ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" жовтня 2016 р. Справа № 914/484/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Юрченка Я. О.

суддів Зварич О.В. Хабіб М.І.,

за участю секретаря судового засідання Лялька Н.Р.

та представників сторін:

від позивача: Магировський Ю.А., Лапіда О.Б. - представники (довіреності в матеріалах справи);

від відповідача: ОСОБА_4 - представник (довіреність в матеріалах справи);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Привокзальний ринок" та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5

на рішення Господарського суду Львівської області від 20.07.2016 (головуючий суддя Коссак С.М., судді Іванчук С.В. та Горецька З.В.)

у справі № 914/484/16

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Привокзальний ринок", м. Львів

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, м. Львів

про стягнення заборгованості та звільнення нежитлового приміщення.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Привокзальний ринок" звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до ФОП ОСОБА_5 (з урахуванням заяви від 11.05.2016) про виселення відповідача ФОП ОСОБА_5 з нежитлового приміщення НОМЕР_2 в будівлі під літ. "С-1", площею 4,5 м.кв., розташованого за адресою АДРЕСА_2, яке знаходиться на території Привокзального ринку та стягнення з відповідача:

7 176, 78 грн заборгованості за користування торговим місцем;

361, 89 грн - 3% річних та 3 411, 17 інфляційних втрат нарахованих внаслідок порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань по сплаті щомісячних платежів,

1 313, 90 грн заборгованості по відшкодуванню витрат за спожиту електрообладнанням електроенергію;

72,36 грн. - 3 % річних та 664,37 грн. - інфляційних втрат нарахованих внаслідок порушення взятих на себе зобов'язань по відшкодуванню витрат за спожиту електроенергію.

4 479,84 грн. неустойки у розмірі подвійної облікової плати за користування нежитловим приміщенням в порядку ч. 2 ст. 785 ЦК України.

Позов заявлено на підставі угоди № ВЧК-49 від 01.03.2013, укладеної позивачем з відповідачем.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем належним чином зобов'язань щодо сплати платежів за надане в користування торгове місце (нежитлове приміщення (торговий кіоск) та витрат за спожиту електроенергію. Відтак, у відповідача утворилась заборгованість, на яку позивачем також нараховано 3% річних та інфляційні втрати в порядку ст. 625 ЦК України.

Крім того, з огляду на недобросовісне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань по угоді, з урахуванням терміну дії угоди (до 31.01.2016), позивач 25.01.2016 скерував на адресу відповідача повідомлення про припинення дії угоди, звільнення торгового місця та необхідність погашення заборгованості. Однак, відповідач торгове місце не звільнив та продовжував ним користуватись, заборгованість не погасив. Відтак, позивач просив в позовній заяві виселити відповідача, а також стягнути з нього неустойку в порядку ч. 2 ст. 785 ЦК України.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 20.07.2016 у справі № 914/484/16 позовні вимоги задоволено частково.

Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 7 176, 78 грн заборгованості по оплаті з оренди, 360, 65 грн - 3% річних, 3 410, 16 грн - інфляційних втрат та 863,02 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решті позовних вимог відмовлено.

При прийнятті рішення місцевий господарський суд виходив, зокрема з того, що підстави для виселення відповідача відсутні, оскільки позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт його відмови від угоди чи її розірвання; мотивація повідомлення від 22.01.2016 про відмову від пролонгації договору, з зазначенням причини - недобросовісне виконання взятих на себе обов'язків по сплаті за користування торговим місцем не може слугувати підставою відмови від продовження договору та має передчасний характер з огляду на те, що відповідач вправі оплатити існуючий борг за користування.

Крім того суд, зазначив, що позивачем своєчасно та належно не виконувався обов'язок щодо вивезення сміття і відходів, що є складовою калькуляції плати за користування торговим місцем, а тому існуюча заборгованість за користування торговим місцем, що викликана діями позивача, не може слугувати підставою припинення угоди.

Отже, суд дійшов висновку, що угода від 01.03.2013 є пролонгованою на той самий строк, на тих самих умовах, отже і не настали наслідки для повернення речі та відповідно і стягнення неустойки в порядку ч. 2 ст. 785 ЦК України.

