номер провадження справи 4/70/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2016 Справа № 908/2214/16

м. Запоріжжя

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Лідер» (70120, Запорізька область, Новомиколаївський район, с. Веселий Гай, вул. Набережна, буд. 54)

до відповідача фермерського господарства «ОСОБА_1М.» (70110, Запорізька область, Новомиколаївський район, с.Новоіванківка, вул. Гриценко, буд. 44)

про стягнення 67484,56 грн. збитків

Суддя Зінченко Н.Г.

Представники сторін:

від позивача не зявився;

від відповідача адвокат ОСОБА_2, дії на підставі договору б/н від 19.09.2016 р;

- директор ОСОБА_1, НОМЕР_1 виданий Новомиколаївським РВ УМВС України від 03.11.1998 р.

СУТЬ СПОРУ:

22.08.2016 р. до господарського суду Запорізької області звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Лідер», с. Веселий Гай, Новомиколаївський район, Запорізька область з позовною заявою до фермерського господарства «ОСОБА_1М.», с. Новоіванівка, Новомиколаївський район, Запорізька область про стягнення 67484,56 грн. збитків.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справ між суддями від 22.08.2016 р. справу № 908/2214/16 призначено до розгляду судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 22.08.2016 р. порушено провадження у справі № 908/2214/16, справі присвоєно номер провадження 4/70/16, судове засідання призначено на 19.09.2016 р., у сторін витребувані документи і матеріали, необхідні для вирішення спору по суті. Ухвалою від 19.09.2016 р. на підставі ст. 77 ГПК України, розгляд справи відкладено на 10.10.2016 р.

Ухвалою від 10.10.2016 р. процесуальний строк розгляду справи було продовжено на п'ятнадцять днів за клопотанням представника позивача, судове засідання відкладено на 03.11.2016 р.

За письмовими клопотаннями представників відповідача розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

В судовому засіданні 03.11.2016 р. справу розглянуто, прийнято та оголошено, на підставі ст. 85 ГПК України, вступну та резолютивну частини рішення.

Заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на ст. ст. 22, 1166 Цивільного кодексу України, ст. ст. 224, 225, 226 Господарського кодексу України, ст. ст. 1, 15, 82, 83 Господарського процесуального кодексу України і полягають в тому, що відповідач зібрав насіння соняшника на земельній ділянці площею 3,4700 га, яку позивач орендує за договором від 22.11.2013 р., укладеним з ОСОБА_3, і тим самим наніс позивачу збиток у вигляді втрати майна (насіння соняшника) на суму 67484,56 грн.

У відзиві від 22.09.2016 р. на позовну заяву відповідач просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Свою позицію фермерське господарство «ОСОБА_1М.» обґрунтовує тим, що рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 13 квітня 2016 року позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 щодо відшкодування матеріальної шкоди - повністю. Фермерське господарство «ОСОБА_1М.» займається господарською діяльністю на території Новоіванківської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області. Земельна ділянка ОСОБА_4 використовується фермерським господарством «ОСОБА_1М.» протягом багатьох останніх років. В акті-прийому передачі земельної ділянки стоїть підпис ідентичний тому, що й в графі орендодавець - ОСОБА_4. По незалежним від фермерського господарства «ОСОБА_1М.» причинам, при реєстрації договору оренди розробником невід'ємних додатків, а саме ДП «Запорізький інститут землеустрою», було помилково визначено координати земельної ділянки ОСОБА_4. Саме з цих причин ділянка на сьогоднішній день має 2 кадастрових номери. Після звернення в управління Держгеокадастру у Вільнянському районі та до Держгеокадастру з заявою про виправлення помилки, отримано відповідь в якій зазначено, що на сьогоднішній день вживаються заходи щодо впровадження функціональної можливості впорядкування відповідно до вимог чинного законодавства відомостей Державного земельного кадастру щодо земельних ділянок, відомості про які помилково перенесені до ДЗК. Зазначає, що позивач посилається на свій договір від 22.11.2013 року, який підписаний на наступний день після оформлення спадщини ОСОБА_3, і право оренди якого зареєстровано через півроку після смерті спадкоємця. За вказаним договором ділянка фактично не передавалася позивачу, до того ж акт приймання-передачі земельної ділянки підписаний через півроку після смерті орендодавця, що фактично не може бути. Земельну ділянку, яка належала ОСОБА_4 до цього часу обробляє фермерське господарство «ОСОБА_1М.». Відповідач використовував земельну ділянку керуючись договором оренди, укладеним з померлою ОСОБА_4, який продовжував виконуватися і після її смерті, оскільки права і обов'язки орендодавця перейшли до спадкоємців, які отримують орендну плату в фермерському господарстві «ОСОБА_1М.». Земельна ділянка навесні 2015 року була засіяна фермерським господарством «ОСОБА_1М.», зрозуміло, чому саме фермерське господарство «ОСОБА_1М.» збирало врожай на цій земельній ділянці.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників відповідача та представника позивача в минулому судовому засіданні, суд

