ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

09.11.2016 Справа № 908/2984/16

Суддя Проскуряков К.В., розглянувши матеріали позовної заяви

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (03680, Київська область, м. Київ, вул. Фізкультури, 28 - д; адреса для листування: 69063, Запорізька область, м. Запоріжжя, пр. (Леніна) Соборний, 66)

До відповідачів:

1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорожпромтехмонтаж» (49116, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. М. Рильського, 137)

2. ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

про звернення стягнення на предмет іпотеки

ВСТАНОВИВ:

09.11.2016 від Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява вх. №3226/09-05 від 09.11.2016 до відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорожпромтехмонтаж», ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Розглянувши зазначену позовну заяву господарський суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає поверненню на підставі п.п. 4, 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, виходячи з наступного.

Статтями 54 та 57 ГПК України встановлено вимоги щодо форми та змісту позовної заяви та комплектності документів, які повинні додаватися до неї.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 57 ГПК України передбачено, що до позовної заяви, що подається до господарського суду, має бути доданий відповідний документ, який підтверджує відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Частиною 1 ст. 56 ГПК визначено, що позивач, прокурор зобов'язані при подання позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

У відповідності до п. 3.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 за № 18, недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 ГПК щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК.

Відповідно до Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 належним доказом направлення копії позовної заяви з додатком відповідачу є розрахунковий документ встановленої форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв'язку. Внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю можуть прийматися для пересилання з описом вкладення та/або з післяплатою. Пунктом 61 Правил встановлено, що у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв'язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв'язку повинен зазначити номер поштового відправлення.

Отже, належним доказом направлення відповідачу копії позовної заяви з доданими до неї документами є оригінал розрахункового документу та оригінал опису вкладення до цінного листа. Крім того, статтею 56 ГПК визначений обов'язок позивача направити відповідачу копію позовної заяви з доданими до неї документами саме листом з описом вкладення.

До позовної заяви, як доказ направлення копії позовної заяви з додатками відповідачу, додано лише описи вкладення від 02.11.2016. Оригінали фіскальних чеків не додано.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не додано належних та допустимих доказів направлення на адресу відповідача копії позовної заяви з додатками.

Це порушує загальні принципи господарського судочинства, зокрема рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом (ст.4-2 ГПК України) та змагальності (ст.4-3 ГПК України).

Також суд зазначає, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права згідно статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", - право на справедливий суд охоплює не лише стадію розгляду справи по суті, але також дотримання всіх процедур, що передбачені національним законодавством і повинні відбуватися до порушення провадження у справі.

Суд зазначає, що національним законодавством України (ст. 56 ГПК) передбачено забезпечення права відповідача на інформацію про подану позовну заяву та ознайомлення з її змістом і доданими документами, а також передбачено механізм реалізації такого права - шляхом встановлення обов'язку позивача надіслати сторонам відповідні копії позовної заяви та доданих до неї документів до порушення провадження у справі.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (Рішення ЄСПЛ у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).

У Рішенні ЄСПЛ у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи одстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об'єктивного з'ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Таким чином, право на справедливий суд, передбачене статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, включає в себе обов'язок позивача належним чином інформувати відповідача про подання позову до суду шляхом направлення на його адресу копії позовної заяви з усіма додатками. Таке інформування повинно бути здійснене позивачем до порушення судом провадження у справі. Отже, порушення провадження у справі до виконання позивачем вказаного обов'язку, не відповідатиме статті 6 Конвенції.

У зв'язку із тим, що судом встановлено, що позивачем не надано належних доказів відправки відповідачу позовної заяви та доданих до неї документів, повернення позовної заяви є не правом, а обов'язком суду.

Згідно із пунктом 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 57 ГПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі. Вказані документи подаються суду в оригіналі.

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з підпунктами 1, 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру - 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати (1 378,00 грн.) та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат; позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір мінімальної заробітної плати (1 378,00 грн.).

Відповідно до п. 2.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» статтею 55 ГПК передбачено визначення ціни позову у позовах про стягнення грошей і про витребування майна. Відповідні позовні заяви мають майновий характер, і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за приписом підпункту 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону.

Що ж до позовних заяв немайнового характеру, то до них відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Подання до господарського суду таких заяв оплачується судовим збором згідно з підпунктом 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону.

Позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки є вимогою майнового характеру. Як вбачається з прохальної частини позовної заяви та доданих до неї документів, зокрема п. 4.4. договору наступної іпотеки № РМ-SME200/207/2008 від 25.04.2008 загальна вартість предмета іпотеки складає 5 081 004,00 грн.

В той час, до позовної заяви додано платіжне доручення № 4476 від 12.10.2016 про сплату судового збору у розмірі 1378,00 грн.

За приписами п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Посилання позивача на ч. 2 п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 до уваги суду не приймаються, оскільки вказані роз'яснення надано судам щодо розгляду цивільних та кримінальних справ, які розглядаються за нормами Цивільного процесуального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України.

Позивачем подано заяву до господарського суду Запорізької області, порядок сплати судових витрат, в т.ч. судового збору, врегульовано розділом шість Господарського процесуального кодексу України та Вищим господарським судом України також надані відповідні роз'яснення, викладені у постанові пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України».

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку щодо необхідності повернення позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» вх. №3226/09-05 від 09.11.2016 до відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорожпромтехмонтаж», ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Суд вважає за необхідне роз'яснити заявнику, що у відповідності до ч. 3 ст. 63 ГПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду у загальному порядку після усунення допущених порушень.

Керуючись ст. 57, п.п. 4, 6 ч. 1 ст. 63, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» вх. №3226/09-05 від 09.11.2016 до відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорожпромтехмонтаж», ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - повернути позивачу без розгляду.

Додаток: позовна заява вх. №3226/09-05 від 09.11.2016 з додатками на 64 аркушах, в т.ч. платіжне доручення про сплату судового збору № 4476 від 12.10.2016 у розмірі 1378,00 грн.

Суддя К.В. Проскуряков