Також, місцевим господарським судом відмовлено в задоволенні вимоги щодо стягнення заборгованості за спожиту електроенергію та нарахувань на неї 3% річних та інфляційних втрат, така включена в калькуляцію відшкодувань витрат на утримання торгового місця, як це передбачено Порядком розрахунку цін на послуги та оренду торгових місць (площ) та їх обслуговування на ринках з продажу продовольчих та непродовольчих товарів. Отже, суд розцінив вказану вимогу про стягнення як подвійне нарахування спожитої електричної енергії.

Поряд з цим, дійшов висновку про задоволення вимог в частині стягнення з відповідача плати за користування торговим місцем та нарахувань на заборгованість в порядку ст. 625 ЦК України, здійснивши власний розрахунок.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач - ТОВ "Привокзальний ринок" звернулось до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 20.07.2016 в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі, мотивуючи свої доводи порушенням місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права.

Зокрема, з посиланням на п. 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 12 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» та правову позицію, викладену в постановах Верховного Суду України, зазначає, що позивачем у встановленому нормами ст. 764 ЦК України порядку надіслано відповідачу повідомлення про припинення дії угоди, а тому, така є припиненою. Крім того, вказує, що надіслання позовної заяви на адресу відповідача із зазначенням про заперечення проти пролонгації угоди, має вважатись додатковим доказом належного повідомлення про припинення угоди. Крім того, зазначає про безпідставність посилання суду на те, що недобросовісне виконання взятих на себе обов'язків по сплаті за користування торговим місцем не може слугувати підставою для відмови від пролонгації договору, оскільки ні положення ЦК України, ні ГК України, ні умови угоди не містять переліку обставин та підстав, з настанням яких наймодавець може висловити свої заперечення проти пролонгації договору.

Щодо посилань суду на неналежне виконання позивачем послуг з вивозу з території ринку твердих побутових відходів, скаржник зазначає, що договірні відносини з ТОВ «Аве Львів» не припинялись, про що свідчить додаткова угода та наявність заборгованості станом на 14.01.2015 в розмірі 95 565, 68 грн. Крім того, вказує, що у разі порушення Ветеринарно-санітарних правил для ринків, до посадових осіб були б застосовані заходи впливу, контролюючі органи б видавали приписи про усунення порушення Правил, однак такі докази матеріали справи не містять, так як і не містять доказів претензій відповідача стосовно неповноти або несвоєчасності наданих товариством послуг з прибирання території ринку та вивезення твердих побутових відходів.

Також зазначає про безпідставність відмови суду в задоволенні вимоги в частині стягнення витрат на за спожиту електроенергію та нарахованих 3% річних, інфляційних втрат, оскільки саме угодою встановлено, що такі витрати відшкодовуються відповідачем щомісячно згідно виставленого рахунку згідно показників лічильника, а також за реактивну енергію, пропорційно спожитому обсягу. А витрати, включені в калькуляцію, розраховуються за спожиту електроенергію на загальне електропостачання території ринку, шляхом розрахунку ціни 1м.кв. торгової площі, за мінусом електроенергії, що відшкодовуються по приладах обліку електроенергії, які встановлені на торгових місцях, і ділиться на торгівельну площу. Вказує, що такий розрахунок затверджено на підставі наказу ТОВ «Привокзальний ринок» № 34 від 08.02.2013. Крім того, звертає увагу, що відповідачем сплачувались витрати за спожиту електроенергію, про що такий зазначав в банківських платіжних документах із зазначенням платежу - оплата за електроенергію пав. НОМЕР_2.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 11.08.2016 апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 20.09.2016.

26 серпня 2016 року на адресу апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ФОП ОСОБА_5, яка ухвалою суду від 26.08.2016 прийнята до спільного розгляду з апеляційною скаргою ТОВ «Привокзальний ринок».

В своїй апеляційній скарзі відповідач заперечує факт отримання в оренду нерухомого майна на підставі угоди, однак не заперечує, що користувався торговим місцем на ринку. Зазначає, що калькуляція відшкодувань витрат на утримання площ не відповідає вимогам ЗУ «Про бухгалтерський облік» та не надавалась відповідачу для ознайомлення та погодження на стадії укладення угоди, отже не є належним доказом у справі. Вказує, про безпідставність посилання суду на часткову сплату орендних платежів, оскільки відповідачем сплачувались комунальні послуги, відтак вважає безпідставним задоволення вимоги щодо стягнення 7 176, 78 грн.

