РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2016Справа №910/14445/16

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "БВД-УКРАЇНА"

до: товариства з обмеженою відповідальністю "ЕПІЦЕНТР К"

про: стягнення 193.779,82 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: Яремчук В.В. - за довіреністю від 22.07.2016 № б/н;

відповідача: Бацуца О.М. - за довіреністю від 06.07.2016 № б/н, Песиголовець Я.О. - за довіреністю від 04.07.2016 № б/н.

С У Т Ь С П О Р У:

Товариство з обмеженою відповідальністю "БВД-УКРАЇНА" звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ЕПІЦЕНТР К" про стягнення 193.779,82 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено зобов'язання за укладеним між сторонами спору договором поставки від 04.10.2011 № 253780 в частині оплати поставленого позивачем нереалізованого товару, що призвело до звернення позивача до господарського суду з вимогами про стягнення з відповідача 193.779,82 грн., з яких: 144.937,96 грн. - пеня, 10.633,96 грн. - 3 % річних та 38.207,90 грн. - інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 11.08.2016 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/14445/16.

Відповідач, скориставшись правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позовні вимоги відхилив повністю з тих підстав, що штрафна санкція у вигляді пені, заявлена позивачем до стягнення не передбачена укладеним між сторонами спору договором. Крім того, вказаним договором не передбачено обов'язку відповідача виконати обов'язок з оплати поставленого товару після закінчення строку його дії, в свою чергу в матеріалах справи відсутнє звернення позивача з вимогою про оплату товару у зв'язку з чим нарахування процентів та інфляції є безпідставним.

В судовому засіданні 31.10.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи повноважних представників сторін по суті даного спору та дослідивши наявні докази у матеріалах даної справи, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між товариством з обмеженою відповідальністю "БВД-УКРАЇНА", як постачальником, (далі - позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "ЕПІЦЕНТР К", як покупцем, укладено договір поставки від 04.10.2011 № 253780 (далі - Договір) відповідно до предмету якого, позивач зобов'язується поставляти відповідачеві товар у встановлені строки, а відповідач зобов'язується приймати такий товар і сплачувати за нього на умовах Договору (п. 1.1 Договору).

Пунктом 2.4 Договору визначено, що право власності і ризик випадкового знищення, або випадкового пошкодження товару переходить від позивача до відповідача з моменту, коли товар поставлено відповідачу вивантаженим на приймальну платформу гіпермаркету, і сторони підписали накладну, що засвідчує отримання товару відповідачем.

Згідно п. 4.12 Договору, у випадку, якщо частина товару залишається нереалізованою через торгівельну мережу відповідача, відповідач має право повернути її в період дії Договору. Позивач зобов'язаний протягом тридцяти календарних днів з моменту пред'явлення письмової вимоги відповідачем забрати цей товар та/або замінити його (рішення за вибором відповідача). Товар при такому поверненні має відповідати вимогам якості і маркування. Крім того, відповідач має право повернути позивачу товар, що не відповідає вимогам якості та маркування, а також товар у неналежній/відсутній упаковці (тарі), у кількості, що не перевищує 1 % від загальної вартості товару, у кожній поставленій партії. У випадку порушення позивачем строків повернення товару, встановленого цим пунктом, позивач зобов'язаний сплатити на користь відповідача штраф в розмірі вартості товару, що підляже поверненню.

Положеннями п. 9.1, 9.2 Договору передбачено, що оплата здійснюється у розмірі повної вартості реалізованого товару шляхом безготівкового переказу на поточний рахунок позивача, вказаний у реквізитах позивача у Договорі. Оплата за поставлений позивачем товар здійснюється відповідачем після його реалізації споживачам, один раз на тиждень.

Відповідно до п. 12.7 Договору, у випадку припинення дії Договору, відповідач має право повернути товар позивачу, що залишається нереалізованим через торгівельну мережу відповідача на умовах пункту 4.12 Договору.

Пунктом 12.1. Договору визначено, що договір вступає в дію з дати його укладання обома сторонами і діє до 31.12.2011.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Виходячи із змісту правовідносин, останні є відносинами з поставки товару, відтак, права і обов'язки сторін визначаються, у тому числі, положеннями глави 54 Цивільного кодексу України.

Приписом ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що станом на момент вирішення спору по суті заборгованість відповідача перед позивачем за укладеним між сторонами спору Договором відсутня.

