ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

10.11.2016 Справа № 904/5620/16

За позовом Церковного управління (Єпископату) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України, м. Одеса

до Німецької Євангельсько-лютеранської Церкви, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг

про виселення з житлового будинку

Головуючий колегії, суддя Панна С.П.

Суддя Петренко І.В.

Суддя Назаренко Н.Г.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 дов. б/н від 13.09.2016 року

від відповідача ОСОБА_2 свідоцтво №б/н від 24.02.2005р. пастор

СУТЬ СПОРУ:

Церковне управління (Єпископату) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Німецької Євангельсько-лютеранської Церкви про виселення з житлового будинку, розташованого за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Галана, 66. Стягнути з Німецької Євангельсько-лютеранської Церкви судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов договору безкоштовної оренди житлового будинку від 08.01.2008 року, в частині неповернення відповідачем житлового будинку після закінчення строку користування ним.

Розпорядженням заступника керівника апарату суду від 16.09.2016 року за № 711 "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи" проведено повторний автоматизований розподіл справи № 904/5620/16 в зв'язку з призначенням ухвалою суду від 15.09.2016 року колегіальний розгляду справи у складі трьох суддів.

Згідно протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 16.09.2016 року визначено склад колегії, до якої входять: головуючий колегії, суддя Панна С.П., судді Петренко І.В., Назаренко Н.Г.

Ухвалою суду від 16.09.2016 року призначено колегіальний розгляд справи № 904/5620/16.

Частиною 6 статті 811 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що на вимогу хоча б одного учасника судового процесу у суді першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи по суті або за ініціативою суду здійснюється фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

В заяві від 10.11.2016 року сторони по справі № 904/5620/26 зазначили, що не наполягають на технічній фіксації судового процесу.

Відповідачем 19.10.2016 року до суду було подано клопотання про припинення провадження у справі № 904/5620/16 за № б/н від 05.10.2016 року.

Позивач з клопотанням про припинення провадження у справі № 904/5620/16 (відзив від 10.11.2016 року) не згоден, оскільки вважає, що спір виник з договірних відносин, а не з відносин управління юридичною особою.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Відповідно до п.4.2. Постанови № 18 від 26.11.2011 року Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції припинення провадження у справі це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у звязку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон повязує неможливість судового розгляду справи.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

З огляду на вищевикладене, право звернення до господарського суду з позовом мають юридичні особи, які здійснюють підприємницьку діяльність повязану із отриманням прибутку. Аналогічна правова позиція наведено у постанові від 30.03.2016 року Верховного суду України по справі № 3-158гс16.

Колегія суду зазначає, що правовідносини між позивачем і відповідачем у даній справі регулюються положеннями Закону України „Про свободу совісті та релігійні організації.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України „Про свободу совісті та релігійні організації релігійні організації в Україні утворюються з метою задоволення релігійних потреб громадян сповідувати і поширювати віру і діють відповідно до своєї ієрархічної та інституційної структури, обирають, призначають і замінюють персонал згідно із своїми статутами. Відповідно до ч. 1 ст. 8 вищезазначеного закону, релігійна громада є місцевою релігійною організацією віруючих громадян одного й того ж культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно обєдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб.

У ч. 1 ст. 9 Закону України „Про свободу совісті та релігійні організації вказано, що релігійні управління і центри діють на підставі своїх статутів (положень).

Відповідно до п. 1.3. статуту Церковного Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України Єпископат є неприбутковою релігійною організацією, яка здійснює свою духовну, адміністративну та господарську діяльність відповідно до Закону України „Про свободу совісті та релігійні організації. (а.с. 11). Одночасно, зі змісту статуту Німецької Євангельсько-лютеранської церкви не вбачається, що останнє створене з метою отримання прибутку.

Як вбачається з матеріалів справи, Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України та Німецька Євангельсько-лютеранська церква не є прибутковими організаціями, оскільки не здійснюють комерційну діяльність.

Відповідно до ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі:1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім:спорів про приватизацію державного житлового фонду;спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов;спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін;спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів; 2) справи про банкрутство;3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції; 4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, повязаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів;4-1) справи у спорах між господарським товариством та його посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, завданих такою посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю);5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери;6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів;7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України; 8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про господарські товариства» господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками. Господарськими товариствами визнаються підприємства, установи, організації, створені на засадах угоди юридичними особами і громадянами шляхом об'єднання їх майна та підприємницької діяльності з метою одержання прибутку.

Як встановлено судом, ні позивач, ні відповідач не є суб'єктами підприємницької діяльності, а відносини між ними не є господарськими, оскільки спірний договір є безкоштовним.

Як встановлено матеріалами справи, предметом спору у справі № 904/5620/16 є виселення з житлового будинку, розташованого за адресою: м. Кривий Ріг, вул.. Галана, 66.

Тобто, у даному випадку у суду відсутні підстави вважати, що предмет спору у справі № 904/5620/16, охоплюється ст. 12 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом.

Оскільки відповідно до ст. 12 Господарського процесуального кодексу України даний спір не може бути вирішений в порядку господарського судочинства, він підлягає вирішенню в загальному місцевому суді в порядку цивільного судочинства. Тобто, Цивільний процесуальний кодекс України не обмежує позивача у праві звернутися з позовом до відповідача в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, приймаючи до уваги характер спірних правовідносин, враховуючи, що сторони не є прибутковими організаціями, які у відповідності до приписів ст. 1 Господарського процесуального кодексу України мають право на звернення до господарського суду, колегія суду дійшла висновку щодо задоволення клопотання Німецької Євангельсько-Лютеранської Церкви про припинення провадження у справі.

Враховуючи вищевикладене та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

УХВАЛИВ:

Провадження у справі № 904/5620/16 припинити.

Головуючий колегії ОСОБА_3

Суддя І.В. Петренко

Суддя Н.Г. Назаренко