Крім того, стверджує, що на стадії укладення угоди сторонами не досягнуто згоди з істотних умов про предмет договору, отже суд безпідставно не визнав її неукладеною.

Отже, відповідач просив задоволити його апеляційну скаргу, рішення Господарського суду Львівської області від 20.07.2016 скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Скориставшись правом, встановленим ст. 96 ГПК України, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначав про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі відповідача та просив залишити її без задоволення.

23 жовтня 2016 року відповідач подав письмові пояснення, в яких зазначав, що з 26.02.2014 по 27.01.2015 позивач не здійснював господарську діяльність на території ринку, що підтверджується матеріалами об'єднаного кримінального провадження № 465/952/15-к, листів від ТОВ «Аве Львів» та ПАТ «Львівобленерго», відтак відсутні підстави для стягнення 7 176, 78 грн.

Розглянувши матеріали апеляційних скарг, відзиву на апеляційну скаргу відповідача, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що в задоволенні апеляційної скарги відповідача слід відмовити, вимоги, викладені в апеляційній скарзі позивача слід задоволити частково, виходячи з наступного.

Місцевим господарським судом встановлено, що 01.03.2016 ТОВ "Привокзальний" ринок (Сторона 1) та ФОП ОСОБА_5 (Сторона 2) укладено угоду №ВЧК - 49 про надання в користування торгових місць (надалі - Угода).

Відповідно до п.1 цієї Угоди її предметом є надання Стороною 1 Стороні 2 в тимчасове платне користування торгового місця НОМЕР_2 загальною площею 4,5 кв.м., розташованого га території Привокзального ринку за адресою АДРЕСА_2 для здійснення Стороною 2 торгівельної діяльності продовольчими товарами та с/г продукцією.

Торгове місце (кіоск) належить Стороні 1 на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на нежитлові приміщення Серія НОМЕР_3 від 19.10.2010. Місцезнаходження торгового місця зазначається на плані території ринку. Сторона 2 набуває права користування торговим місцем з дня підписання даної угоди та акту прийому - передачі торгового місця (п.п.2,3,4 Угоди).

1 березня 2013 року сторонами підписано акт приймання - передачі зазначеного вище торгового місця, який є додатком № 1 до угоди.

Згідно з п. 9 Угоди Сторона 2 відшкодовує Стороні 1 витрати на утримання торгової площі із розрахунку 148, 46 грн за 1 м.кв. площі щомісячно. До даної суми включено витрати Сторони 1 на утримання торгового місця за виключенням плати за спожиту електроенергію. Калькуляція витрат по даній угоді оформляється окремим додатком, приєднується до основної угоди і є її невід'ємною частиною.

Матеріали справи містять калькуляцію відшкодувань витрат на утримання площ, що є додатком №2 до Угоди.

Калькуляція відшкодування витрат на утримання площ, що підписана головним бухгалтером позивача та складається з: електроенергії для розрахунку, водопостачання, вивіз сміття, дезінфекція підвалу, орендна плата з ЦМК, орендна плата за землю, місцеві податки, заробітна плата працівникам ринку, нарахування на з/плату, дотримання санітарних норм, матеріально - технічні потреби, банківське обслуговування, обслуговування РРО, інші витрати, амортизаційні відрахування, що з врахуванням рентабельності 15% та ПДВ, що разом складає зазначу вище суму у розмірі 148, 46 грн за 1 кв.м.

Відповідно до п.10 Угоди загальна сума платежу по Угоді складає 668, 07 грн в місяць (за виключенням витрат за спожиту електроенергію).

Витрати за спожиту електроенергію електрообладнанням Сторони2 відшкодовуються нею щомісячно згідно виставленого Стороною 1 рахунку. Сторона 2 відшкодовує витрати за спожиту електроенергію згідно показів лічильника, а також реактивну електроенергію, пропорційно спожитому обсягу (п.11).

Сторони погодили, що сплату платежів Сторона 2 проводить внесенням готівки в касу Сторони 1 або в безготівковому порядку щомісячно в термін до 5-го числа.

Згідно з п. 24 угоди, термін її дії встановлюється строком на 35 календарних місяців з дати її підписання сторонами, і діє до 31.01.2016 включно.