ВСТАНОВИВ:

27.12.2010 р. ОСОБА_4 (орендодавець) та фермерським господарством «ОСОБА_1М.» (орендар, відповідач у справі) укладено договір оренди землі (далі договір оренди від 26.05.2011 р.), згідно пункту 1 якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Новоіванківської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, загальною площею 3,47 га, кадастровий номер :10:013:0012, що належить орендодавцю на праві приватної власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-ЗП № 005638, виданого Головою Новомиколаївської райдержадміністрації, 30.05.2002, зареєстрованого за № 3168.

Відповідно до п. 2 договору оренди від 27.12.2010 р. в оренду передається земельна ділянка загальною площею 3,47 га, у тому числі 3,47 га ріллі.

Згідно з п. 5 договору оренди від 27.12.2010 р. нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 60179,20 грн.

Пунктом 8 договору оренди від 27.12.2010 р. визначено, що договору укладено на 10 років з урахуванням ротації культур з проектом землеустрою.

Пунктами 9-14 договору оренди від 27.12.2010 р. сторони погодили розмір та порядок внесення орендної плати.

Відповідно до п. 15 договору оренди від 27.12.2010 р. земельна ділянка передається в оренду для ведення особистого селянського господарства.

Згідно з п. 18 договору оренди від 27.12.2010 р. передача земельної ділянки в оренду здійснюється без проекту її відведення.

Пунктом 20 договору оренди від 27.12.2010 р. визначено, що передача земельної ділянки орендарю здійснюється у 3-денний строк після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі.

Відповідно до п. 41 договору оренди від 27.12.2010 р. перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичною особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Договір оренди від 27.12.2010 р. зареєстрований у відділі Держкомзему у Новомиколаївському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 03 червня 2011 р. за № 00203.

За актом прийому-передачі власник земельної ділянки ОСОБА_4 передала відповідачеві земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Новоіванівської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, загальною площею 3,47 га, що належить орендодавцю на праві приватної власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-ЗП № 005635, виданого Головою Новомиколаївської райдержадміністрації, 30.05.2002, зареєстрованого за № 3171.

22.11.2013 р. ОСОБА_3 (орендодавець, спадкоємець ОСОБА_4) та ТОВ «Лідер» (орендар, позивач у справі) укладено договір оренди землі (далі договір оренди від 22.11.2013 р.), згідно п. 1 якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Новоіванківської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області.

Згідно п. 2 договору оренди від 22.11.2013 р. в оренду передається земельна ділянка загальною площею 3,4700 га, рілля, кадастровий номер :10:011:0002.

Нормативно грошова оцінка земельної ділянки, згідно з п. 5 договору оренди від 22.11.2013 р., становить 105670,91 грн.

Відповідно до п. 8 договору оренди від 22.11.2013 р. договір укладено на 10 років.

Пунктами 10-15 договору оренди від 22.11.2013 р. сторони визначили розмір орендної плати та порядок її сплати.

Згідно з пунктами 16,17 договору оренди від 22.11.2013 р. земельна ділянка передається в оренду для сільськогосподарського використання. Цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства.

Пунктом 19 договору оренди від 22.11.2013 р. визначено, що передача земельної ділянки в оренду здійснюється без розроблення проекту її відведення.

Відповідно до п. 21 договору оренди від 22.11.2013 р. передача земельної ділянки орендарю здійснюється у десятиденний строк, після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі.

