ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 року Справа № 910/5682/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Корнілової Ж. О.-головуючого (доповідач),

Вовка І.В.,

Малетича М. М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги

Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНЖАГРО"

на постанову Київського апеляційного господарського суду міста Києва від 18.08.2016

у справі № 910/5682/16 Господарського суду міста Києва

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНЖАГРО"

до Іноземного підприємства "1+1 ПРОДАКШН"

про стягнення 58642, 62 грн. боргу за договором суборенди № 485 від 04.12.2013,

за участю:

від позивача: Зорич Г. А., Цвєтков П. О.,

від відповідача: Фокін С. О.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.05.2016 у справі № 910/5682/16 в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду міста Києва від 18.08.2016 рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2016 у справі № 910/5682/16 залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою Київського апеляційного господарського суду міста Києва від 18.08.2016, ТОВ "ІНЖАГРО" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду міста Києва від 18.08.2016, і прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача Корнілову Ж. О., обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши представників позивача та відповідача, перевіривши правильність норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що між ТОВ "Форум-Менеджмент Груп" (далі по тексту - орендар, ТОВ "Форум-Менеджмент Груп") та Іноземним підприємством " 1+1 ПРОДАКШН" (далі по тексту - суборендар, відповідач) 04.12.2013 укладено договір суборенди № 485 (далі по тексту - договір суборенди), за умовами якого (п. 1.1. договору суборенди) орендар зобов'язується передати в суборенду, а суборендар зобов'язується прийняти, відповідно до умов цього договору, нежитлове приміщення (офіс 3-103) (далі по тексту - приміщення), яке розташоване на цокольному поверсі в будівлі за адресою: місто Київ, проспект Московський, 9 корпус 3, вхід С, будівля під літерою "Ф".

Відповідно до п. 3.1. суборендар сплачує орендарю вартість спожитих комунальних послуг та сервісного обслуговування щомісячно з 1 (першого) по 7 (сьоме) число наступного за поточним (розрахунковим) місяцем на підставі рахунку наданого орендарем.

Орендар щомісячно (до першого числа місяця, наступного за тим, в якому надавались послуги) надає суборендарю два примірники акта прийому-передачі сервісних та комунальних послуг за поточний місяць з розрахунком їх місячної вартості, а також виставляє рахунок на їх оплату. Суборендар не пізніше 5 (п'ятого) числа місяця наступного за поточним (розрахунковим) повертає один підписаний примірник акта орендарю. Якщо протягом зазначеного строку суборендар не поверне підписаний акт або не направить мотивованої претензії щодо якості послуг, послуги вважаються наданими належним чином (п. 3.2. договору суборенди).

Відповідно до п. 3.3. договору суборенди сума плати за комунальні послуги та за сервісне обслуговування залежить від зміни місячного обсягу спожитих послуг, від сезонності виконання робіт та від тарифів на електричну та теплову енергію, газ, водопостачання та водовідведення, або на інші послуги, зазначені у п. 3.4 цього договору. У випадку такої зміни орендар на вимогу суборендаря надає суборендарю відповідні підтверджуючі документи.

Факт прийому-передачі приміщення в суборенду підтверджується підписаним між сторонами актом прийому-передачі приміщення від 14.01.2014.

Між ТОВ "Форум-Менеджмент Груп" (первісний орендар), Іноземним підприємством "1+1 ПРОДАКШН" (відповідач, суборендар) та ТОВ "ІНЖАГРО" (далі по тексту - новий орендар, позивач, ТОВ "ІНЖАГРО") 30.04.2015 укладено договір про внесення змін до договору суборенди № 485 від 04.12.2013 (про зміну сторони у зобов'язанні), за умовами якого новим орендарем за договором суборенди № 485 від 04.12.2013 стало ТОВ "ІНЖАГРО".

Між позивачем ТОВ "ІНЖАГРО" та відповідачем 24.12.2015 укладено додаткову угоду № 3 до договору (далі по тексту - додаткова угода №3), за умовами п. 1 якої сторони домовилися про дострокове припинення, за ініціативою суборендаря, дії договору - 15.01. 2016.

Пунктом 6 додаткової угоди № 3 сторони передбачили, що суборендар зобов'язаний сплатити всі зобов'язання з орендної плати, сервісних послуг та інших платежів за договором, які виникнуть до моменту повернення приміщення.

Судами встановлено, що 15.01.2016 відповідачем повернуто, а позивачем прийнято приміщення з суборенди, що підтверджується підписаним між сторонами актом від 15.01.2016 приймання-передачі (з суборенди) приміщення до договору суборенди № 485 від 04.12.2013. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що внаслідок порушення відповідачем зобов'язання щодо своєчасності та повноти сплати сервісного обслуговування відповідно до умов договору суборенди, у відповідача перед позивачем на підставі виставлених відповідачу позивачем рахунків № ІН000002713 від 31.12.2015 на суму 44498,75 грн. та № 000000203 від 31.01.2016 на суму 14114,39 грн. виникла заборгованість з їх оплати в розмірі 58 642,62 грн.

Місцевий господарський суд, з висновком якого погодився апеляційний господарський суд, дійшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ) (ч.1. ст. 760 ЦК України).

Згідно ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності (ч. 1 ст. 283 ГК України).

Частинами 1, 4 ст. 286 ГК України передбачено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судами встановлено, що відповідачем за актом 15.01.2016 повернуто відповідачу приміщення з суборенди. При цьому, позивачем нараховано відповідачу вартість сервісного обслуговування за весь січень 2016 року.

Місцевий господарський суд, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, що позивачем не надано жодного доказу, зокрема первинних документів, актів приймання-передачі послуг, табуляграм, показань лічильників, тощо, на підтвердження факту отриманих послуг та понесених витрат за рахунками фактури № ІН000002713 від 31.12.2015 на суму 44498,75 грн. та № 000000203 від 31.01.2016 на суму 14114,39 грн., які пред'явлені відповідачу до оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ч.1 ст. 33 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

У даному випадку, це стосується саме позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з даним позовом про стягнення боргу.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до пункту 1 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення. Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Постанову Київського апеляційного господарського суду міста Києва від 18.08.2016 у справі № 910/5682/16 Господарського суду міста Києва прийнято з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі судова колегія вважає непереконливими, і такими, що спростовуються наявними доказами та встановленими матеріалами справи.

Таким чином Постанова Київського апеляційного господарського суду міста Києва від 18.08.2016 у справі № 910/5682/16 Господарського суду міста Києва підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНЖАГРО" на постанову Київського апеляційного господарського суду міста Києва від 18.08.2016 у справі № 910/5682/16 Господарського суду міста Києва залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду міста Києва від 18.08.2016 у справі № 910/5682/16 Господарського суду міста Києва залишити без змін.

Головуючий, суддя: Корнілова Ж. О.

Судді: Вовк І.В.

Малетич М. М