22 січня 2016 року позивач надіслав відповідачу повідомлення про припинення дії угоди, звільнення торгового місця та необхідність погашення заборгованості.

У повідомленні про припинення дії Угоди ТОВ "Привокзальний" ринок вказало, що "починаючи з березня 2014 року Вами неналежним чином виконуються взяті на себе згідно угоди зобов'язання по сплаті платежів за надане в користування торгове місце - кіоск НОМЕР_2 та існує заборгованість, яка становить 7 306, 64 грн за період березень 2014 року - грудень 2016 року, в тому числі 1 829, 90 грн. за спожиту електроенергію".

У зв'язку з цим, позивач наголосив, що з 01.02.2016 Угода припиняється у зв'язку із закінченням 31.01.2016 терміну її дії та відмовою від подальшої пролонгації Угоди.

У відповідь на це повідомлення відповідач у листі заперечив факт існування заборгованості та вказав на неправомірність вимоги щодо припинення дії Угоди.

Як вказувалось вище, місцевим господарським судом відмовлено в задоволенні вимоги позивача щодо виселення відповідача та стягнення неустойки в поряду с. 2 ст. 785 ЦК України. Однак судова колегія вважає вказані висновки суду помилковими, з урахуванням наступного.

Відповідно до ч. 1. ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ) (ч. 1 ст. 760 ЦК України).

Як вбачається з угоди, укладеної сторонами у справі, її предметом торгове місце (кіоск), що належить позивачу на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нежитлові приміщення серія НОМЕР_3 від 19.10.2010.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч. 5 ст. 762 ЦК України)

Договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк (ст. 763 ЦК України). При цьому, наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму (ст. 765 ЦК України).

Відповідно до статті 764 Цивільного кодексу України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

В п. 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 12 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» вказано, що зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК України, частини другої статті 291 ГК України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець.

Відтак якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Тобто, орендодавець може заперечити проти пролонгації договору як до закінчення строку дії договору, так і місяць після його закінчення.

Отже, з урахуванням того, що 25.01.2016 позивачем надіслано відповідачу повідомлення № 21 від 22.01.2016 про припинення дії угоди та таке повідомлення 26.01.2016 отримано відповідачем, підстави вважати угоду пролонгованою відсутні.

Твердження місцевого господарського суду про те, що недобросовісне виконання взятих на себе обов'язків по сплаті за користування торговим місцем не може слугувати підставою для відмови від пролонгації, з урахування відсутності в законодавстві чи спірній угоді положень, які б містили перелік підстав та обставин, з настанням яких наймодавець може висловити свої заперечення щодо пролонгації дії договору, відсутності доказів про намір наймодавця, як власника нежитлового приміщення, розпорядитись нерухомим майном шляхом його передачі в оренду іншій особі та свободи договору є безпідставними.

Крім того, п. 26 угоди передбачено, що термін дії угоди може бути пролонговано, якщо Сторона 2 продовжує користуватись наданим їй в користування торговим місцем після закінчення строку дії угоди, за умови відсутності протягом одного місяця з дати закінчення строку дії угоди заперечень Сторони 1. В такому разі угода підлягає пролонгації на той самий строк та на тих самих умовах, що передбачені договором, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження угоди.

Місцевим господарським судом зазначалось, що у строк після закінчення Угоди з 01.02.2016 по 29.02.2016 позивачем у справі не надсилалося до відповідача заперечень щодо пролонгації угоди. Однак, місцевим господарським судом не враховано, що вимога про припинення договору оренди не обов'язково має називатись виключно заявою, і така може бути направлена у формі листа, телеграми, факсограми тощо. Істотне значення в даному випадку має зміст такого документа, оскільки він повинен бути спрямований на припинення або зміну умов договору оренди, та факт її отримання іншою стороною. Отже, колегія суддів погоджується з доводами позивача, що надіслання 19.02.2016 на адресу відповідача копії позовної заяви, з якої чітко вбачається відмова в пролонгації угоди, є додатковим доказом належного повідомлення відповідача про припинення угоди № ВЧК-49.