За актом прийому-передачі від 17.06.2014 р. власник земельної ділянки ОСОБА_3 (орендодавець), державний акт на право власності на земельну ділянку серія ІІІ-ЗП № 005638 від 30.05.2002 р., зареєстроване за № 3168, підстава виникнення права власності згідно Свідоцтва про право на спадщину № 1004, видане 21.11.2013 р. нотаріусом Новомиколаївського районного округу Запорізької області ОСОБА_5, передав ТОВ «Лідер» (орендар) земельну ділянку, кадастровий номер :10:011:0002, площею 3,4700 га, розташовану в контурі № 323, ділянка 490.

Договір оренди від 22.11.2013 р., відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про оренду землі», був зареєстрований Реєстраційною службою Новомиколаївського районного управління юстиції Запорізької області 10 червня 2014 року на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 13734654 від 12.06.2014 р. і набрав чинності після його Державної реєстрації.

23 вересня 2015 року працівник позивача ОСОБА_6 побачивши, що на вказаній земельній ділянці ФГ «ОСОБА_1М.» в особі гр. ОСОБА_1 комбайном збирає насіння соняшника, зателефонував до Новомиколаївського РВ ГУМВС України в Запорізькій області і повідомив про те, що 23.09.2015 р. близько 14-00 години поблизу с. Сторчове гр. ОСОБА_1 на орендованому позивачем полі комбайном самовільно проводить збирання соняшника. Дане повідомлення було зареєстровано до журналу єдиного обліку заяв та повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події за №1447 від 23.09.2015 р. За наслідками проведеної перевірки ознаки кримінального правопорушення не встановлені, тому за рішенням начальника Новомиколаївського РВ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_7 кримінальне провадження відкрито не було, а позивач отримав лист № 44/6-6498 від 08.10.2015 р. з рекомендацією звернутися з позовом до Новомиколаївського районного суду.

13.04.2016 р. Новомиколаївський районний суд Запорізької області виніс рішення по справі № 322/1316/15, яким відмовив ТОВ «Лідер» у позові посилаючись на те, що позов пред'явлено до неналежного відповідача, так як вказана земельна ділянка раніше знаходилася в оренді у ФГ «ОСОБА_1М.», який її і обробляв.

22.06.2016 року Апеляційний суд Запорізької області рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 13.04.2016 року скасував і провадження по справі закрив. В мотивуючій частині суд визнав, що збирання врожаю здійснювалося не фізичною особою, а фермерським господарством «ОСОБА_1М.».

В ході судового розгляду в Новомиколаївському районному суді Запорізької області справи за позовом ТОВ «Лідер» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої протиправними діями було зясовано, що в кадастр помилково внесено відомості про земельну ділянку ОСОБА_4 при реєстрації договору оренди 26 травня 2011 року (відповідно до Державного акту ІІІ-ЗП № 005638), координати ділянки внесені помилково і присвоєно кадастровий номер :10:013:0012. Після смерті ОСОБА_4 ділянку успадкував її син ОСОБА_3 і зясувалося, що ділянці, яка належала ОСОБА_4 (відповідно до Державного акту ІІІ-ЗП № 005638) присвоєно інший кадастровий номер :10:011:0002.

07 грудня 2013 року ОСОБА_3 помер, спадкоємцями земельної ділянки є ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (довідка Виконавчого комітету Новоіванівської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області № 604 від 21.09.2016 р.).

Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру на заяву адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_8 (вх. № 14351/0/1-16 від 18.04.2016) стосовно виправлення помилки у відомостях Державного земельного кадастру про земельну ділянку повідомила, що за інформацією Управління Держгеокадастру у Вільнянському районі Запорізької області (далі - Управління), на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІП-ЗП 005638, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 30.05.2002 за № 3168, виданого на ім'я ОСОБА_4, до Державного земельного кадастру внесено відомості про земельні ділянки з кадастровими номерами :10:011:0002 та :10:013:0012. Водночас Управлінням повідомлено, що відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :10:013:0012 наявні в Державному земельному кадастрі, проте відомості у Державному реєстрі земель про державну реєстрацію зазначеної земельної ділянки та правовстановлюючі документи на неї відсутні. Тобто земельна ділянка із зазначеним кадастровим номером не підлягала перенесенню до Державного земельного кадастру відповідно до пункту 4 Розділу VII Закону. На сьогодні вживаються заходи щодо впровадження функціональної можливості впорядкування відповідно до вимог чинного законодавства відомостей Державного земельного кадастру щодо земельних ділянок, відомості про які помилково перенесені до Державного земельного кадастру з Державного реєстру земель в автоматизованому порядку (інформаційна довідка № 29-28-0.21-7103/2-16 від 22.04.2016 р.).

