ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

24.10.2016 р. Справа № 914/3929/15

Суддя господарського суду Львівської області Мазовіта А.Б., при секретарі Юрків М.Г., розглянувши матеріали справи

за позовом:Публічного товариства з обмеженою відповідальністю «ДРОМІ» (DROMI hf.), Рейкявік, Ісландія;
до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Інтернешинал ЮК» (Orange International Investments UK Ltd), Девон, Великобританія;
про:стягнення 1 606 618,49 доларів США.

За участю представників:

від позивача: не зявився;

від відповідача: ОСОБА_2, представник (довіреність від 08.04.2016р.)

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду Львівської області подано позов Публічного товариства з обмеженою відповідальністю «ДРОМІ» (DROMI hf.), Рейкявік, Ісландія до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Інтернешинал ЮК» (Orange International Investments UK Ltd), Девон, Великобританія про стягнення 1 606 618,49 доларів США.

Ухвалою суду від 18.11.2015 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 30.11.2015 р.

Через канцелярію суду надійшло клопотання (вх. №50771/15 від 23.11.2015 р.), в якому представник позивача просив суд відкласти розгляд справи та повідомити відповідача-нерезидента про розгляд справи в порядку, встановленому Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних та комерційних справах від 15.11.1965 р. через Міністерство юстиції України. Також в поданому клопотанні просив розглянути заяву про забезпечення позову без виклику сторін.

В судове засідання 30.11.2015 р. позивач явку повноважного представника не забезпечив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Ухвалою суду від 30.11.2015 р. розгляд справи відкладено на 19.09.2015р. у звязку із зверненням до компетентного органу за місцем знаходження Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Інтернешинал ЮК» (Orange International Investments UK Ltd) із судовим дорученням про вручення документів у порядку, встановленому Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних та комерційних справах. Також ухвалою суду від 30.11.2015 р. було визначено дату наступного судового засідання 26.09.2015 р.

01.04.2016 р. суд звернувся до компетентного органу Обєднаного Королівства Великобританії та Північної Ірландії (The Senior Master for the attention of the Foreign Process Section) з проханням про вручення судових та позасудових документів.

07.06.2016 р. через канцелярію суду від компетентного органу Обєднаного Королівства Великобританії та Північної Ірландії надійшло підтвердження щодо виконання прохання суду про вручення відповідачеві ухвали суду про порушення провадження у справі від 18.11.2015 р. та ухвали суду про відкладення розгляду справи від 30.11.2015 р.

19.09.2016 р. через канцелярію суду від позивача надійшли додаткові пояснення до клопотання про забезпечення позову (вх. №37237 від 19.09.2016р.), клопотання про витребування у ПАТ АКБ «Львів» даних про суму коштів, що розміщена на банківському рахунку відповідача №2 (вх. №37239/16 від 19.09.2016 р.), клопотання про витребування у ПАТ АКБ «Львів» даних про всі відкриті відповідачем рахунки та суми коштів, що на них знаходяться (вх. №37241/16 від 19.09.2016 р.), додаткові пояснення на клопотання відповідача про припинення провадження у справі (вх. 37243/16 від 19.09.2016 р.)

Також, 19.09.2016 р. через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про припинення провадження у справі (вх. №37235/16 від 19.09.2016 р.), відзив на позов (вх. №37236/16 від 19.09.2016 р.).

В судовому засіданні 19.09.2016 р. представник позивача позов та заяву про забезпечення позову підтримав, просив задоволити з підстав, наведених у них. Підтримав подані через канцелярію суду клопотання про витребування доказів.

В судовому засіданні 19.09.2016 р. представник відповідача проти позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позов, просив задоволити клопотання про припинення провадження у справі у звязку з тим, що спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

В судовому засіданні 19.09.2016 р. оголошувалась перерва до 10.10.2016р.

10.10.2016 р. через канцелярію суду від позивача надійшли заява про залучення співвідповідача та збільшення позовних вимог (вх. №4837/16 від 10.10.2016 р.), а також заперечення на клопотання відповідача про припинення провадження (вх. 40318/16 від 10.10.2016 р.).