Більше того, п. 27 угоди передбачено, що право відповідача після спливу строку договору - на переважне право перед іншими особами на укладення даної угоди на новий строк - за умови належного виконання свої зобов'язань за даною угодою. Однак відповідачем неналежно виконувались зобов'язання за угодою.

Відтак, апеляційний суд встановив, що угода № ВЧК-49 від 01.03.2013 не пролонговувалась та припинила свою дію, отже вимога про виселення відповідача є правомірною.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення неустойку у розмірі подвійної плати за користування нежитловим приміщенням на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України в розмірі 4 479, 84 за період з 01.02.2016 по 12.05.2016.

Слід зазначити, що відповідач не заперечив факт користування торговим місцем після закінчення дії угоди.

Частиною 2 ст. 785 ЦК України встановлено, що якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Для застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 785 ЦК України, суду необхідно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов'язку не виконав (абз.1 п.8 інформаційного листа ВГСУ від 27.10.2014 №01-06/1666/14, постанова судової палати у господарських справах ВСУ від 19.08.2014).

З огляду на приписи законодавства та п. 8.18. угоди, яка саме на орендаря покладає обов'язок повернення торгового місця у разі припинення або розірвання угоди, з урахуванням отриманого відповідачем повідомлення про припинення дії договору та звільнення торгового місця, відсутності будь-яких доказів неможливості його повернення, перевіривши розрахунок позивача, колегія дійшла висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача 4 479, 84 грн неустойки, нарахованої в розмірі, встановленому ч. 2 ст. 785 ЦК України.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, місцевий господарський суд безпідставно відмовив в задоволенні позовної вимоги щодо виселення відповідача та стягнення 4 479, 84 грн неустойки.

Поряд з цим, колегія суддів погоджується з наявністю правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 7 176, 78 грн заборгованості за надання в користування торгового місця, визначеного п. 1 угоди.

Механізм формування економічно обґрунтованих цін на послуги та оренду торгових приміщень (площ) та їх обслуговування на ринках визначає Порядок розрахунку цін на послуги та оренду торгових приміщень (площ) та їх обслуговування на ринках з продажу продовольчих та непродовольчих товарів (далі - Порядок, що діяв нас виникнення спірних правовідносин, затверджений наказом Міністерства економіки України, Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва від 30.06.2009 року №638/109, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 3 липня 2009 року №600/16616.

Цей Порядок застосовується суб'єктами господарювання при укладанні договорів оренди на торгові приміщення (площі) та/або надання послуг з обслуговування приміщень (площ) та надання в оренду торговельно-технологічного та/або холодильного устаткування на ринках.

Відповідно до п.3.3. Оренда торговельного місця - строкове платне користування торговельним місцем для здійснення продажу товарів (надання послуг).

Торговельне місце на ринку - торговельна площа встановлених розмірів для здійснення продажу товарів та/або надання послуг згідно з планом території ринку окремим суб'єктом господарювання чи фізичною особою.(п.3.4.).

Орендна плата за торгові приміщення (площі) на ринках розраховується орендодавцем виходячи із собівартості надання в оренду торгових приміщень (площ) та прибутку без врахування податку на додану вартість.

Відповідно до п.2 Порядку розмір орендної плати за торгові приміщення (площі) на ринках розраховується у такій послідовності: визначається розмір річної орендної плати виходячи з розміру планованих витрат або фактичних витрат за попередній рік з урахуванням офіційно визначеного рівня інфляції за попередній календарний рік; на основі розміру річної орендної плати встановлюється розмір орендної плати за місяць; розмір добової орендної плати встановлюється на основі розміру місячної орендної плати, у разі якщо строк оренди менший ніж один місяць; на основі розміру добової орендної плати розраховується розмір погодинної орендної плати.

До собівартості надання в оренду торгових приміщень (площ) включаються прямі та непрямі витрати, пов'язані з наданням в оренду торгових приміщень (площ), та/або витрати, пов'язані з обслуговуванням торгових приміщень (площ) на ринках. Прямі витрати, пов'язані з наданням в оренду торговельних місць, та/або прямі витрати, пов'язані з обслуговуванням торговельних місць на ринках, визначаються як витрати, які можуть бути віднесені безпосередньо до конкретного об'єкта витрат економічно доцільним шляхом відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку.

