ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.11.16р. Справа № 904/7394/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м. Київ

до Нікопольського комунального підприємства "НІКОПОЛЬТЕПЛОЕНЕРГО", Дніпропетровська обл., м. Нікополь

про стягнення

Суддя Панна С.П.

Представники:

від позивача ОСОБА_1 - представник за довіреністю № 14-127 від 13.05.2014 року

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Нікопольського комунального підприємства "Нікопольтеплоенерго" про стягнення основного боргу у розмірі 101 874,82 грн., пені в сумі 27 956,74 грн., 3% річних в сумі 2 618,13 грн., інфляційних в розмірі 19 663,72 грн., судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу № 1353/15-КП-З від 29.12.2014 року.

Відповідач позов визнає частково (відзив на позовну заяву від 11.10.2016 року за № 1031) посилаючись на те, що прострочення сплати боргу виникла в зв'язку зі скрутним фінансовим становищем підприємства, по причині відсутності коштів та неприбутковості підприємства. У своєму відзиві відповідач просить зменшити пеню за прострочення зобов'язання на 70% посилаючись на те, що НКП „Нікопольтеплоенерго" є єдиним постачальником послуг централізованого теплопостачання, та забезпечує опаленням 631 жилих будинків, 24 лікувальних закладів, 16 дитячих закладів, 24 учбових закладів, які постійно треба обслуговувати з метою не допущення настання ситуації, що може призвести до зупинки опалювального сезону.

Розгляд справи був відкладений з 13.10.2016 на 02.11.2016.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у справі оголошувались вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників позивача та відповідача господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

29.12.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Нікопольським комунальним підприємством «Нікопольтеплоенерго» був укладений договір купівлі-продажу природного газу №1353/15-КП-3, відповідно до п. 1.1 позивач зобов'язується передати у власність відповідачу у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України НАК «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а відповідач зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ.

Відповідно до п. 1.2 договору, газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб'єктами господарювання.

Як встановлено матеріалами справи, позивач передав у власність відповідачу протягом січня-березня, жовтня - грудня 2015 року імпортований природний газ на загальну суму 128 376.11грн., що підтверджується актами прийому-передачі природного газу, а саме:

1. Актом приймання-передачі природного газу у обсязі 4.494тис.куб.м. за січень 2015 року на суму 34 431.41грн. (а.с.29)

2. Актом приймання-передачі природного газу у обсязі 3.269тис.куб.м. за лютий 2015 року на суму 24 245.65 грн.(а.с.30)

3. Актом приймання-передачі природного газу у обсязі 1.495тис.куб.м. за березень 2015 року на суму 16 943,79 грн.(а.с.31)

4. Актом приймання-передачі природного газу у обсязі 0,507тис.куб.м. за жовтень 2015 року на суму4 514,98 грн.(а.с.32)

5. Актом приймання-передачі природного газу у обсязі 2,478тис.куб.м. за листопад 2015 року на суму 21 671,95 грн.(а.с.33)

6. Актом приймання-передачі природного газу у обсязі 3,036тис.куб.м. за грудень 2015 року на суму 26 568,33 грн.(а.с.34)

Відповідно до п. 6.1. договору, остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідач оплату здійснив частково на суму 26 501,29 грн., сума основного боргу склала 101 874,82 грн., яка підтверджується матеріалами справи і підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, щ звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положеннями п 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань"

передбачено: сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних за період з 15.02.2015 по 23.05.2016 на суму 545,88 грн., з 15.03.2015 по 23.05.2016 на суму 868,86 грн., 15.04.2015 по 23.05.2016 на суму 563,47 грн., з 15.11.2015 по 23.05.2016 на суму 70,73 грн., з 15.12.2015 по 23.05.2016 на суму 286,08 грн., з 15.01.2016 по 23.05.2016 на суму 283,11 грн., на загальну суму 2 618,13грн., підтверджуються матеріалами справи і підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 3.2. Постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат, які нараховані за період з 03.2015 по 04.2016 на суму 9 453,74 грн., з 04.2015 по 04.2016 на суму 6 100 грн., 05.2015 по 04.2016 на суму 1 658,94 грн., з 12.2015 по 04.2016 на суму 261,39 грн., з 01.2016 по 04.2016 на суму 1 095,28 грн., з 02.2016 по 04.2016 на суму 1 093,78 грн., на загальну суму 19 663,72 грн., підтверджуються матеріалами справи і підлягають до стягнення.

