ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" жовтня 2016 р.Справа № 922/2905/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання Цірук О.М.

розглянувши справу

за позовом Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією "Сантрейд", м. Київ
до ПП "Агрохолдинг "Надійний", с. Надеждине
про стягнення коштів у розмірі 316 883,55 грн.
за участю представників:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, дочірнє підприємство з іноземною інвестицією "Сантрейд", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, приватного підприємства "Агрохолдинг "Надійний", про стягнення 316 883,55 грн. з яких 286 279,80 грн. безпідставно утримані кошти, 6 190,93 грн. проценти та 24 412,82 грн. інфляційні втрати.

Позовні вимоги вмотивовані статтями 1212 ЦК України, а саме безпідставним утриманням відповідачем грошових коштів позивача (за твердженням позивача кошти є помилково перерахованими на рахунок відповідача) та 625 ЦК України.

Ухвалою судді господарського суду Харківської області Доленчука Д.О. від 01 вересня 2016 року вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 922/2905/16.

24 жовтня 2016 року, розпорядженням начальника відділу управління персоналом "Щодо призначення повторного автоматичного розподілу справи", в зв'язку з хворобою судді Доленчука Д.О. призначено проведення повторного автоматичного розподілу даної справи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи № 922/2905/16 призначено суддю Калініченко Н.В.

Відповідно до приписів ч. 4 п. 3.8. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011р., у разі зміни складу суду розгляд справи починається заново, а отже спочатку починається й перебіг строку вирішення даного спору.

25 жовтня 2016 року через канцелярію суду від представника позивача надійшли письмові пояснення (вх. № 35133 від 25 жовтня 2016 року), в яких позивач просить суд розглядати дану справу без участі представника позивача; вказані документи судом долучено до матеріалів справи (дані документи також було подано до суду за допомогою факсимільного звязку вх. № 35099).

В призначене судове засідання 25 жовтня 2016 року представники сторін не з'явилися, про час дату та місце розгляду даної справи повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями про вручення поштового відправлення, протоколом судового засідання від 13 вересня 2016 року та поданими до суду доказами (арк. спр. 109-110, 114, 115).

Суд, розглянувши клопотання позивача (вх. № 30091 від 13 вересня 2016 року), розгляд якого відкладено ухвалою суду від 13 вересня 2016 року, зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту вказаного клопотання, позивач просить суд провадження в частині стягнення 286 279,80 грн. безпідставно утриманих коштів припинити за відсутністю предмету спору та стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 36 478,63 грн. та проценти за користування чужими коштами у розмірі 9 681,87 грн. Тобто, фактично дане клопотання за своєю правовою природою в частині стягнення інфляційних втрат та процентів є заявою про збільшення розміру позовних вимог, а саме представником позивача збільшено кількісні показники за вимогами, що розглядаються судом, внаслідок збільшення періоду нарахування інфляційних втрат та процентів.

Як зазначено в п. 3.11 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року, статтею 22 ГПК України, не передбачено право позивача на подання заяв (клопотання) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог. Тому в разі надходження відповідної заяви та конкретних обставин справи, суд повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову; збільшення або зменшення позовних вимог; об'єднання позовних вимог; зміну предмету або підстав позову. У будь якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені Господарсько процесуальним кодексом України. Право позивача збільшити розмір позовних вимог може бути реалізовано до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшення розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яка була заявлена в позовній заяві.

З огляду на зазначене та дослідивши клопотання позивача в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат та процентів, яке фактично є заявою про збільшення розміру позовних вимог, визнав його підлягаючим поверненню без розгляду на підставі пунктів 4, 6 ст. 63 ГПК України у зв'язку з недотриманням позивачем порядку подачі відповідної заяви (а саме ненадання доказів направлення на адресу відповідача копії вказаної заяви, доказів справляння судового збору в збільшений частині позовних вимог).