До непрямих витрат, пов'язаних з наданням в оренду торговельних місць, та/або непрямих витрат, пов'язаних з обслуговуванням торговельних місць на ринках, належать витрати: на оплату праці адміністративного та технічного персоналу; на тепло-, водопостачання і водовідведення, електроенергію, вивіз сміття; на послуги з прибирання, охорони та пожежної охорони приміщень; утримання медпунктів,лабораторій ветеринарно-санітарної експертизи, санвузлів, кімнат гігієни, кімнати міліції; на амортизацію основних засобів та нематеріальних активів.

Згідно з п.5 Порядку собівартість надання в оренду 1 кв.м торгового приміщення (площі) розраховується шляхом ділення витрат (згідно з пунктом 3 цього розділу) на загальну площу торговельних місць згідно з планом території ринку, які надаються в оренду.

Залежно від розташування та облаштування торговельного місця або виду продукції, що реалізується, орендодавець має право диференціювати вартість оренди 1 кв.м. торговельного місця у межах загальної вартості витрат, пов'язаних з наданням в оренду всіх торговельних місць на ринку. У разі наявності у орендаря приладів обліку витрат водо-, тепло-, газо-та електропостачання оплата послуг із обслуговування приміщень (площ) здійснюється за показниками цих приладів залежно від кількості, потужності, часу роботи електроприладів, систем тепло-, газо-, водопостачання.

Прибуток за надання в оренду торгового приміщення (площі) розраховується як добуток собівартості надання в оренду торгового приміщення (площі) та рентабельності (п.6).

Пунктом 9 Угоди передбачено, що Сторона 2 відшкодовує Стороні 1 витрати на утримання торгової площі із розрахунку 148,46 грн. за 1 м.кв. площі щомісячно. До даної суми включено витрати Сторони 1 на утримання торгового місця за виключенням плати за спожиту електроенергію. Калькуляція витрат по даній угоді оформляється окремим додатком, приєднується до основної угоди і є її невід'ємною частиною.

Калькуляція відшкодування витрат на утримання площ, що підписана головним бухгалтером позивача, складається з : електроенергії для розрахунку, водопостачання, вивіз сміття, дезінфекція підвалу, орендна плата з ЦМК, орендна плата за землю, місцеві податки, заробітна плата працівникам ринку, нарахування на з/плату, дотримання санітарних норм, матеріально - технічні потреби, банківське обслуговування, обслуговування РРО, інші витрати, амортизаційні відрахування, що з врахуванням рентабельності 15% та ПДВ, що разом складає зазначу вище суму у розмірі 148, 46 грн. за 1 кв.м.

При цьому надана Калькуляція, яка повинна бути невід'ємною частиною Угоди, сторонами Угоди не підписана, отже не береться судом до уваги як належний доказ по справі.

Відповідно до п.10 Угоди загальна сума платежу по Угоді складає 668, 07 грн в місяць (за виключенням витрат за спожиту електроенергію).

Сторони погодили, що сплату платежів Сторона 2 проводить внесенням готівки в касу Сторони 1 або в безготівковому порядку щомісячно в термін до 5-го числа.

Відповідно до статті 762 Цивільного кодексу України, статті 286 Господарського кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає можливість користування майном істотно зменшилася.

Враховуючи те, що відповідач у справі частково здійснював плату за користування торговим місцем, розмір якої визначено у п. 10 Угоди і складає 668,07 грн в місяць, вимога позивача про стягнення 7 176, 78 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Доказів звернення до позивача щодо зменшення розміру плати за користування майном відповідачем не надано. Також відповідачем і не надано доказів, які б свідчили, що відповідач звертався з претензіями щодо невиконання позивачем обов'язків щодо підтримання території ринку в належному санітарно-технічному стані.

Доводи відповідача щодо ненадання позивачем послуг з вивозу твердих побутових відходів є безпідставними, оскільки доказів припинення чи розірвання договору, укладеного позивачем та ТОВ «Аве Львів» відсутні. Крім того, на підтвердження чинності договору позивачем надано додаткову угоду, з якої вбачається наявна заборгованість позивача станом на 14.01.2015 в розмірі 95 565, 68 грн. Також слід зазначити, що матеріали справи містять платіжні доручення про сплату позивачем в грудні 2014, січні, лютому 2015, коштів за збір, вивіз та захоронення ТПВ згідно з договором № 688/2012, укладеним позивачем та ТОВ «Аве Львів».