10.10.2016 р. через канцелярію суду від відповідача надійшли письмові заперечення проти доводів, викладених у додаткових поясненнях про забезпечення позову (вх. №40373/16 від 10.10.2016 р.), заперечення проти клопотань про витребування доказів (вх. №40375/16 та №40376/16 від 10.10.2016 р.), заперечення проти доводів, викладених у додаткових поясненнях позивача (вх. №40377/16 від 10.10.2016 р.)

В судовому засіданні 10.10.2016 р. представник позивача позов та заяву про забезпечення позову підтримав, просив задоволити з підстав, наведених у них і додаткових поясненнях та з урахуванням поданої через канцелярію суду заяви про залучення співвідповідача та збільшення позовних вимог. Заперечив проти припинення провадження у справі з підстав, викладених у письмових запереченнях.

В судовому засіданні 10.10.2016 р. представник відповідача проти позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позов та письмових запереченнях, просив задоволити клопотання про припинення провадження у справі у звязку з тим, що спір не підлягає вирішенню в господарських судах України. Заперечив проти клопотань про витребування доказів та забезпечення позову.

В судовому засіданні 10.10.2016 р. оголошувалась перерва до 24.10.2016р.

Ухвалою від 17.10.2016 р. суд відмовив в задоволенні клопотання представника Публічного товариства з обмеженою відповідальністю «ДРОМІ» (DROMI hf.) про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

24.10.2016 р. на адресу суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, призначеної на 24.10.2016 р.

24.10.2016 р. через канцелярію суду від відповідача надійшли заперечення на заяву позивача про залучення співвідповідача та збільшення позовних вимог (вх. №42184/16 від 24.10.2016 р.)

В судове засідання 24.10.2016 р. позивач явку представника в судове засідання не забезпечив.

В судовому засіданні 24.10.2016 р. представник відповідача проти позову, заяви про забезпечення позову, заяви про залучення співвідповідача та збільшення позовних вимог заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позов та письмових запереченнях, просив задоволити клопотання про припинення провадження у справі у звязку з тим, що спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею.

Банківською таємницею, зокрема, є відомості про банківські рахунки клієнтів, операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди, та фінансово-економічний стан клієнтів.

Статтею 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено субєктів, яким може бути розкрита банківська таємниця та підстави розкриття банками таємниці. Відповідно до положень цієї статті, господарські суди не віднесено до субєктів, за запитом яких банк може розкрити банківську таємницю.

Слід також зазначити, що п. 2 ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банківська таємниця розкривається за рішенням суду. Процедура розкриття банківської таємниці за рішенням суду визначена главою 12 розділу 4 Цивільного процесуального кодексу України. Наведеною главою, а також ст.ст. 15, 234 ЦПК України визначено підвідомчість та підсудність такої справи. Таким чином, розкриття банківської таємниці за рішенням суду відбувається за правилами цивільного судочинства судами цивільної юрисдикції. Відповідних положень у Господарському процесуальному кодексі України не передбачено, що свідчить про непідвідомчість такої категорії справ господарським судам та виключає можливість отримання відповідної інформації в межах розгляду даної справи.

З огляду на викладене, в задоволенні клопотання про витребування у ПАТ АКБ «Львів» даних про суму коштів, що розміщена на банківському рахунку відповідача №2 та клопотання про витребування у ПАТ АКБ «Львів» даних про всі відкриті відповідачем рахунки та суми коштів, що на них знаходяться, слід відмовити.

Відповідно до ст. 24 ГПК України господарський суд за наявністю достатніх підстав має право до прийняття рішення залучити за клопотанням сторони або за своєю ініціативою до участі у справі іншого відповідача.

У п. 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що господарський суд за клопотанням сторони або за своєю ініціативою має право до прийняття рішення залучити до участі у справі іншого відповідача, якщо у спірних правовідносинах він виступає або може виступати як зобовязана сторона.

