Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "02" листопада 2016 р. Справа № 906/823/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Давидюка В.К.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобинський м'ясокомбінат"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 60876,51 грн.

Строк розгляду спору продовжено по 02.11.2016 за клопотанням сторони на підставі ч. 3 ст. 69 ГПК України.

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості за отриманий товар відповідно до умов договору поставки №7176 від 08.07.2016 в сумі 60876,51 грн.

Ухвалою від 19.08.2016 суд порушив провадження у справі, призначив засідання суду та зобов'язав сторін надати документи.

Господарський суд ухвалою від 15.09.2016 через неявку представників сторін відклав розгляд справи.

Ухвалою від 13.10.2016 через неявку відповідача розгляд справи відкладено на 02.11.2016 о 12:00.

У зв'язку з тим, що суддя Давидюк В.К. перебував у відрядженні в Рівненському апеляційному господарському суді, розгляд справи 27.10.2016 не здійснювався не буде. Розгляд справи № 906/823/16 призначено на 02.11.2016, про що представник позивача повідомлений телефонограмою (а.с. 57). За номером телефону (НОМЕР_1), який вказаний у договорі поставки як засіб зв'язку з відповідачем активовано голосове повідомлення: "У абонента обмежена можливість отримувати вхідні дзвінки".

Разом з тим, за даними з веб-сайту УДП ПЗ "Укрпошта" копія ухвала від 13.10.2016 адресату не вручена (а.с.61). Ухвала суду направлялась відповідачеві на адресу, зазначену витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань .

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи викладене господарський суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення його явки в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами у відповідно до ст. 75 ГПК України.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, а саме: договір поставки товарів №7176 від 08.07.2010, товарні накладні №3326700 від 20.05.2016, №3319987 від 19.05.2016, №3292537 від 13.05.2015, розрахунок заборгованості, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами укладено договір поставки №7176 від 08.07.2010, за умовами якого продавець зобов'язується передати у власність покупця товар в асортименті та кількості, а покупець зобов'язується прийняти цей товар та виплатити за нього обумовлену вартість на підставі накладної на поставку товару (п.1.1. договору). Асортимент, кількість, ціна одиниці товару визначаються в накладних на передачу товару на підставі заявки покупця та прайс-листів продавця. Загальна сума договору складається із сум накладних.

Згідно з п. 3.1. договору оплата за поставлений товар проводиться покупцем готівковим або безготівковим шляхом протягом 7 (семи) календарних днів з моменту отримання товару покупцем. Датою отримання товару вважається дата підписання товарної накладної покупцем.

На виконання умов договору, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 37947,95 грн, що підтверджується товарними накладними №3292537 від 13.05.2015 (а.с.13-14), №3319987 від 19.05.2015 (а.с.12), №3326700 від 20.05.2015 (а.с.10-11) .

Проте відповідач свої зобов'язання щодо своєчасної оплати за отриманий товар виконав частково.

З метою досудового врегулювання спору ТОВ "Глобинський м'ясокомбінат" направив до покупця вимогу з проханням сплатити заборгованість (а.с. 22-23). Однак відповідач зазначену вимогу залишив без задоволення, а суму боргу не сплатив.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договорами щодо оплати вартості поставленого товару, станом на день звернення з позовом до суду за відповідачем рахується заборгованість 29377,53 грн.

Після порушення провадження у справі (19.08.2016), відповідачем частково сплачено кошти у сумі 200,00 грн від 07.10.2016, що підтверджується довідкою про стан заборгованості, яка надана представником позивача (а.с.52).

Відповідно до п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про припинення провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення 200,00 грн основного боргу за відсутністю предмета спору на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України.

Разом з тим, суд задовольняє позов в частині стягнення 28977,53 грн (29377,53 грн - 200,00 грн) основного боргу з огляду на таке.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст. 712 ЦК України).

Згідно ч.1 і ч.2 ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач не виконав, передбаченого договором зобов'язання щодо сплати вартості отриманого товару в повному обсязі та у строк, визначений договором поставки №7176 від 08.07.2010.

