номер провадження справи 27/72/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2016 Справа № 908/2157/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Октан Груп (50055 Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Вантажна, буд. 10)

до Товариства з обмеженою відповідальністю Промінвестекскавація (69050 м. Запоріжжя, вул. Космічна, буд. 118-А)

про стягнення 633 245 грн. 80 коп.

Суддя Дроздова С.С.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, дов. № 144 від 12.09.2016р.

від відповідача: не зявився

Господарським судом Запорізької області розглядається позов Товариства з обмеженою відповідальністю Октан Груп, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг до Товариства з обмеженою відповідальністю Промінвестекскавація, м. Запоріжжя про стягнення 479 731 грн. 50 коп. основного боргу, 104 797 грн. 87 коп. пені, 37 404 грн. 45 коп. втрат від інфляції, 11 311 грн. 98 коп. 3% річних.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.08.2016 р. справу № 908/2157/16 передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 18.08.2016р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 908/2157/16, присвоєно справі номер провадження 27/72/16 та призначено судове засідання на 19.09.2016р.

У судовому засіданні 19.09.2016р. оголошувалася перерва до 29.09.2016 р., на підставі ст. 77 ГПК України, з метою надання сторонами додаткових доказів та документів, які необхідні для повного, всебічного та обєктивного розгляду справи по суті, а також можливого врегулювання спору мирним шляхом.

Ухвалою суду від 29.09.2016р. продовжено строк розгляду справи на п'ятнадцять днів до 01.11.2016р., відповідно до ст. 69 ГПК України, судове засідання призначено на 01.11.2016р.

01.11.2016р. продовжено розгляд справи № 908/2157/16.

01.11.2016р. до початку розгляду справи представники позивача заявив клопотання щодо відмови від здійснення технічної фіксації судового процесу.

Головуючим суддею оголошено яка справа розглядається, склад суду, та розяснено представнику позивача, який прибув в судове засідання, його права, у тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

У судовому засіданні 01.11.2016р. представник позивача підтримав позовні вимоги, на підставах, викладених у позовній заяві. Просить суд стягнути з відповідача 479 731 грн. 50 коп. основного боргу, 104 797 грн. 87 коп. пені, 37 404 грн. 45 коп. втрат від інфляції, 11 311 грн. 98 коп. 3% річних.

Представник відповідача у судові засідання, відкриті 29.09.2016р. та 01.11.2016р. не зявився, вимог суду не виконав, письмового відзиву не надав, про час та місце розгляду справи був попереджений належним чином. Поважні причини своєї неявки суду не повідомив. Клопотань про розгляд справи без відповідача або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило.

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму ВГС від 26.12.2011р. № 18 Про деякі питання практики застосування ГПК України, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні, протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців) і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відповідно до якого місцезнаходженням відповідача у справі Товариства з обмеженою відповідальністю Промінвестекскавація є: 69050 м. Запоріжжя, вул. Космічна, буд. 118-А.

Відповідач належним чином був повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи. Ухвалу суду про порушення провадження у справі та призначення судового засідання на 19.09.2016р., ухвалу суду про продовження строку розгляду справи та призначення судового засідання на 01.11.2016р. надіслано на адресу відповідача: 69050 м. Запоріжжя, вул. Космічна, буд. 118-А, зазначену у позовній заяві та у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Згідно ст. 22 ГПК України, сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

У відповідності із ст. 33 ГПК України, обовязок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно розяснень Вищого Господарського Суду України, які викладені в інформаційному листі від 15.03.2010 року № 01-08/140 Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві неявка в судові засідання учасників судового процесу (сторін), ненадання витребуваних судом документів та доказів, необхідних для повного розгляду справи подібна практика, спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Неподання або несвоєчасне подання стороною у справі, іншим учасником судового процесу доказів з неповажних причин, спрямоване на затягування судового процесу, може розцінюватися господарським судом як зловживання процесуальними правами.

Згідно п. 26.4.7-1 Розяснення президії Вищого господарського суду України № 04-5/609 від 31.05.2002 р. Про внесення змін і доповнень і про визнання таким, що втратило чинність, деяких розяснень президії Вищого арбітражного суду України, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

Неявка відповідача в судове засідання не звільняє відповідача від виконання вимог суду, викладених в ухвалах суду і направлення суду витребуваних матеріалів.