Згідно абз. 5 п. 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 стаття 24 ГПК не зобовязує господарський суд задовольняти клопотання сторони про залучення до участі у справі іншого відповідача.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача коштів згідно кредитної угоди №UA-2007-007-0001 від 06.07.2007 р. та рамкової угоди, укладеної сторонами 09.07.2007 р. В заяві про залучення співвідповідача до ПАТ АКБ «Львів», як співвідповідача, заявлено вимогу про зобовязання вчинити дії з перерахування грошових коштів згідно договору про поточний рахунок. ПАТ АКБ «Львів» не виступало стороною кредитної угоди №UA-2007-007-0001 від 06.07.2007 р. та рамкової угоди від 09.07.2007 р., на нього не було покладено жодних зобовязань згідно вказаних угод. З наведеного випливає, що ПАТ АКБ «Львів» не виступає як зобовязана сторона щодо позивача у правовідносинах, які виникли між сторонами на підставі кредитної угоди №UA-2007-007-0001 від 06.07.2007 р. та рамкової угоди від 09.07.2007 р.

Абзацом 4 ст. 22 ГПК України передбачено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог.

Відповідно до п. 3.10 пункту 3 вищевказаної постанови Пленуму, під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

В абз. 2 п. 3 листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році» №01-8/1228 від 02.06.2006 р. зазначено, що збільшення розміру позовних вимог не може бути повязано з предявленням додаткових позовних вимог, про які не йшлося в позовній заяві. Таким чином, положення абз. 4 ст. 22 ГПК України передбачають право позивача в кількісному виразі збільшити вже заявлену ним позовну вимогу до того ж відповідача. В той же час, вимоги позивача до ПАТ АКБ «Львів» є вимогами до іншого відповідача, що ґрунтуються на підставах, відмінних від підстав первісно заявлених вимог рамкової угоди та кредитної угоди. А тому вимога до ПАТ АКБ «Львів» щодо зобовязання вчинити дії з перерахування грошових коштів не є повязаною з первісним позовом і не становить кількісного збільшення первісної вимоги позивача, а отже не є збільшенням позовних вимог.

Також в п. 3.11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 зазначено, що збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Якщо в заяві позивача йдеться про збільшення розміру немайнових вимог (наприклад, про визнання недійсним ще одного акта крім того, стосовно якого відповідну вимогу вже заявлено), то фактично також йдеться про подання іншого позову.

Відповідно до абз. 3 п. 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18, у разі якщо заява (клопотання) про залучення іншого відповідача або про заміну відповідача залишається судом без задоволення, то ухвала з цього приводу не виноситься, а про відхилення відповідної заяви (клопотання) зазначається в описовій частині рішення суду або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи.

Зважаючи на наведе, в задоволенні заяви про залучення співвідповідача та збільшення позовних вимог слід відмовити.

Суд вважає також за необхідне зазначити, що відмова в задоволенні заяви про залучення співвідповідача у даній справі не перешкоджає позивачу звернутися до суду з відповідним позовом безпосередньо до ПАТ АКБ «Львів».

Суд також відмовляє в задоволенні клопотання про відкладення з огляду на наступне.

Відповідно до абз. 2 п.п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р., господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у звязку з відсутністю його представника (з причин, повязаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з ч.ч. 1-5 ст. 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не повязаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (ст. 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

У своєму клопотанні позивач неможливості такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника належними та допустимим доказами не довів. Крім того, судом враховано, що наявна в матеріалах справи довіреність позивача містить трьох представників.

Враховуючи положення п.п. 3.9.2 вказаної постанови, за змістом якого, у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору, суд приходить до висновку, що клопотання представника про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає через його необґрунтованість і безпідставність.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників, повно та обєктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що провадження у справі підлягає припиненню з огляду на наступне.

06.07.2007 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Інтернешинал ЮК» (Orange International Investments UK Ltd) та Публічним товариством з обмеженою відповідальністю «СПРОН» було укладено кредитну угоду №UA-2007-007-0001 для купівлі цінних паперів в Україні.

За вказаною угодою Товариству з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Інтернешинал ЮК» (Orange International Investments UK Ltd) було надано кредит у розмірі 2 006 972 долари США. Дата повернення 20.07.2012р.

Дана кредитна угода є невідємною частиною рамкової угоди, укладеної між сторонами 09.07.2007 р.

Відповідно умов до п. 9.1. рамкової угоди від 09.07.2007 р., дана угода регулюється правом Ісландії. Будь-які суперечки, які виникають у звязку із виконанням даної угоди, мають бути передані окружному суду м. Рейкявік.