Відповідно до п. 7.2 договору передбачено, у разі невиконання покупцем п. 6.1 умов договору він зобов'язується сплатити покупцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення платежу.

Згідно п. З ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом у вигляді сплати неустойки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (аналогічна думка викладена у Постанові Вищого Господарського Суду України № 35/194-06 від 30.11.2006 р.).

Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені за період з 15.02.2015 по 23.05.2016 на суму 6 865,74 грн., з 15.03.2015 по 23.05.2016 на суму 7 261,74 грн., 15.04.2015 по 23.05.2016 на суму 4 870,53 грн., з 15.11.2015 по 23.05.2016 на суму 863,73 грн., з 15.12.2015 по 23.05.2016 на суму 4 082,17 грн., з 15.01.2016 по 23.05.2016 на суму 4 012,83 грн., на загальну суму 27 956,74 грн., підтверджуються матеріалами справи і підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

11.10.2016 року відповідач подав до суду клопотання про зменшення розміру пені на 70% від заявленої суми, зауваживши, що Нікопольське комунальне підприємством «Нікопольтеплоенерго» є єдиним постачальником послуг централізованого теплопостачання, та забезпечує опаленням 631 жилих будинків, 24 лікувальних закладів, 16 дитячих закладів, 24 учбових закладів, які постійно треба обслуговувати з метою не допущення настання ситуації, що може призвести до зупинки опалювального сезону та зауваживши складне фінансове становище Відповідача, що підтверджується звітом про фінансові результати за 2014 рік (а.с.50-55).

Відповідно до п. 3.17.4 Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.11 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Пункт 3 ч.1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України надає господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання. Так, частиною 1 ст. 233 Господарського кодексу України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з п.3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

З наведеного вбачається, що господарському суду надано право на зменшення розміру пені у взаємозв'язку (сукупністю) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру пені, однак право на звільнення від сплати пені господарському суду Господарським процесуальним кодексом не надано.

Керуючись вищевикладеним, суд вважає за можливе частково задовольнити клопотання Відповідача про зменшення розміру пені на 20% та стягнути 22 365,39 грн.-пені.

З урахуванням викладеного та наявних у справі доказів суд вважає, що позивач належним чином довів наявність вини відповідача у неналежному виконанні свого обов'язку щодо оплати наданих послуг, а тому особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності його вини (умислу чи необережності), якщо інше не встановлено законом або договором (частина 1 ст.614 ЦК України).

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

На підставі ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

У разі коли господарський суд на підставі п. 3 ст. 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено (п. 4.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України").

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 2 281,70 грн.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Нікопольського комунального підприємства «Нікопольтеплоенерго» (53213, Дніпропетровська обл.., м. Нікополь, просп. Трубників, буд. 12А, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»(01001, м.Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 101 874 (сто одна тисяча вісімсот сімдесят чотири) грн. 82 коп. основного боргу, 22 365 (двадцять дві тисячі триста шістдесят пять) грн. 39 коп. пені, 2 618 (дві тисячі шістсот вісімнадцять) грн. 13 коп. 3 % річних, 19 663 (девятнадцять тисяч шістсот шістдесят три) грн. 72 коп. інфляційних, 2 281 (дві тисячі двісті вісімдесят одна) грн. 70 коп. судового збору, про що видати наказ.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 03.11.2016 року.

Суддя ОСОБА_2