Суд, розглянувши клопотання позивача про розгляд справи без участі представника позивача (письмові пояснення вх. № 35133 від 25 жовтня 2016 року), враховуючи наявність в матеріалах справи всіх необхідних документів для розгляду справи та прийняття законного рішення, беручи до уваги диспозитивність права сторін на участь у судовому засіданні, вважає за можливе задовольнити клопотання представника позивача та проводити розгляд справи № 922/2905/16 без участі його представника.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

21 вересня 2015 року між дочірнім підприємством з іноземною інвестицією "Сантрейд", надалі позивач (покупець) та ПСП ім. Куйбишева (ПП "Агрохолдинг "Надійний" є правонаступник ПСП ім. Куйбишева) (продавець) було укладено договір поставки № 60059035.

Відповідно до умов вказаного договору, продавець зобов'язується продати, а покупець зобов'язується оплатити і прийняти товар - насіння соняшникове врожаю 2015 року (товар), насипом, у відповідності до умов цього договору.

На виконання вище вказаного договору відповідачем поставлено, а позивачем отримано товар на суму 507 849,59 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною № 54 від 29 вересня 2015 року, ТТН № 16 та № 17 від 29 вересня 2015 року та актом приймання-передачі насіння соняшника від 29 вересня 2015 року. Вартість вказаного товару позивачем було повністю оплачено, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 20036098 від 02 жовтня 2016 року.

Як вказує позивач у позовній заяві, ним було помилково перераховано на рахунок відповідача грошові кошти 406 279,80 грн. за платіжним дорученням № 20036413 від 05 жовтня 2015 року з призначенням платежу: "р/ф 54 29.09.15 соняшник 7715 грн/т ВтчПДВ67713,3", оскільки рахунок-фактура 54 від 29 вересня 2015 року повністю оплачений позивачем 02 жовтня 2015 року (платіжне доручення № 20036098 від 02 жовтня 2016 року). 03 лютого 2016 року позивач направив на адресу відповідача претензію-вимогу за вих. № 10-57 в якій вимагав впродовж 3-х робочих днів, з моменту отримання претензії, повернення безпідставно утримуваних коштів. Відповідач у своєму листі (вих. № 14 від 19 лютого 2016 року) проти правомірності вимог позивача про повернення грошових коштів не заперечив, водночас просив відтермінувати строк їх повернення (арк. спр. 60-62).

Оскільки відповідачем лише частково повернуто грошові кошти позивачеві (120 000,00 грн.) вказана обставини й спричинила звернення позивача до суду за захистом його права.

Надаючи правову кваліфікацію спору у даній справі, з врахуванням встановлених обставин та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Абзац 1 ч. 1 ст. 193 ГК України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Судом зясовано, що грошові кошти у розмірі 286 279,80 грн. є безпідставно набутими відповідачем, вказана обставина вбачається з матеріалів справи, а саме з договору № 60059035 від 21 вересня 2015 року та документів на його виконання (товар сплачено в повному обсязі за рахунком-фактурою № 54 від 29 вересня 2015 року платіжним дорученням 02 жовтня 2015 року), а також з платіжного доручення № 20036413 від 05 жовтня 2015 року (призначенням платежу: "р/ф 54 29.09.15).

Водночас судом встановлено, що після звернення позивача із даним позовом до суду (штемпельна відмітка поштової установи про направлення позовної заяви до суду 25.08.2016 р.) відповідачем сплачено на користь позивача 286 279,80 грн. (платіжне доручення № 29 від 29 серпня 2016 року). Вказана обставина також підтверджена позивачем у клопотанні (вх. № 30091 від 13 вересня 2016 року), за наслідками салати позивач просив суд припинити провадження у справі в частині стягнення вказаних грошових коштів за п. 1.1 ст. 80 ГПК України.

Згідно п. 1.1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, зокрема, якщо відсутній предмет спору.