В 2009 році, з метою передачі в управління активів Публічного товариства з обмеженою відповідальністю «СПРОН», було створене Публічне товариство з обмеженою відповідальністю «ДРОМІ» (DROMI hf.).

На підставі рішень Служби фінансово-бюджетного нагляду Ісландії, спільного рішення Публічного товариства з обмеженою відповідальністю «СПРОН» та Публічного товариства з обмеженою відповідальністю «ДРОМІ» (DROMI hf.) про перехід активів від 26.05.2009 р., Публічному товариству з обмеженою відповідальністю «ДРОМІ» (DROMI hf.) було відступлено всі права Публічного товариства з обмеженою відповідальністю «СПРОН» на активи, зокрема на готівку, рухоме майно, нерухомість, корпоративні права та вимоги.

Таким чином, Публічне товариство з обмеженою відповідальністю «ДРОМІ» (DROMI hf.) отримало право вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Інтернешинал ЮК» (Orange International Investments UK Ltd) за кредитними договорами, що надавалися на підставі рамкової угоди від 09.07.2007 р.

Публічне товариство з обмеженою відповідальністю «ДРОМІ» (DROMI hf.) неодноразово зверталося до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Інтернешинал ЮК» (Orange International Investments UK Ltd) про повернення кредитних коштів, однак, заборгованість у розмірі 1606618,49 доларів США не погашена.

У звязку із наявністю у Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Інтернешинал ЮК» (Orange International Investments UK Ltd) на території України майна (грошові кошти на банківському рахунку, відкритому у ПАТ АКБ «Львів»), позивач звернувся до Господарського суду Львівської області із позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Інтернешинал ЮК» на користь Публічного товариства з обмеженою відповідальністю «ДРОМІ» (DROMI hf.) 1606618,49 доларів США. Також позивачем до позовної заяви долучено заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на всі рахунки Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Інтернешинал ЮК» (Orange International Investments UK Ltd) в ПАТ АКБ «Львів» в межах суми 1606618,49 доларів США.

Питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, у тому числі й питання щодо підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються з урахуванням Закону України «Про міжнародне приватне право».

Закон України «Про міжнародне приватне право» визначає приватноправові відносини, як відносини, що ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, субєктами яких є фізичні та юридичні особи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; обєкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Дія міжнародних договорів України на території України регулюється ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», згідно якої чинні міжнародні договори України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору. Аналогічні норми закріплені також в ч. 3 ст. 4 ГПК України.

Відповідно до ст. 124 ГПК України підсудність справ за участю іноземних субєктів господарювання визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України.

В договорах (контрактах) сторони користуються наданим їм правом вибору права, закріпленим ст. 5 Закону України «Про міжнародне приватне право», і зазначають законодавство, яке має бути застосовано судом при вирішенні спорів та розбіжностей між сторонами.

Згідно з п. п. 1, 2 ст. 25 Закону України «Про міжнародне приватне право» особистим законом юридичної особи вважається право держави місцезнаходження юридичної особи. Для цілей цього Закону місцезнаходженням юридичної особи є держава, в якій юридична особа зареєстрована або іншим чином створена згідно з правом цієї держави.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про міжнародне приватне право» цивільна правоздатність та дієздатність юридичної особи визначаються особистим законом юридичної особи.

Місцезнаходженням відповідача є Обєднане Королівство Великобританії та Північної Ірландії, що не спростовується сторонами.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону.

Проте, як зазначалось вище, п. 9.1 рамкової угоди від 09.07.2007 р. передбачено, що будь-які суперечки, які виникають у звязку із виконанням даної угоди, мають бути передані окружному суду м. Рейкявік, Ісландія. При цьому, як рамкова угода, такі і кредитна угода керуються правом Ісландії. Позивачем відповідно до положень ст. 8 Закону України «Про міжнародне приватне право» не доведено, що згідно застосовуваного права (Республіка Ісландія) зазначена угода не є для сторін обовязковою, була визнана недійсною чи існують інші обєктивні обставини, що зумовлюють її необовязковість для сторін рамкової та кредитної угоди. Таким чином, даний спір не підлягає розгляду в господарських судах України.