За твердженням позивача, відповідач, зібравши насіння соняшника на земельній ділянці площею 3,4700 га, яку позивач орендує за договором від 22.11.2013 р., укладеним з ОСОБА_3, наніс позивачу збиток у вигляді втрати майна (насіння соняшника) на суму 67484,56 грн. Розрахунок заподіяних збитків позивачем здійснено на підставі експертного висновку (висновок про вартість) № ОИ-560 від 29.10.2015 р. Запорізької торгово-промислової палати та довідки № 36-01-05/128 від 21.10.2015 р. Відділу статистики у Новомиколаївському районі Головного управління статистики у Запорізькій області.

19.11.2015 р. на адресу відповідача позивачем було направлено вимогу № 01/19-11 від 18.11.2015 р. про сплату майнової шкоди у розмірі 67484,56 грн., що підтверджується квитанцією № 33/1 та описом вкладення від 19.11.2015 р. На зазначену вимогу відповідач не відповів, кошти позивачеві не сплатив.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у звязку з наступним.

Відповідно до положень ст. 22 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

В пункті 1 роз'яснень Вищого арбітражного суду України від 01.04.1994 р. № 02-5/215 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди» (в редакції рекомендацій президії Вищого господарського суду України від 29 грудня 2007 р. № 04-5/239) визначено, що вирішуючи спори про стягнення завданих збитків, суд насамперед повинен з'ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. При цьому господарському суду слід відрізняти обов'язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання, що випливає з договору (статті 623 ЦК України), від позадоговірної шкоди, тобто від зобов'язання, що виникає внаслідок заподіяння шкоди (глава 82 ЦК України).

Згідно частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК необхідно довести такі факти:

а) Неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії.

б) Наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, що коментується, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі.

в) Причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

г) Вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди (Ухвала Верховного Суду України (судова колегія з цивільних справ) від 21.12.2005 р.).

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Таким чином, предметом доказування у справах про стягнення збитків є: по-перше, наявність збитків і визначення правових підстав їх виникнення, по-друге, наявність вини особи, яка заподіяла ці збитки, а по-третє, наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи і нанесеними збитками. Збитки підлягають відшкодуванню лише за наявності складу правопорушення, відсутність одного з елементів якого звільняє особу від деліктної відповідальності.

Позивачем не доведено усіх фактів, наявність яких є необхідною для відшкодування збитків, зокрема, товариством з обмеженою відповідальністю «Лідер» не доведено неправомірність поведінки, вина відповідача та наявність шкоди, оскільки матеріали справи свідчать про наявність правових підстав у фермерського господарства «ОСОБА_1М.» на користування та оброблення спірної земельної ділянки договір оренди землі від 27.12.2010 року, який в силу положень пункту 41 договору від 27.12.2010 р. є чинним після смерті орендодавця - ОСОБА_4 та переходу права власності на спірну земельну ділянку до її спадкоємців.

Згідно з частиною другою статті 43, статтями 33, 34 Господарського кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Лідер», с. Веселий Гай, Новомиколаївський район, Запорізька область до фермерського господарства «ОСОБА_1М.», с. Новоіванівка, Новомиколаївський район, Запорізька область про стягнення 67484,56 грн. збитків є незаконними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 22, 1166 ЦК України, ст. 224 ГК України, ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові товариства з обмеженою відповідальністю «Лідер», с. Веселий Гай, Новомиколаївський район, Запорізька область до фермерського господарства «ОСОБА_1М.», с. Новоіванівка, Новомиколаївський район, Запорізька область про стягнення 67484,56 грн. збитків відмовити у повному обсязі.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. ст. 84, 85 ГПК України 07 листопада 2016 р.

Суддя Н.Г.Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.