Суд зазначає, що господарський процесуальний кодекс України не обмежує коло осіб, які можуть зявитися в судове засідання та представляти інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю Промінвестекскавація, м. Запоріжжя, згідно статті 28 ГПК України.

Згідно ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами, якщо їх достатньо для вирішення спору по суті. Відповідач свої зобовязання не виконав, не скористався правом на захист своїх інтересів.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, вислухавши представника позивача, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 13, ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 4-1 ГПК України господарські суди вирішують спори у порядку позовного провадження.

Позов це вимога позивача про захист порушеного або оспорюваного субєктивного права чи охоронюваного законом інтересу, яка здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Згідно з господарським процесуальним законодавством предмет позову це матеріально правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен винести рішення. Матеріальноправова вимога позивача повинна опиратися на певні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а саме на підставу позову.

Згідно з ст. 20 ГК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Господарським судом встановлено, що 04.02.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Октан Груп (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Промінвестекскавація (покупець) укладено договір поставки нафтопродуктів № 0402/1.

Відповідно до п. 1.1 договору продавець зобовязується передати у власність покупця, а покупець зобовязується прийняти та оплатити нафтопродукти, в подальшому товар, у кількості зазначеній у письмових заявках покупця, на підставі яких продавець виставляє покупцю рахунок-фактуру та передає підтверджуючі поставку документи. В заявках покупець зазначає вид товару, його кількість, відвантажувальні реквізити, умови поставки. Заявка покупця повинна бути підписана уповноваженої особою та містити печатку покупця (факсова копія заявки має силу оригінала).

Згідно п. 2.1 договору покупець оплачує товар у безготівковому порядку на розрахунковий рахунок продавця, на підставі виставленого йому рахунки.

Відповідно до п. 2.2 договору покупець оплачує товар на умовах відстрочки платежу протягом 40 (сорока) календарних днів з моменту поставки товару. Датою поставки товару вважається дата, зазначена у видатковій накладній на товар.

Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів банківською установою на розрахунковий рахунок продавця (п. 2.5 договору).

Відповідно до п. 2.6 договору грошові кошти, отримані від покупця в рамках дії цього договору, незалежно від призначення платежу зазначеного в платіжних реквізитах і банківських виписках, спочатку спрямовуються на погашення заборгованості (у разі наявності такої) покупця, яка виникла раніше в хронологічному порядку. При наявності грошових коштів після погашення заборгованості їх залишок спрямовується на оплату вартості товару.

Позивач у період з 05.09.2015р. по 29.09.2015р. поставив відповідачу товар на загальну суму 535 729 грн. 10 коп., згідно із видатковими накладними: № 161 від 05.09.2015р. на суму 130 997 грн. 60 коп. (частково сплачено 55 997 грн. 60 коп., зазначена суму була зарахована позивачем в рахунок погашення заборгованості по видатковій накладній № 161 від 05.09.2015р., що підтверджується банківськими виписками від 29.04.2016р. на суму 25 997 грн. 60 коп., від 22.04.2016р. на суму 20 000 грн. 00 коп., від 14.04.2016р. на суму 25 000 грн. 00 коп. Грошові кошти у розмірі 15 000 грн. 00 коп. були зараховані в рахунок оплати раніше поставленого позивачем відповідачу товару на підставі видаткової накладної № 156 від 31.08.2015р., відповідно сума у розмірі 10 000 грн. 00 коп. була зарахована в рахунок погашення боргу по видатковій накладній № 161 від 05.09.2015.), № 166 від 20.10.2015р. на суму 131 700 грн. 00 коп., № 168 від 26.10.2015р. на суму 121 440 грн. 00 коп., № 171 від 25.09.2015р. на суму 75 411 грн. 00 коп., № 172 від 08.11.2015р. на суму 76 180 грн. 50 коп.

В порушення умов договору, сума боргу у розмірі 479 731 грн. 50 коп. залишилася відповідачем не сплаченою.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку. Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу України визначено, що однією із підстав виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк, є договір.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, згідно ч. 1 статті 627 Цивільного кодексу України.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства, на підставі ч. 1 статті 628 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини другої статті 692 ЦК України покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою для виникнення обовязку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

За приписами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивач прийняті на себе зобовязання виконав належним чином та здійснив поставку товару відповідачу, відповідно до умов договору № 0402/1 від 04.02.2013р.