З врахуванням наведеного вище, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 28977,53 грн основного боргу суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, за порушення строків оплати позивачем нараховано 13102,38 грн штрафу, 2056,36 грн - додатковий штраф за прострочення платежу понад 30 календарних днів, 16340,21 грн - відсотки за користування чужими грошовими коштами.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до ст.610, п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, що включає його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (штрафу, пені).

Згідно з п. 4.1 договору за несвоєчасну оплату товару покупець виплачує продавцю штраф у розмірі 0,1 від суми боргу за кожен день прострочення. За прострочення платежу понад 30 календарних днів покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 7% від неоплаченої суми.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ч.1 ст. 549 ЦК України).

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.2, 3 ст. 549 ЦК України).

Тому штраф у розмірі 0,1 % від суми боргу за кожен день прострочення суд розцінює як пеню.

Разом з тим суд, не погоджується з обраним періодом розрахунку пені, починаючи 28.05.2015 по 15.08.2016, що становить 446 календарних дні, виходячи з наступного.

Частиною шостою статті 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов'язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано відповідно до частини шостої статті 232 ГК України, що в календарних днях становить 184 дні (з 28.05.2015 по 28.11.2015), а не 446 календарних днів.

Згідно з розрахунком, здійсненого господарським судом пеня, яка підлягає стягненню становить 5405,47 грн (29377,53х0,1%х184/100%).

Водночас, позивачем нараховано штраф за прострочення платежу понад 30 календарних днів у розмірі 7% від неоплаченої суми.

Відповідно до постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" № 14 від 17.12.2013 в розділі 2 вказано, що застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Тому стягнення штрафу в розмірі 2056,43 грн підлягає задоволенню.

При цьому, відповідно до п. 4.2. договору, що за несвоєчасну оплату товару покупець сплачує продавцю відсотки за користування чужими грошовими коштами (відповідно до ст. 536 ЦК України) у розмірі подвійної облікової ставки від суми боргу за кожен день такого прострочення.

Тобто розмір відсотків, які передбачені за порушення строків оплати, нараховуються аналогічно пені відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України, яка має триваючий характер.

Слід зазначити, що відсотки за своєю правовою природою визначається у твердій сумі або у кратному розмірі до суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

В свою чергу сторони п.4.1 договору вже передбачили нарахування пені за несвоєчасну оплату товару, хоч і іншим способом обчислення. Правом на стягнення пені позивач скористався шляхом заявлення окремої вимоги.

Зазначене дає можливість дійти висновку про те, що умовами договору поставки передбачене подвійне стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язання покупцем, що не узгоджується з приписами ст. 61 Конституції України відповідно до якої, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення.

Хоч законодавець і закріпив принцип свободи договору, коли сторони є вільними в укладенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, проте визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу 2 ч. 3 ст. 6 та 627 ЦК України при укладанні договору , виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Однак п. 4.2. договору поставки суперечить ст. 61 Конституції України, тому не підлягає застосуванню судом в якості підстави позовної вимоги про стягнення відсотків за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач позов щодо підстав та предмету не оспорив, доказів повного розрахунку з позивачем суду не надав.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 28977,53 грн основного боргу, 5405,47 грн пені та 2056,43 грн штрафу обґрунтовані та підлягають задоволенню. А в частині стягнення 200,00 грн основного боргу суд припиняє провадження у справі на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України за відсутністю предмета спору. Щодо стягнення пені в сумі 7697,91 грн (13102,38- 5405,47) та 16340,21 грн відсотків за користування чужими грошовими коштами слід відмовити .

Витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог, оскільки він спонукав позивача звернутись з позовом до суду.

Судові витратив порядку ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, п.1-1 ч. ст. 80, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підриємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_2)

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобинський м'ясокомбінат" (39000, Полтавська область, м. Глобине, вул. К. Маркса, 228 )

- 28977,53 грн основного боргу;

- 5405,47 грн пені;

- 2056,43 грн штрафу;

- 1378,00 грн судового збору;

3. Припинити провадження у справі в частині стягнення 200,00 грн основного боргу.

4. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено: 04.11.2016

Суддя Давидюк В.К.

Віддрукувати:

1- в справу;

2,3- сторонам (рек. з пов)