З огляду на факт перерахування (сплати) відповідачем позивачу безпідставно утриманих (набутих) грошових коштів у розмірі 286 279,80 грн. під час розгляду судом даної справи, про що вказано вище в рішенні суду, провадження у справі в частині стягнення 286 279,80 грн. безпідставно утриманих коштів підлягає припиненню згідно п. 1.1 ст. 80 ГПК України.

Позовні вимоги позивача про стягнення 24 412,82 грн. інфляційних втрат та 6 190,93 грн. процентів суд визнав не підлягаючими задоволенню з огляду на наступне.

Позивачем заявлено до стягнення 24 412,82 грн. інфляційних втрат та 6 190,93 грн. процентів. Водночас, як вбачається з розрахунку ціни позову, наданого позивачем до позовної заяви (арк. спр. 37) позивачем здійснено нарахування 6 190,93 грн. у вигляді 3% річних.

Тобто, хоча позивач у позовній заяві й визначає суму 6 190,93 грн. як проценти за користування чужими коштами, втім проводить нарахування вказаної суми за ст. 625 ЦК України (3% річних).

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Ця норма матеріального права застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виконанням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань. Передбачена статтею 625 ЦК України відповідальність застосовується до правовідносин зобов'язального характеру, які виникають з приводу грошових зобов'язань. У силу положень статей 524, 533, 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Підставою застосування відповідальності, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України, є прострочення боржником виконання грошового зобов'язання. Тобто порушенням грошового зобов'язання є невиконання боржником обов'язку сплатити грошові кошти.

У "Висновках Верховного Суду України, викладених у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за I півріччя 2014 року" від 01.07.2014 вказано, що підставою застосування відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 зазначеного Кодексу, є прострочення боржником грошового зобов'язання. Така відповідальність настає у разі встановлення, що зобов'язання є грошовим, у інших випадках ця норма застосуванню не підлягає (постанова судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 25.06.2014 у справі № 6-25цс14).

У п. 5.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 зазначено, що обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (ст. 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (ст. 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

З огляду на те, що стягнення з відповідача безпідставно утриманих (набутих) грошових коштів у розмірі 286 279,80 грн. не є наслідком порушення відповідачем грошового зобовязання, про що вказано вище в рішенні суду (оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобовязань, а з інших підстав) і, відповідно, за своєю суттю не може розцінюватись як грошове зобовязання в розумінні статті 625 ЦК України, у відповідача відсутнє прострочення грошового зобовязання перед позивачем, суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 6 190,93 грн. та 24 412,82 грн. інфляційних.

Суд вважає за необхідне зазначити, що на суму безпідставно одержаних чи збережених грошових коштів нараховуються проценти, відповідно до статті 536 ЦК України (статті 1214 та 536 ЦК України), проте позивачем належного розрахунку процентів, нарахованих на суму безпідставно набутих коштів, суду не надано. Проведений позивачем розрахунок свідчить про їх нарахування за ст. 625 ЦК України, застосування якої в даному випадку є помилковим. Отже, позивач не позбавлений права звернення із відповідним позовом до суду в окремому провадженні на підставі вказаних статей Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 4 294,20 грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 524, 533, 625, 1212 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 4-2, 4-3, 12, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 69, п. 1.1 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Припинити провадження у справі в частині стягнення з приватного підприємства "Агрохолдинг "Надійний" () 286 279,80 грн. безпідставно утриманих коштів.

Відмовити в задоволені позовних вимог 6 190,93 грн. процентів та 24 412,82 грн. інфляційних втрат.

Стягнути з приватного підприємства "Агрохолдинг "Надійний" (64813, обл. Харківська, р-н Близнюківський, с. Надеждине, в тому числі з п/р 4 в ПАТ "ОСОБА_1 Аваль", ) на користь дочірнього підприємства з іноземною інвестицією "Сантрейд" (01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького 19-21А, п/р 9019 в ПАТ "Сітібанк", м. Київ, МФО 300584, ) 4 294,20 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 31.10.2016 р.

Суддя ОСОБА_2

справа № 922/2905/16