РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2016Справа №910/18554/16

За позовом Державного підприємства «Енергоринок»

До Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 228 000 грн.

Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Алмаз В.В. - по дов.

від відповідача: Лихота А.В., Дорош К.А., Крупинський О.М. - по дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Енергоринок» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення штрафу в сумі 228 000 грн.

Ухвалою від 11.10.2016р. порушено провадження по справі №910/18554/16 та призначено її розгляд на 24.10.2016р.

Представником позивача 19.10.2016р. через відділ діловодства суду було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке судом розглянуто та задоволено, та заяву про уточнення позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду.

Представником відповідача 24.10.2016р. через відділ діловодства суду було подано клопотання про відкладення розгляду справи, яке судом задоволено частково.

Згідно приписів ст.77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні було оголошено перерву до 04.11.2016р.

Представником відповідача 03.11.2016р. через відділ діловодства суду було подано відзив на позовну заяву, а у судовому засіданні подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке судом розглянуто та задоволено.

Представник позивача надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких останнім підтримано в повному обсязі позовні вимоги.

Представники відповідача надали усні пояснення по справі, відповідно до яких в задоволенні позовних вимог просили відмовити.

З огляду на те, що у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, за висновками суду, справа може бути розглянута по суті за наявними у ній документами відповідно до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 04.11.2016р.р.

В судовому засіданні 04.11.2016р.р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши всі представлені докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

29.02.2016р. між Державним підприємством «Енергоринок» (ДПЕ) та Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» (ЕК) було укладено договір №12066/01, відповідно до п.2.1 якого ДПЕ зобов'язується продавати, а ЕК зобов'язується купувати електроенергію та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору.

За умовами п.3.4 договору №12066/01 від 29.02.2016р. середньозважена за розрахунковий місяць оптова ринкова ціна на купівлю електроенергії ЕК у ДПЕ розраховується відповідно до правил ОРЕ на підставі щоденних погодинних обсягів купівлі електроенергії ЕК у ДПЕ, які визначаються відповідно до п.4.2 договору.

У п.3.5 договору №12066/01 від 29.02.2016р. вартість електроенергії, купленої ЕК у ДПЕ у розрахунковому місяці, визначається у відповідності до Правил ОРЕ за середньозваженою ціною та фактичними обсягами отриманої ЕК електроенергії.

Договір укладено на термін з 01.03.2016р. до 31.05.2016р. (п.11.6 договору №12066/01 від 29.02.2016р.).

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір №12066/01 від 29.02.2016р. як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків.

29.02.2016р. сторонами було укладено додаткову угоду №12067/01 до договору №12066/01 від 29.02.2016р.

У відповідності до вказаної додаткової угоди ЕК зобов'язується в термін до 15.04.2016р. здійснити реєстрацію автоматизованої системи комерційного обліку електроенергії у Головного оператора системи комерційного обліку Оптового ринку електричної енергії відповідно до порядку реєстрації автоматизованих систем комерційного обліку електричної енергії на оптовому ринку електричної енергії України.

Пунктом 2 додаткової угоди №12067/01 від 29.02.2016р. визначено, що у випадку порушення ЕК умов п.1 додаткової угоди ДПЕ має право нарахувати штраф у розмірі 3000 грн. за кожен день такого прострочення, а ЕК в разі нарахування ДПЕ штрафу, зобов'язується сплатити його на користь ДПЕ. Сплата штрафу здійснюється ЕК на поточний рахунок ДПЕ.

За твердженнями позивача, які з боку відповідача належними та допустимими у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказами не спростовані, Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» своїх обов'язків у визначений договором строк не виконало, що і стало підставою для нарахування штрафних санкцій та звернення до суду з розглядуваним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вже зазначалось, ст.526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Відповідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вказувалось вище, у відповідності до додаткової угоди №12067/01 від 29.02.2016р. ЕК зобов'язується в термін до 15.04.2016р. здійснити реєстрацію автоматизованої системи комерційного обліку електроенергії у Головного оператора системи комерційного обліку Оптового ринку електричної енергії відповідно до порядку реєстрації автоматизованих систем комерційного обліку електричної енергії на оптовому ринку електричної енергії України.

