КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" листопада 2016 р. Справа№ 910/11497/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сухового В.Г.

суддів: Яковлєва М.Л.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: Аббасовій Н.В.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства ,,Страхова компанія ,,ОСОБА_2

на рішення господарського суду міста Києва від 11.08.2016

у справі № 910/11497/16 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства ,,Страхова компанія ,,АХА ОСОБА_2

до Приватного акціонерного товариства ,,Страхова компанія ,,ОСОБА_2

про стягнення 9 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство ,,Страхова компанія ,,АХА ОСОБА_2 (далі позивач) звернулося в господарський суд міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства ,,Страхова компанія ,,ОСОБА_2 (далі відповідач) про стягнення 9 000,00 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 11.08.2016 у даній справі позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 9 000,00 грн. страхового відшкодування в порядку регресу та 1 378,00 грн. судового збору.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у даній справі та наявність підстав для їх задоволення.

Не погодившись з даним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення господарського суду міста Києва від 11.08.2016 у справі №910/11497/16 скасувати, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом першої інстанції неповно зясовано обставини, що мають значення для справи. Зокрема, як зазначає скаржник, ним за заявою позивача було здійснено виплату страхового відшкодування на користь позивача в розмірі 49 000,00 грн., та відповідні підтверджуючі докази цьому надані суду першої інстанції, які, однак, не були враховані.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено її розгляд на 07.11.2016.

В судовому засіданні 07.11.2016 представник скаржника підтримала доводи апеляційної скарги, представник позивача в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду скарги повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення № 456.

Представник відповідача не заперечував проти розгляду скарги за відсутності представника позивача.

Згідно із п. 3.9.2 постанови № 18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України ,,Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на належне повідомлення позивача, за висновками суду, наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, а неявка позивача не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Приписами ст. 99 ГПК України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні докази у справі, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню з огляду на таке.

12.07.2015 у м. Запоріжжя трапилась дорожньо транспортна пригода, внаслідок якої відбулось зіткнення автомобіля ,,Peugeot (д.н. Т4КС4346) під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля ,,ВАЗ (д.н. НОМЕР_1), під керуванням водія ОСОБА_4

В результаті дорожньо - транспортної пригоди пошкоджено автомобіль ,,Peugeot (д.н. Т4КС4346), що підтверджується довідкою ВДАІ (а.с. 28).

Постановою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 28.07.2015 у справі № 333/4998/15 ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні вказаного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Договору добровільного страхування наземного транспорту № 81559а5е від 08.04.2015, укладеного між Приватним акціонерним товариством ,,Страхова компанія ,,АХА ОСОБА_2 та ТОВ ,,ОСОБА_5 застраховано майнові інтереси страхувальника, повязані із володінням, користуванням та розпорядженням застрахованим транспортним засобом, а саме - автомобілем марки ,,Peugeot (д.н. Т4КС4346).

Відповідно до рахунку № СБА-К-10546 від 16.07.2015 вартість відновлювального ремонту пошкодженого в результаті ДТП автомобіля ,,Peugeot д.н. Т4КС4346 склала 69 799,09 грн.

Відповідно до страхового акту № 1.003.15.10121/VESCO15790 від 17.07.2015 позивач перерахував на рахунок СТО суму страхового відшкодування в розмірі 69 799,09 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 186 082 від 21.07.2015.

Згідно з положеннями ст. 25 Закону України ,,Про страхування здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Статтею 27 Закон України ,,Про страхування та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Сплативши страхову виплату за завдану внаслідок ДТП шкоду автомобілю ,,Peugeot д.н. Т4КС4346, до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завданий збиток.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як свідчать матеріали справи, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ,,ВАЗ д.н. НОМЕР_1 за шкоду, завдану майну третіх осіб під час ДТП за участю вказаного автомобіля, згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/3718121 застрахована у відповідача - Приватного акціонерного товариства ,,Страхова компанія ,,ОСОБА_2

Вказаним договором (полісом) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 50 000 грн., франшиза 1 000,00 грн.

Отже, відповідач є особою, на яку полісом № АІ/3718121 покладено обовязок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації автомобіля ,,ВАЗ, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 на час ДТП.

Спеціальним законом, що регулює питання виплати страхового відшкодування за полісом обовязкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України ,,Про обовязкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України ,,Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо - транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України ,,Про обовязкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Обґрунтовуючи позовні вимоги у даній справі, позивач зазначав, що відповідач визнав ДТП страховим випадком та сплатив на його користь шкоду в межах ліміту відповідальності за заявленим страховим випадком в розмірі 40 000,00 грн., а тому просив суд стягнути з останнього 9 000,00 грн. виплаченого страхового відшкодування за мінусом сплаченої відповідачем суми страхового відшкодування, з урахуванням ліміту відповідальності, яка передбачена полісом обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/3718121 (50 000,00 грн. ), а також франшизи (1 000,00 грн.).

