтовані не пізніше 10 днів після терміну проведення деповського ремонту або 20 днів після терміну заводського ремонту. Під час технічного обслуговування з відчепленням та після його закінчення, дотримання вимог технологічного процесу, якість та обсяг виконаних робіт визначаються особою, яка має на це відповідне право.

Крім того, в Правилах технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом МТУ 20.12.1996 №411, в пунктах 12.11 та 12.12 встановлено, що технічне обслуговування без відчеплення та з відчепленням і ремонт вагонів проводиться в пунктах технічного обслуговування, у вагонних депо і на заводах. На станціях формування і розформування, під час прямування - на станціях, визначених графіком руху поїздів, кожний вагон поїзда має пройти технічне обслуговування, а в разі виявлення несправності бути відремонтований.

З вищезазначеного вбачається, що саме на Відповідача покладається обовязок контролю технічного стану майна Позивача в процесі експлуатації та, за наявності договорів, виконання усунення несправностей, що виникли під час руху.

В порушення умов договору Відповідач не виконав ТО пошкоджених вагонів.

Позивач неодноразово звертався до Відповідача стосовно проведення ремонту зазначених вагонів відповідно до вимог договору від 26.01.2015 №ПР/В-15142/НЮдч. У відповідь на запити Позивача ним було отримано лист (вих. № В-27/3751 від 04.12.2015) за підписом начальника служби вагонного господарства Відповідача, в якому було повідомлено, що структурні підрозділи філії «Придніпровська залізниця» не мають технічної можливості виконати ремонт пошкоджених вагонів № 95188629, 95091781 та 95095709, в якому не було визначено передбачених договором підстав для відмови від надання послуг.

В доповненні до апеляційної скарги Відповідач також акцентував увагу суду на тому, що перелік несправностей, обумовлений договором не співпадає з переліком несправностей оспорюваних вагонів, а деякі з них взагалі не можуть бути усунені при технічному обслуговуванні з відчепленням. З таким твердженням суд не погоджується і вважає, що в Договорі прописані узагальнені назви несправностей, вузлів або систем, що ремонтуються, тому елементи вузлів, систем та більш дрібний ремонт, які відповідно до технології є складовими частинами понять вказаних у переліку автоматично входять до цього переліку в складі узагальнених назв і понять.

Що стосується твердження Відповідача відносно того, що усунення частини несправностей у вагонах №95188629, 95091781, 95095709 не обумовлено вимогами Технологічного процесу та вимогами Інструкцій, яких необхідно дотримуватися при виконанні технічного обслуговування вагонів з відчепленням. Суд вважає, що воно спростовується п. 7.5.1, част. б, д, е, ж п.п. 7.5.2.1 п. 7.5.2, п. 7.10, част. г, е п.7.5.3.1 п 7.5.3 нормативного документу «Інструкція по зварюванню та наплавленню при ремонті вантажних вагонів та контейнерів» ЦВ-0019, затвердженого наказом Укрзалізниці від 27.11.2006 №458-Ц, яким усунення спірних несправностей дозволяється при всіх видах ремонту.

Щодо тверджень Відповідача стосовно того, що певні несправності не підлягають ремонту через відсутність відповідного обладнання. Слід зауважити, що відсутні жодні докази того, що Відповідач повідомляв Позивача про необхідність надання давальницької сировини на умовах, передбачених Договором, тому посилання Відповідача стосовно ненадання Позивачем давальницької сировини для виконання ремонту, при відсутності прямого посилання на обовязок надання таких матеріалів в тексті договору є безпідставними. Сам факт укладення відповідачем договору від 26.01.2015 №ПР/В-15142/НЮдч на технічне обслуговування з відчепленням є однозначним свідченням того, що у Відповідача має бути можливість для проведення передбаченого договором ремонту, принаймні на момент укладання договору він таку можливість задекларував та протягом терміну дії договору, жодних повідомлень про зміну його умов, як це передбачено п.п.12.3 договору, позивачу не направляв.

Всі виявлені несправності у вагонах Позивача засвідчені актами про пошкодження, висновками до актів пошкоджень є необхідність виконання вагонам саме технічного обслуговування з відчепленням, акти підписані відповідальними уповноваженими працівниками Відповідача, що на думку суду, вказує на свідоме визначення обсягу ремонту з урахуванням всіх нормативних документів.

На момент виникнення транспортної події - сходу вагонів з рейок 22.08.2015 вагони №95188629, 95091781, 95095709 не потребували проведення деповського ремонту, Відповідачем було визначено, що вагони потребують технічного обслуговування з відчепленням, що підтверджується складеними ним повідомленнями форми ВУ-23М та актами про пошкодження вагонів форми ВУ-25.

Відповідно до п.20 Правил складання актів (стаття 129 Статуту), затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України від 08.07.2002 №567/6855 акт про пошкодження вагона (контейнера) складається у разі пошкодження вагона (контейнера) під час перевезення, навантаження, вивантаження вантажу, виконання маневрових робіт, а також в інших випадках для засвідчення обставин і розмірів пошкодження і є підставою для матеріальної відповідальності винних у пошкодженні згідно із статтею 124 Статуту залізниць України.