Обґрунтовуючи предявлення позову саме до Господарського суду Львівської області позивач вказує на наявність майна відповідача на території України (п.1 ч. 1. статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право»), а саме грошових коштів на рахунку, відкритому в ПАТ АКБ «Львів». На підтвердження своїх припущень про наявність грошових коштів відповідача на території України позивач долучив копію договору про поточний рахунок нерезидента №40 00 001 022 від 11 жовтня 2012 року. При цьому, доказів існування такого рахунку на момент відкриття провадження у справі і власне наявності грошових коштів відповідача на такому рахунку позивач суду не надав. У розумінні ст.ст. 32, 34 ГПК України копія договору про поточний рахунок не може бути належним і допустимим доказом саме наявності грошових коштів на такому рахунку в певний момент часу.

При поданні позову до Господарському суду Львівської області, Публічне товариство з обмеженою відповідальністю «ДРОМІ» (DROMI hf.) також посилалося на ч. 3 ст. 16 ГПК України, в якій зазначено, що справи у спорах про право власності на майно або про витребування майна з чужого незаконного володіння чи про усунення перешкод у користуванні майном розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна.

Однак, позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором, а не вимогу про визнання права власності на майно або про витребування майна з чужого незаконного володіння. Тобто, обраний позивачем спосіб захисту в розумінні статті 16 ГПК України не повязаний з наявністю виключної юрисдикції господарських судів України для розгляду даної справи, і Господарського суду Львівської області зокрема.

Припинення провадження у справі це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у звязку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон повязує неможливість судового розгляду справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Таким чином, беручи до уваги те, що судом на момент порушення провадження у справі було невірно встановлено підсудність справи з іноземним елементом судам України, провадження у справі підлягає припиненню, оскільки спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Позивачем до позовної заяви було додано клопотання про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на всі рахунки Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Інтернешинал ЮК» (Orange International Investments UK Ltd) в ПАТ АКБ «Львів» в сумі 1606618,49 доларів США.

Згідно зі ст. 66 ГПК України, господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Таким чином, вжиття заходів до забезпечення позову в будь-якому випадку повязується з потенційним утрудненням чи неможливістю виконання майбутнього рішення господарського суду, прийнятого внаслідок вирішення спору по суті, в той час як припинення провадження у справі є формою закінчення розгляду справи без прийняття судового рішення у звязку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон повязує неможливість судового розгляду справи.

Отже, закінчення розгляду справи шляхом припинення провадження без прийняття судового рішення позбавляє суд можливості задоволити клопотання про вжиття заходів до забезпечення позову.

Слід також зазначити, що згідно абз. 1 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011 року, умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення про те, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент предявлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Крім того, абз. 2 п. 3 вказаної постанови Пленуму визначає, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими повязується застосування певного виду забезпечення позову. В той же час, позивач не надав суду належних та допустимих доказів існування рахунків, залишків коштів на таких рахунках, а також наявності фактичних обставин, які б вказували на необхідність та допустимість застосування заходів для забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобовязання після предявлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобовязання тощо). В той же час, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Згідно з ч. 3 ст. 80 ГПК України, про припинення провадження у справі виноситься ухвала, в якій мають бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету, а також можуть бути розвязані питання про стягнення штрафів, передбачених у пунктах 4 і 5 частини другої статті 83 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у звязку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, сплачені суми судового збору підлягатимуть поверненню особам, які їх сплатили, у випадку подання ними відповідних клопотань.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 4, 25, 26, 75, 76, 77 Закону України «Про міжнародне приватне право», п. 1 ч. 1 ст. 80, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Провадження у справі №914/3929/15 за позовом Публічного товариства з обмеженою відповідальністю «ДРОМІ» (DROMI hf.), Рейкявік, Ісландія до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Інтернешинал ЮК» (Orange International Investments UK Ltd), Девон, Великобританія про стягнення 1 606 618,49 доларів США припинити.

2. Відмовити у задоволенні клопотання про вжиття заходів до забезпечення позову.

Суддя Мазовіта А.Б.