Відповідач не виконав у повному обсязі умови договору № 0402/1 від 04.02.2013р., факт виконання зобовязань за договором належним чином не довів.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Промінвестекскавація 479 731 грн. 50 коп. основного боргу.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 37 404 грн. 45 коп. втрат від інфляції та 11 311 грн. 98 коп. 3% річних.

Інфляційні витрати повязані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, завдані знеціненням грошових коштів, а три відсотки річних є платою за користування коштами, які не були своєчасно сплачені боржником.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобовязання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтями 611, 625 Цивільного кодексу України.

У відповідності до положень чинного законодавства захист цивільних прав здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках передбачених законодавством або договором, неустойки (штрафу, пені), а також інших засобів передбачених законодавством.

До інших засобів захисту цивільних прав, у відповідності до ст. 625 ЦК України, відносяться відсотки річних та інфляційні втрати.

Зокрема, згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Факт виконання зобовязань за договором № 0402/1 від 04.02.2013р. належним чином відповідач не довів.

Пунктом 5.4 договору передбачена оплата інфляційних та 3% річних.

Враховуючи встановлений факт прострочення відповідачем виконання грошових зобов'язань, господарський суд, перевіривши нарахування 3 % річних за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство», дійшов висновку, що 3 % річних розраховані невірно. Стягненню підлягає 3 % річних у розмірі 11 288 грн. 18 коп.

В частині стягнення 3 % річних в сумі 23 грн. 80 коп. слід відмовити.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство», господарський суд дійшов висновку, що він складений обґрунтовано та не суперечить вимогам діючого законодавства України, стягненню з відповідача підлягає сума інфляційних витрат у розмірі 37 404 грн. 45 коп.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 104 797 грн. 87 коп. пені за період з 16.10.2015р. по 08.05.2016р.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою (штрафом, пенею).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Як визначено ст. 230 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити штрафні санкції (неустойку, штраф, пеню) у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ст. 231 ГК України, законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобовязань, зазначених у частині другій цієї статті.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Згідно ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно з ст. 549 цього Кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Відповідно до вимог Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 5.2 договору у випадку порушення покупцем умов оплати, передбачених п. 2.2 договору, покупець виплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період заборгованості, від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати товару.

Перевіривши розрахунок пені, здійснений позивачем, за допомогою компютерної юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство, господарським судом встановлено, що позивачем допущено арифметичні помилки при розрахунку за кожен період окремо.

Згідно розрахунку суду, здійсненого за допомогою компютерної юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство з відповідача підлягає стягненню сума пені в розмірі 104 569 грн. 31 коп. В частині стягнення 228 грн. 56 коп. слід відмовити.

Відповідно до ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями усім належним їй майном.

Відповідно до вимог ст.ст. 22, 33 ГПК України сторони зобов'язані вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Під належним виконанням зобовязання розуміють виконання належній особі, в належному місці, в належний строк (термін), з додержанням усіх інших вимог і принципів виконання зобовязань. Якщо учасники зобовязання порушують хоч би одну з умов його належного виконання, зобовязання не припиняється, а трансформується (змінюється), оскільки в такому разі на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обовязки у вигляді відшкодування збитків, сплати неустойки тощо. Виконання таких додаткових обовязків, як правило, не звільняє боржника від виконання зобовязання в натурі. Лише після того, як сторони здійснять усі дії, що випливають із зобовязання, воно вважатиметься припиненим.

Виконання, яке припиняє зобовязання, має бути належним чином оформлене (підтверджене).

Ст. 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобовязання, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

На підставі статті 85 ГПК України 01.11.2016року прийнято рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 49 ГПК України при частковому задоволенні позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Октан Груп, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область до Товариства з обмеженою відповідальністю Промінвестекскавація, м. Запоріжжя задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Промінвестекскавація (69050, м. Запоріжжя, вул. Космічна, буд. 118-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Октан Груп (50055, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Вантажна, буд. 10, ) 479 731 (чотириста сімдесят девять тисяч сімсот тридцять одна) грн. 50 коп. основного боргу, 104 569 (сто чотири тисячі пятсот шістдесят девять) грн. 31 коп. пені, 37 404 (тридцять см тисяч чотириста чотири) грн. 45 коп. втрат від інфляції, 11 288 (одинадцять тисяч двісті вісімдесят вісім) грн. 18 коп. 3 % річних, 9 494 (девять тисяч чотириста девяносто чотири) грн. 90 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Суддя С.С. Дроздова

Рішення оформлено та підписано 04.11.2016р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.