Крім того, позивачем заявлено до стягнення 361, 89 грн 3% річних та 3 411, 17 грн інфляційних втрат внаслідок порушення відповідачем зобов'язань по сплаті щомісячних платежів за користування торговим місцем. Здійснивши перерахунок, колегія суддів погоджується з підставністю стягнення 360, 65 грн 3% річний та 3 410,16 грн інфляційних втрат.

Місцевим господарським судом відмовлено в задоволенні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по відшкодуванню витрат позивача за спожиту електрообладнанням відповідача електроенергію та нарахованих на дану суму 3% річних та інфляційних втрат, оскільки така заборгованість включена в калькуляцію відшкодувань витрат на утримання торгового місця, як це передбачено Порядком розрахунку цін на послуги та оренду торгових місць (площ) та їх обслуговування на ринках з продажу продовольчих та непродовольчих товарів.

Однак, колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду з урахуванням наступного.

Згідно з п. 9 Угоди Сторона 2 відшкодовує Стороні 1 витрати на утримання торгової площі із розрахунку 148,46 грн за 1 м.кв. площі щомісячно. До даної суми включено витрати Сторони 1 на утримання торгового місця за виключенням плати за спожиту електроенергію. Калькуляція витрат по даній угоді оформляється окремим додатком, приєднується до основної угоди і є її невід'ємною частиною.

Відповідно до п.10 Угоди загальна сума платежу по Угоді складає 668, 07 грн в місяць (за виключенням витрат за спожиту електроенергію).

Витрати за спожиту електроенергію електрообладнанням Сторони 2 відшкодовуються нею щомісячно згідно виставленого Стороною 1 рахунку. Сторона 2 відшкодовує витрати за спожиту електроенергію згідно показів лічильника, а також реактивну електроенергію, пропорційно спожитому обсягу (п.11).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач сплачував відповідачу кошти за спожиту електроенергію під час дії угоди, за виключенням березня-травня 2014 року. В прибутково касових ордерах відповідач вказував: відшкодування ел. енергії, кількість кВт та ціну.

Матеріали справи містять квитанції на оплату електроенергії за березень-травень 2014 року на загальну суму 1 313, 90 грн. Докази оплати вказаної суми відсутні.

Укладаючи угоду, сторони домовились, що витрати за спожиту електроенергію електрообладнанням відшкодовуються окремо, зокрема згідно показів лічильника. Місцевим господарським судом безпідставно не взято до уваги пояснення позивача, з яких вбачається, що стаття витрат електроенергія, що включена до складу відшкодувань витрат на утримання площ, розраховується за електроенергію на загальне електропостачання території ринку, шляхом розрахунку ціни 1 м. кв торгової площі, за мінусом електроенергії, що відшкодовується по приладах обліку електроенергії, які встановлені на торгових місцях торгуючих, і ділиться на торгівельну площу. Такий розрахунок затверджено наказом ТОВ «Привокзальний ринок» № 34 від 28.02.2013.

Отже, відповідач зобов'язаний відшкодувати витрати за спожиту електроенергію власним електрообладнанням, яке ним використовувалось при здійсненні господарсько-торговельної діяльності.

Також підлягають до стягнення 72, 36 грн 3% річних та 664, 37 грн інфляційних втрат за період з 01.07.2014-11.05.2016.

Місцевим господарським судом встановлено, що питання права власності на нежитлове приміщення НОМЕР_2 в будівлі під літерою "С-1", яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 було предметом розгляду судових інстанцій у справі №5015/1796/11. Крім того, судом враховано при вирішенні спору наявність рішення у справі № 914/2973/14 за позовом: Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Привокзальний" ринок, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Львівської міської ради про розірвання договору оренди цілісного майнового комплексу, звільнення і повернення орендованого майна, стягнення заборгованості за договором оренди в сумі 26 768,75 грн, відповідно до якого в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. Вказане рішення оскаржено в апеляційному порядку, за результатами перегляду залишено в силі.

Отже, доводи відповідача щодо фальсифікації факту будівництва позивачем нерухомого майна апеляційна інстанція вважає необґрунтованим та безпідставними.