Згідно зі ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Приписами ст.530 Цивільного кодексу України, зокрема, встановлено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно до вимог п. 4.4. Договору № ПР/В-15142/НЮдч термін виконання ТО з відчепленням не повинен перевищувати 10 діб з моменту віднесення вагону на відповідальність вагонного депо (операція ОТОТ). Як слідує з Довідки 8858е АСК ВП УЗ Портал УЗ.19.01.2016 - Інформація про дислокацію і стан вагону, відносно вагону № 95188629 була здійснена 23.08.2015, а відносно вагонів № 95091781 і 95095709 - 24.08.2015. Отже, надання послуг мало бути здійснене з дотриманням граничного терміну - 03.09.2015. В порушення вказаних норм права та п. 4.1. договору від 26.01.2015 № ПР/В-15142/НЮдч з 23-24.08.2015 до цього часу технічне обслуговування з відчепленням пошкодженим вагонам позивача відповідачем не виконано. Вагони не відремонтовані, простоюють, позивачу не повернуті.

Пунктом 1.3. договору передбачено, що в разі відсутності у виконавця технічної можливості проведення ТО з відчепленням на станції, де була виявлена несправність, вагон має ним бути передислоковано на іншу станцію, де є така можливість. Проте, відповідач ніяких мір для такої передислокації від дня сходу вагонів до цього часу не зробив, і будь-яких дій для відновлення пошкоджених вагонів не вжив.

В своїй скарзі відповідач наголошує, що транспортування пошкоджених обєктів до іншого, в межах відповідача, місця виконання ремонту може створити шкідливі наслідки і тому неможливе, проте, в ході судового засідання Позивач вказав на наявність інформації про те, що 9 вагонів інвентарного парку Укрзалізниці, пошкоджені в результаті сходу разом з вагонами власності Позивача, але в значно більшому обємі (всі потребують деповського ремонту), були до кінця 2015 року передислоковані по залізничним коліям зі станції Апостолове до станції Запоріжжя-Ліве (в адресу вагонного депо), відстань між якими становить 145 км, чого відповідач не заперечує.

Обумовлюючи нібито неможливість передислокації вагонів залізничним транспортом, відповідач в судових засіданнях не зміг пояснити чому пошкоджені вагони ним не були переміщені іншим видом транспорту, що за його ствердженням можливо, і що не заборонено умовами договору, а є навпаки його обовязком.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не доведено наявність обєктивних обставин, які б перешкоджали наданню послуг за договором.

Таким чином Відповідач порушив пп.1.2, 1.3, 4.1, 4.2, 5.10 договору.

Суд також вважає, що Позивач вжив усіх належних заходів для виконання умов договору, а пропущення термінів виконання технічного обслуговування з відчепленням є наслідком односторонньої відмови від виконання своїх договірних зобовязань з боку Відповідача.

22.12.2015 та 20.01.2016 Позивачем на адресу Відповідача були направлені претензії про необхідність виконання умов договору, відповіді на які надано не було.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобовязання можуть виникати з різних джерел, таких як закон, договір, тощо.

Відповідно до п.1,2 ст.205 Господарського Кодексу господарське зобов'язання припиняється неможливістю виконання у разі виникнення обставин, за які жодна з його сторін не відповідає, якщо інше не передбачено законом. У разі неможливості виконання зобов'язання повністю або частково зобов'язана сторона з метою запобігання невигідним для сторін майновим та іншим наслідкам повинна негайно повідомити про це управнену сторону, яка має вжити необхідних заходів щодо зменшення зазначених наслідків. Таке повідомлення не звільняє зобов'язану сторону від відповідальності за невиконання зобов'язання відповідно до вимог закону.

За приписами статті 173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку, а саме: виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо.

Відповідно до приписів статті 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено ст. 218 Господарського кодексу України (далі - ГК України), підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського порушення. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів. Ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності з приписами ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Ст. 43 Господарського процесуального кодексу (далі ГПК України) України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З урахуванням викладеного та наявних у справі доказів колегія погоджується з доводами суду першої інстанції і вважає, що позивач належним чином довів наявність вини відповідача у неналежному виконанні свого обовязку щодо технічного обслуговування з відчепленням вагонів.

Таким чином, колегія вважає, що позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача щодо виконання ним своїх обов'язків в натурі за договором від 26.01.2015 №ПР/В-15142/НЮдч з технічного обслуговування з відчепленням вагонів №95188629, 95091781 та 95095709 позивача підлягають задоволенню, а отже рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.08.2016 року у справі № 904/1350/16 є законним, обґрунтованим і скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 103-105 ГПК України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу п7ублічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця", м. Дніпропетровськ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.08.2016 року у справі №904/1350/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через апеляційний господарський суд.

Головуючий суддя Л.О. Чимбар

Суддя С.Г. Антонік

Суддя Г.К. Дмитренко

Повний текст постанови складений 07.11.2016р.