РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2016Справа №910/14709/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ЧЕРНІГІВСЬКИЙ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАН-ТРАНС»

про стягнення 1 288 458,14 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача - Волохов Д.А. (дов. №5 від 17.10.16);

від відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

11.08.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ЧЕРНІГІВСЬКИЙ» звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАН-ТРАНС» про стягнення 1 288 458,14 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки №4/м від 04.02.2016 щодо своєчасної оплати поставленого товару.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.08.2016 порушено провадження у справі №910/14709/16, розгляд справи призначено на 06.09.2016.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 06.09.2016 у зв'язку із неявкою представників сторін, невиконанням ними вимог ухвали суду про порушення провадження у справі, розгляд справи було відкладено на 27.09.2016.

27.09.2016 відповідачем через загальний відділ діловодства суду подано додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 27.09.2016 задоволено клопотання відповідача, продовжено строк вирішення спору на 15 днів, розгляд справи відкладено на 18.10.2016.

17.10.2016 відповідач через загальний відділ діловодства суду подав відзив на позовну заяву, у якому просив задовольнити позовні вимоги частково у розмірі 1 103 150,70 грн., а у задоволенні позову в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних збитків у розмірі 185 307,44 грн. відмовити.

В судовому засіданні 18.10.2016, судом у відповідності до положень ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 25.10.2016.

25.10.2016 позивач через загальний відділ діловодства суду подав відповідь на заперечення відповідача, у якому підтримав позовні вимоги в частині стягнення 1 103 150,70 грн. боргу за поставлений товар, а також просив задовольнити позовні вимоги щодо стягнення 3% річних, інфляційних збитків та пені з урахуванням того, що зменшення суми боргу до 1 103150,70 грн. сталося 24.10.2016.

В судове засідання 25.10.2016 з'явився представник позивача, надав пояснення по суті справи.

Представник відповідача у судове засідання 25.10.2016 не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України

В судовому засіданні 25.10.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

04.02.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ЧЕРНІГІВСЬКИЙ» (далі - позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛАН-ТРАНС» (далі - відповідач, покупець) було укладено договір поставки №4/м (далі - договір), відповідно до п. 1.1 постачальник зобов'язується передати у власність покупця м'ясо яловичини, свинини, курки та м'ясопродукти українського виробництва (далі - товар) у кількості, асортименті і за ціною згідно рахунків-фактур та видаткових накладних або товарно-транспортних накладних, які є невід'ємною частиною даного договору і замінюють специфікацію та протокол узгодження цін, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар на умовах даного договору.

Згідно з п. 3.2 договору загальна сума договору складає сукупність загальних вартостей поставок партій товару.

Кількість, ціна і асортимент кожної партії товару визначається за взаємною згодою сторін і вказується в накладній, підписаній сторонами, яка є невід'ємною частиною даного договору (п. 3.3 договору).

Відповідно до п. п. 3.4, 3.5 договору приймання-передача товару проводиться: на складі постачальника - у разі самовивозу товару покупцем, на склад покупця. Поставка товару здійснюється у відповідності із замовленням покупця. Товар поставляється в місці (пункті) призначення: Житомирська область, м. Житомир, вул. Баранова, 127. Право власності на товар та всі ризики переходять до покупця в момент прийомки товару в місці призначення.

Згідно з п. 4.1 договору розрахунки за даним договором здійснюються в національній валюті України шляхом внесення готівки в касу або шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця в наступному порядку: 1) 50% вартості партії товару покупець сплачує у якості авансу до поставки товару; 2) другу частину вартості відповідної партії товару у розмірі 50% покупець сплачує протягом 1 (одного) робочого дня по факту поставки товару, що підтверджується видатковими документами та/або актами прийому-передачі ВРХ.

У разі відпуску наступної партії товару до розрахунку покупця за попередню партію, кожна наступна проплата зараховується в погашення самого раннього боргу незалежно від того, посилання на яку накладну вказано у платіжному дорученні (п. 4.2 договору).

За приписами п. 6.2 договору у разі неотримання від покупця повної оплати за відвантажений товар протягом строку згідно п. 4.1 договору, постачальник має право нарахувати, а покупець зобов'язується сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент виставлення претензії, від суми неоплаченого товару за кожен день прострочення. Пеня нараховується на суму, що підлягає сплаті, за весь період прострочення.

Договір діє з дня його підписання та скріплення печаткою до 31.12.2017, а в частині взаєморозрахунків до повного їх виконання. Якщо за один місяць до закінчення договору жодна із сторін письмово не заявить про його розірвання, договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік на тих же умовах (п. 10.1 договору).

Позивачем на виконання умов договору було здійснено поставку товару відповідачу на загальну суму 1 866 899,80 грн., що підтверджується видатковими накладними №1756 від 11.03.2016 на суму 933 800,40 грн. та №2664 від 13.04.2016 на суму 933 098,40 грн., підписаними повноважними представниками сторін, а також довіреностями на отримання матеріальних цінностей № 102 від 11.03.2016 та № 126 від 13.04.2016.

Проте відповідач здійснив лише часткові проплати за отриманий товар згідно видаткової накладної №1756 від 11.03.2016, а саме: 12.03.206 у розмірі 300 000,00 грн., 06.04.2016 у розмірі 100 000,00 грн. та 185 000,00 грн., 12.04.2016 у розмірі 50 000,00 грн., 13.04.2016 у розмірі 100 000,00 грн., 14.04.2016 у розмірі 66 000,00 грн. та 32 800,00 грн., 20.04.2016 у розмірі 100 000,00 грн. та 16.05.2016 у розмірі 100 000,00 грн., що підтверджується виписками по особовому рахунку позивача та не заперечується відповідачем.