Твердження відповідача щодо неукладеності угоди є також безпідставними, оскільки визначення договору як неукладеного може мати місце лише на стадії його укладення, а не за наслідками його виконання сторонами.

Заперечення відповідача щодо неотримання в оренду нерухомого майна є безпідставними, оскільки в угоді є чітке послання на об'єкт, який надається в оренду та належить на праві власності позивачу. Сторони на власний розсуд визначили термінологію в угоді та назвали об'єкт - торговим місцем (кіоском), що не суперечить загальним засадам законодавства. Істотним є факт прийняття відповідачем об'єкта, користування нам та часткова сплата.

Інші доводи відповідача не підтвердженні належними та допустимими доказами в порядку та розумінні ст. 34 ГПК України, відтак не можуть слугувати підставою для задоволення апеляційної скарги ФОП ОСОБА_5.

Отже, з урахуванням того, що відповідач по суті не заперечує факт користування торговим місцем, наявність в матеріалах справи оплат відповідача, відсутність заперечень щодо невиконання риком своїх обов'язків, підтвердження використання торгового місця після закінчення дії угоди, наявні підстави для часткового задоволення апеляційної скарги позивача.

Відповідно до ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно з ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд в порушення ст. 43 ГПК України не в повному обсязі дослідив всі обставини справи, а наведені в оскаржуваному рішенні висновки не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, відтак, таке рішення підлягає частковому скасуванню.

Судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції розподіляється пропорційно задоволеним вимогам. За перегляд в суді апеляційної інстанції скарги позивача, підлягає відшкодуванню з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 3 031, 40 грн. З огляду на відмову в задоволенні апеляційної скарги відповідача, судовий збір, сплачений за його апеляційну скаргу, покладається на нього.

Керуючись ст. ст. 33, 43, 49, 99, 101, 103, 104, 105, Львівський апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 відмовити.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Привокзальний ринок" задоволити частково.

Рішення Господарського суду Львівської області від 20.07.2016 у справі № 914/484/16 в частині відмови в задоволенні вимог позивача про виселення відповідача, стягнення неустойки у розмірі подвійної плати за користування нежитловим приміщенням (торговим місцем) після припинення дії угоди в розмірі 4 479, 84 грн, стягнення витрат за спожиту електроенергію електрообладнанням відповідача в розмірі 1 313, 90 грн та 72, 36 грн 3% річних, 664, 37 грн інфляційних втрат внаслідок порушення зобов'язань по відшкодуванню витрат на спожиту електроенергію скасувати та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Виселити Фізичну особу-підприємця ОСОБА_5, ідентифікаційний код НОМЕР_1, місцезнаходження: АДРЕСА_1 із займаного нежитлового приміщення НОМЕР_2 в будівлі під літерою «С-1» площею 4, 5 м.кв, розташованого на території Привокзального ринку за адресою: АДРЕСА_2.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 ідентифікаційний код НОМЕР_1, місцезнаходження: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Привокзальний" ринок, ідентифікаційний код 03337680, місцезнаходження: 79018, м. Львів, вул. А.Горської, 2 - 4 479, 84 грн неустойки у розмірі подвійної плати за користування нежитловим приміщенням (торговим місцем) після припинення дії угоди; 1 313, 90 грн витрат за спожиту електроенергію електрообладнанням відповідача; 72, 36 грн 3% річних та 664, 37 грн інфляційних втрат внаслідок порушення зобов'язань по відшкодуванню витрат на спожиту електроенергію.

В решті рішення Господарського суду Львівської області від 20.07.2016 у справі № 914/484/16 залишити без змін.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 ідентифікаційний код НОМЕР_1, місцезнаходження: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Привокзальний" ринок, ідентифікаційний код 03337680, місцезнаходження: 79018, м. Львів, вул. А.Горської, 2 - 2755, 82 грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 ідентифікаційний код НОМЕР_1, місцезнаходження: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Привокзальний" ринок, ідентифікаційний код 03337680, місцезнаходження: 79018, м. Львів, вул. А.Горської, 2 - 3 031, 40 грн за перегляд судового рішення в апеляційному порядку.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу повернути до місцевого господарського суду.

Постанова підписана 31.10.2016.

Головуючий суддя Юрченко Я.О.

Суддя Зварич О.В.

Суддя Хабіб М.І.