За таких обставин, приймаючи до уваги наведене вище, суд дійшов висновку, що строк виконання обов'язку, визначеного п.1 додаткової угоди №12067/01 від 29.02.2016р. до договору №12066/01 від 29.02.2016р., настав.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем здійснено реєстрацію автоматизованої системи комерційного обліку електроенергії лише 30.06.2016р., що підтверджується свідоцтвом №448 від 30.06.2016р. Тобто, з порушенням строків, які передбачено п.1 додаткової угоди №12067/01 від 29.02.2016р. до договору №12066/01 від 29.02.2016р.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст. 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. (ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

У ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України зазначено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як вказувалось вище, п.2 додаткової угоди №12067/01 від 29.02.2016р. визначено, що у випадку порушення ЕК умов п.1 додаткової угоди ДПЕ має право нарахувати штраф у розмірі 3000 грн. за кожен день такого прострочення, а ЕК в разі нарахування ДПЕ штрафу, зобов'язується сплатити його на користь ДПЕ. Сплата штрафу здійснюється ЕК на поточний рахунок ДПЕ.

З огляду на порушення Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» строків виконання свого обов'язку з реєстрації автоматизованої системи комерційного обліку електроенергії у Головного оператора системи комерційного обліку Оптового ринку електричної енергії, Державним підприємством «Енергоринок» було нараховано за період з 16.04.2016р. по 30.06.2016р. (сімдесят шість днів).

Здійснивши перевірку наведеного заявником розрахунку, суд зауважує, що нарахування заявником неустойки за 30.06.2016р. (дата внесення до Реєстру автоматизованих систем комерційного обліку ринку електричної енергії АСКОЕ Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця») є безпідставним, оскільки день виконання зобов'язання не включається в період часу, за який здійснюється стягнення штрафу. Аналогічну правову позицію стосовно визначення періоду нарахування неустойки наведено у п.1.9 Постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань».

Після здійснення перерахунку суми неустойки, суд дійшов висновку, що за порушення відповідачем свого обов'язку з реєстрації АСКОЕ обґрунтованим є нарахування штрафу в розмірі 225 000 грн.

Одночасно, у відзиві Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» заявлено клопотання про зменшення штрафних санкцій на підставі ст.83 Господарського процесуального кодексу України, ст.551 Цивільного кодексу України та ст.233 Господарського кодексу України.

Розглянувши означену заяву, суд дійшов висновку щодо відмови в її задоволенні. При цьому, суд виходив з наступного.

Згідно з ч. 1 ст.233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За приписами ч.4 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

При цьому, правовий аналіз наведених норм свідчить про те, що зменшення розміру неустойки та відстрочення виконання судового рішення це право суду, а не його обов'язок, при якому повинні враховуватись певні обставини, які в своїй сукупності утворюють винятковість. Аналогічну позицію наведено у постанові від 16.05.2016р. Вищого господарського суду України по справі №905/855/15.

Зі змісту п.3.17.4 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вбачається, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Наразі, суд зауважує, що заява Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» позбавлена належного доказового обґрунтування та не свідчить про наявність виключних та беззаперечних підстав для зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу.

З огляду на наведене вище у сукупності, враховуючи помилки, які допущено заявником при розрахунку неустойки, господарський суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позову Державного підприємства «Енергоринок» до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення штрафу.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального України судові витрати покладаються на сторін пропорційно задоволених вимог.

Керуючись, ст. ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м.Київ, вул.Тверська, буд.5, ) на користь Державного підприємства «Енергоринок» (01032, м.Київ, вул.Симона Петлюри, буд.27, ) штраф в сумі 225 000 грн. та судовий збір в розмірі 3375 грн.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

09.11.2016 р.

Суддя Спичак О.М.