Однак, як стверджує позивач, у відповідача була наявна заборгованість за Договором у такі періоди:

- з 01.01.2016 по 13.01.2015 (включно): 782.174,54 грн.;

- з 14.01.2016 по 06.06.2016 (включно): 749.174,54 грн.;

- з 07.06.2016 по 20.06.2016 (включно) - 368.175,70 грн.;

- з 21.06.2016 по 07.07.2016 (включно) - 340.075,70 грн.

В матеріалах справи наявна укладена між сторонами спору угода про зарахування зустрічних однорідних вимог від 07.06.2016, відповідно до якої з дати набрання чинності угоди зобов'язання відповідача за Договором припиняються на суму 380.998,84 грн.

Спір між сторонами даного судового процесу, на думку позивача, виник внаслідок порушення відповідачем зобов'язання за Договором в частині несвоєчасної оплати поставленого позивачем нереалізованого товару. Позивачем надіслана відповідачу вимога від 06.04.2016 № 61 про погашення заборгованості за Договором, однак вказана вимога залишена відповідачем без виконання, що призвело до звернення позивача до господарського суду з вимогами про стягнення з відповідача 193.779,82 грн., з яких: 144.937,96 грн. - пеня (в період з 01.01.2016 по 30.06.2016), - 3 % річних сумі 10.633,96 грн. (в період з 01.01.2016 по 07.07.2016), та інфляційних втрат в сумі 38.207,90 грн. (в період з 01.01.2016 по 31.05.2016).

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням такого.

У відповідності до ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 551 ЦК України визначено якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовані Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", положеннями якого встановлено, що за прострочку платежу платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст. 1 Закону).

Таким чином, в силу наведених положень законодавства штрафні санкції за прострочення сплати грошових коштів можуть бути стягнуті саме в разі, якщо таке передбачено договором (встановлено за згодою сторін).

З умов укладеного між сторонами спору Договору вбачається, що сторонами не передбачена відповідальність у вигляді пені в разі порушення умов Договору в частині прострочення сплати грошових коштів за поставлений товар.

Враховуючи викладене позовна вимога про стягнення з відповідача господарської санкції у вигляді пені в сумі 144.937,96 грн. є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Вирішуючи спір в частині позовних вимог про стягнення з відповідача 3 % річних сумі 10.633,96 грн. (в період з 01.01.2016 по 07.07.2016), та інфляційних втрат в сумі 38.207,90 грн. (в період з 01.01.2016 по 31.05.2016) суд зазначає наступне.

Умовами пункту 4.12 укладеного між сторонами спору Договору передбачене право відповідача на повернення нереалізованого товару позивачу та зобов'язання останнього забрати цей товар протягом тридцяти календарних днів з дня отримання вимоги відповідача.

Так відповідач, скориставшись правом, визначеним у п. 4.12 Договору направив на адресу позивача лист від 27.04.2015 № 519/12, відповідно до якого просив позивача забрати частину нереалізованого товару, згідно переліку, наведеному у вказаному листі.

Однак позивачем вимоги відповідача, викладені у листі від 27.04.2015 № 519/12 не виконані.

В свою чергу, позивачем направлена на адресу відповідача вимога про погашення заборгованості за Договором. Проте, укладеним між сторонами спору Договором не передбачене здійснення розрахунків за нереалізований товар.

Таким чином заявлені позивачем до стягнення суми 3 % річних в розмірі 10.633,96 грн. (в період з 01.01.2016 по 07.07.2016), та інфляційних втрат в сумі 38.207,90 грн. (в період з 01.01.2016 по 31.05.2016) за порушення відповідачем строків виконання грошового зобов'язання за укладеним між сторонами спору Договором є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Також суд зазначає, що також не заперечує позивач, що станом на 08.07.2016 заборгованість відповідача перед позивачем за Договором відсутня, заборгованість за вказаним Договором погашена шляхом укладення між сторонами спору угод про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Крім того, враховуючи невиконання позивачем умов Договору в частині отримання частини нереалізованого товару на письмову вимогу відповідача, останній мав можливість скористатися свої правом, передбаченим п. 4.12 Договору шляхом стягнення з позивача штрафу в розмірі вартості товару, що підлягав поверненню, однак вказаним правом відповідач не скористався.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Згідно із ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49 ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання повного тексту рішення та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Повне рішення складено 07 листопада 2016 року

Суддя С.В. Балац