Одночасно, в повному обсязі залишився неоплаченим товар згідно видаткової накладної №2664 від 13.04.2016.

Матеріали справи містять претензію позивача №361 від 07.07.2016 про сплату заборгованості у розмірі 1 103 150,70 грн., отриману відповідачем, та у відповідь на яку відповідач повернув підписаний акт звірки взаємних розрахунків та зобов'язався погасити заборгованість з наступним графіком погашення: 100 000,00 грн. до 21.07.2016; 250 787,60 грн. до 28.07.2016; 250 787,60 грн. до 04.08.2016; 250 787,60 грн. до 11.08.2016 та 250 787,90 грн. до 18.08.2016.

Доказів сплати вказаної заборгованості відповідачем матеріали справи не містять.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що відповідач не здійснив своєчасну оплату за поставлений товар, у зв'язку із чим утворилась заборгованість у розмірі 1 103 150,70 грн., а також 3% річних у розмірі 11 066,31 грн., інфляційні збитки у розмірі 40 551,29 грн. та пеня у розмірі 133 689,84 грн.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Спір між сторонами виник у зв'язку з простроченням виконання відповідачем зобов'язань щодо оплати товару, одержаного за договором поставки №4/м від 04.02.2016.

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За правилами статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з п. 4.1 договору розрахунки за даним договором здійснюються в національній валюті України шляхом внесення готівки в касу або шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця в наступному порядку: 1) 50% вартості партії товару покупець сплачує у якості авансу до поставки товару; 2) другу частину вартості відповідної партії товару у розмірі 50% покупець сплачує протягом 1 (одного) робочого дня по факту поставки товару, що підтверджується видатковими документами та/або актами прийому-передачі ВРХ.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджено, а відповідачем не спростовано факт поставки обумовленого договором товару за видатковими накладними №1756 від 11.03.2016 на суму 933 800,40 грн. та №2664 від 13.04.2016 на суму 933 098,40 грн., підписаними повноважними представниками сторін, а також довіреностями на отримання матеріальних цінностей № 102 від 11.03.2016 та № 126 від 13.04.2016, проте відповідачем була здійснена часткова оплата за поставлений товар, у зв'язку із чим виникла заборгованість у розмірі 1 103 150,70 грн., яка відповідачем не заперечується.

Доказів сплати вказаної заборгованості відповідачем матеріали справи не містять.

Отже, матеріалами справи підтверджено, зокрема, і актом звірки взаємних розрахунків, підписаним сторонами, що заборгованість відповідача за поставлений товар складає 1 103 150,70 грн., яка підлягає стягненню з останнього на користь позивача.

Згідно з положеннями ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як встановлено ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У зв'язку із простроченням відповідачем виконання грошового зобов'язання, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з останнього 3% річних у розмірі 11 066,31 грн., інфляційні збитки у розмірі 40 551,29 грн. та пеня у розмірі 133 689,84 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У пункті 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначено, що інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97р при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць; тому умовно слід вважати, що сума, яка внесена за період з 01 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Таким чином, враховуючи, що інфляційні втрати за період з травня по липень складають за квітень 2016 - 103,5; за травень - 100,1; за червень - 99,8; за липень 2016 - 99,9, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат задоволенню не підлягають.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки суми 3% річних та періоди їх нарахування, господарський суд міста Києва дійшов висновку про те, що вони неправильні, оскільки прострочення по оплаті товару починається за товар, поставлений відповідно до видаткової накладної №1756 від 11.03.2016 - з 15.03.2016, а за видатковою накладною №2664 від 13.04.2016 - 15.04.2016.

Здійснивши власний розрахунок 3% річних суд дійшов висновку, що вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, а саме видатковою накладною №1756 від 11.03.2016 у розмірі 2334,00 грн., а за видатковою накладною №2664 від 13.04.2016 - 8513,00 грн., а всього у розмірі 10 847,00 грн.

Крім того, згідно з ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

За приписами п. 6.2 договору у разі неотримання від покупця повної оплати за відвантажений товар протягом строку згідно п. 4.1 договору, постачальник має право нарахувати, а покупець зобов'язується сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент виставлення претензії, від суми неоплаченого товару за кожен день прострочення. Пеня нараховується на суму, що підлягає сплаті, за весь період прострочення.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку, що розрахунок є помилковим, оскільки позивачем невірно визначено період заборгованості, а тому пеня, яка підлягає стягненню з відповідача складає 132 370,36 грн (на суму 933098,40 грн. за період з 15.04.2016 по 04.08.2016 - 103 049,81 грн., на суму 200 000,00 грн. з 15.03.2016 по 04.08.2016 - 29 320,55 грн).

Таким чином вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача 1 103 150,70 грн. основної заборгованості, 3% річних у розмірі 10 847,00 грн. та пені у розмірі 132 370,36 грн.

Судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАН-ТРАНС» (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 3-А, код 38781618) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ЧЕРНІГІВСЬКИЙ» (14021, м. Чернігів, вул. Старобілоуська, 71, код 34452745) 1 103 150 (один мільйон сто три тисячі сто п'ятдесят) грн. 70 коп. основної заборгованості, 3% річних у розмірі 10 847 (десять тисяч вісімсот сорок сім) грн. 00 коп., пеню у розмірі 132 370 (сто тридцять дві тисячі триста сімдесят) грн. 36 коп., та витрати по сплаті судового збору у розмірі 16 908 (шістнадцять тисяч дев'ятсот вісім) грн. 53 коп., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складене та підписане 31.10.2016.

Суддя В.О. Демидов