Заперечуючи проти позовних вимог у даній справі, відповідач зазначав про те, що на адресу ПрАТ ,,СК ,,ОСОБА_2 25.11.2015 надійшла заява № 9705/18/ЦВ від ПрАТ ,,СК ,,АХА ОСОБА_2 про виплату страхового відшкодування в розмірі 69 799,09 грн. ПрАТ ,,СК ,,ОСОБА_2 здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 49 000,0 грн. в межах ліміту відповідальності передбаченої полісом, за вирахуванням розміру франшизи, яка відповідно до полісу становить 1 000,00 грн. (50 000,00 1 000,00). З огляду на наведене відповідач зазначав, що виконав свої зобовязання перед позивачем, сплативши страхове відшкодування в межах ліміту, передбаченого полісом.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження своїх доводів відповідачем до відзиву на позов додано розрахунок страхового відшкодування за полісом № АІ/3718121 від 04.09.2014, страховий акт №АІ-3718121-2-1 за договором №АІ/378121 від 14.12.2015 та копію платіжного доручення №9403 від 17.12.2015, відповідно до якого відповідачем здійснено на користь позивача оплату в розмірі 49 000,00 грн. з призначенням платежу: страх. відшкод. в порядку регресу ТОВ ОСОБА_5 зг СА № АІ-3718121-1-1 від 14.12.15, платіж за заявою № 9705/18/ЦВ від 24.11.15.

Суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги позивача та відхилив зазначені твердження представника відповідача у відзиві на позовну заяву про те, що ним було сплачено страхове відшкодування в сумі 49 000,00 грн., оскільки представником відповідача не надано доказів сплати цієї суми безпосередньо за заявою позивача про стягнення заборгованості в порядку регресу вх. № 25115-11032/к від 25.11.2015 р. про що зазначено у страховому акті відповідача, та до відзиву на позовну заяву додана лише ксерокопія платіжного доручення про виплату позивачу страхового відшкодування в розмірі 49 000,00 грн. за іншою заявою позивача № 9705/18/цв від 24.11.2015 р.

Колегія суддів, враховуючи встановлені у даній справі обставини та наявні у справі докази, вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у даній справі, з огляду на таке.

Як вже зазначалось вище, сплативши страхову виплату в розмірі 69 799,09 грн. за завдану внаслідок ДТП шкоду автомобілю ,,Peugeot д.н. Т4КС4346, до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завданий збиток.

Судом встановлено, що відповідач є особою, на яку полісом № АІ/3718121 покладено обовязок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації автомобіля ,,ВАЗ, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 на час ДТП.

Згідно положень ч. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України ,,Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно з полісом обовязкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 50 000 грн., франшиза 1 000,00 грн.

Таким чином, сума страхового відшкодування, що повинна бути відшкодована відповідачем, зменшується на розмір франшизи та становить 49 000,00 грн. (50 000,00 грн. 1 000,00 грн.).

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначав, що відповідач визнав ДТП страховим випадком та сплатив на його користь шкоду в межах ліміту відповідальності за заявленим страховим випадком в розмірі 40 000,00 грн., однак, матеріали справи не містять відповідних доказів, як то вимоги до відповідача про сплату страхового відшкодування, так і доказів сплати останнім 40 000,00 грн.

Натомість, відповідачем подано в суд першої інстанції розрахунок страхового відшкодування за полісом № АІ/3718121 від 04.09.2014, з якого вбачається, що відповідачем встановлено, що збиток, заподіяний ТОВ ,,ОСОБА_5, власнику автомобіля ,,Peugeot д.н. Т4КС4346, згідно заяви про стягнення заборгованості в порядку регресу вх. №/к від 25.11.2015 АТ ,,СК ,,АХА ОСОБА_2 складає 69 799,09 грн. Франшиза за договором ОСЦПВ власників наземних транспортних засобів на території України № АІ/3718121 від 04.09.14 1 000,00 грн. та сума страхового відшкодування дорівнює ліміту відповідальності страховика за вирахуванням безумовної франшизи: 50 000,00 1 000,00 = 49 000,00 грн.

Наданий відповідачем страховий акт №АІ-3718121-2-1 за договором №АІ/378121 від 14.12.2015 також містить обставини ДТП за участю застрахованого транспортного засобу та розпорядження про здійснення виплати в розмірі 49 000,00 грн. на користь позивача.

Копія платіжного доручення №9403 від 17.12.2015, як наявна в матеріалах справи, свідчить про оплату відповідачем на користь позивача страхового відшкодування в порядку регресу 49 000,00 грн.

За наведених вище обставин, слід дійти висновку, що відповідачем в добровільному порядку сплачено страхове відшкодування в розмірі 49 000,00 грн., а тому позовні вимоги у даній справі є необґрунтованими та не підтвердженими належними та допустимими доказами, а тому задоволенню не підлягають.

Суд першої інстанції наведеного вище не врахував, допустивши неповне зясування обставин, що мають значення для справи, та помилково прийняв рішення про задоволення позовних вимог, в звязку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги відповідача є обґрунтованими, а апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, як встановлено статтею 34 ГПК України. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд першої інстанції неповно зясував обставини, що мають значення для справи, що призвело до прийняття неправильного рішення, що відповідно до ст. 104 ГПК України, є підставою для скасування рішення господарського суду міста Києва від 11.08.2016 у справі № 910/11497/16 з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Судові витрати за подання апеляційної скарги у даній справі розподіляються відповідно до ст. 49 ГПК України та покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103 - 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства ,,Страхова компанія ,,ОСОБА_2 задовольнити.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 11.08.2016 у справі №910/11497/16 скасувати, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства ,,Страхова компанія ,,АХА ОСОБА_2 (код 20474912) на користь Приватного акціонерного товариства ,,Страхова компанія ,,ОСОБА_2 (код 33908322) 1 515,80 грн. судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Доручити господарському суду міста Києва видати наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя В.Г. Суховий

Судді М.Л. Яковлєв

ОСОБА_1