УХВАЛА

04.11.2016Справа № 910/4811/15-г
Суддя Отрош І.М., розглянувши скаргу Державного підприємства «Укржитлосервіс» на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі № 910/4811/15-г

За позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго»
доДержавного підприємства «Укржитлосервіс»
простягнення 11355883 грн. 27 коп.
Представники сторін:

від скаржника (боржника): Хіміч Б.С. - представник за довіреністю б/н від 29.09.2014;

Презло М.М. - керівник;

від стягувача: Удод Т.В. - представник за довіреністю № 91/2016/10/17-12 від 17.10.2016

від Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України: не з'явились.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.04.2015 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Київенерго» задоволено частково; стягнуто з Державного підприємства «Укржитлосервіс» на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» суму основного боргу у розмірі 8261860 грн. 01 коп., пеню у розмірі 100589 грн. 15 коп., 3% річних у розмірі 492870 грн. 27 коп., інфляційні втрати у розмірі 2399974 грн. 69 коп. та судовий збір у розмірі 73080 грн. 00 коп.

08.05.2015 на виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/4811/15-г видано наказ.

28.09.2016 до Господарського суду міста Києва від Державного підприємства «Укржитлосервіс» на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі № 910/4811/15-г, в якій скаржник просить суд: 1) визнати дії головного державного виконавця щодо винесення постанови про арешт коштів боржника ВП№48064487 від 14.09.2016 в частині арешту грошових коштів на рахунках Державного підприємства «Укржитлосервіс» № 9203 та № 9380, відкритих в Публічному акціонерному товаристві Комерційному банку «Приватбанк», протиправними; 2) визнати недійсною постанову про арешт коштів боржника ВП№48064487 від 14.09.2016 в частині арешту грошових коштів на рахунках Державного підприємства «Укржитлосервіс» № 9203 та № 9380, відкритих в Публічному акціонерному товаристві Комерційному банку «Приватбанк»; 3) зняти арешт з грошових коштів Державного підприємства «Укржитлосервіс», що знаходяться на рахунках № 9203 та № 9380, відкритих в Публічному акціонерному товаристві Комерційному банку «Приватбанк».

Крім того, у прохальній частині скарги скаржник (боржник) просив суд відновити пропущений строк на подання скарги на дії органів ВДВС.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.10.2016 відмовлено Державному підприємству «Укржитлосервіс» у задоволенні клопотання про відновлення строку на подання скарги на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі № 910/4811/15-г (з огляду на те, що скаржником (боржником) не було пропущеного строку для подання скарги); розгляд скарги призначено на 18.10.2016.

04.10.2016 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва скаржником (боржником) долучено до матеріалів скарги копію довідки Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Приватбанк» про те, що з рахунку № 9203 Державне підприємство «Укржитлосервіс» проводить виплати по захищеним статтям видатків: на заробітну плату, вихідну допомогу у разі звільнення, компенсації за невикористані відпустки, матеріальну допомогу, лікарняні, допомогу на оздоровлення, допомогу на поховання та інші соціальні виплати, а рахунок № 9380 відкритий для зарахування на нього страхових коштів, що надходять від фондів соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

17.10.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від скаржника (боржника) надійшли додаткові документи, які суд долучив до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.10.2016, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд скарги відкладено на 01.11.2016.

31.10.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від скаржника (боржника) надійшло клопотання про виклик у судове засідання генерального директора Державного підприємства «Укржитлосервіс» Презла Миколу Михайловича.

Вказане клопотання скаржника (боржника) було визнано судом необґрунтованим. При цьому, генеральний директор Державного підприємства «Укржитлосервіс» Презло Микола Михайлович з'явився у судове засідання 01.11.2016 у якості представника скаржника (боржника) та надав усні пояснення по суті скарги.

У судовому засіданні 01.11.2016 представник Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подав письмові пояснення, в яких зазначив, що при винесенні оскаржуваної постанови державний виконавець діяв в межах наданих йому повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством. Зокрема, представник ДВС зазначив, що будь-яка законодавча заборона щодо накладення арешту на кошти на рахунок, з якого здійснюється виплата заробітної плати, відсутня. При цьому, державний виконавець зазначив, що скаржник, маючи можливість, не повідомив державного виконавця про режим використання (призначення) оскаржуваних рахунків, а ДФС України у відповідях про відкриті боржником рахунки не вказує їх цільового призначення, з огляду на що жодних протиправних дій при накладенні арешту на кошти на оскаржуваних рахунках державним виконавцем вчинено не було.

У судовому засіданні 01.11.2016 представник стягувача подав письмові пояснення, в яких заперечив щодо задоволення скарги Державного підприємства «Укржитлосервіс».

У судовому засіданні 01.11.2016, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 04.11.2016.

03.11.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від скаржника (боржника) надійшли додаткові документи, які суд долучив до матеріалів скарги.

03.11.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від стягувача надійшли письмові пояснення по справі, в яких ПАТ «Київенерго» зазначило, що не заперечує щодо зняття арешту з коштів, що містяться на рахунках № 9203 та № 9380, виключно в межах виплати заробітної плати та соціальних виплат.

У судовому засіданні 04.11.2016 представники скаржника (боржника) надали усні пояснення по суті скарги, скаргу просили задовольнити.

Представник стягувача у судовому засіданні 04.11.2016 надав усні пояснення по скарзі, не заперечив щодо зняття арешту з коштів, що містяться на рахунках № 9203 та № 9380, виключно в межах виплати заробітної плати та соціальних виплат.

Представник Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у судове засідання 04.11.2016 не з'явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується протоколом судового засідання від 01.11.2016 та розпискою про оголошення перерви від 01.11.2016.

Відповідно до п. 10 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» (набрав чинності 05.10.2016) скарги на рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, подані в установленому законом порядку до набрання чинності цим Законом, розглядаються у строки та порядку, що діяли до набрання чинності цим Законом.

Згідно з п. 7 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» (набрав чинності 05.10.2016) виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції станом на дату винесення постанови про арешт коштів боржника ВП№48064487 від 14.09.2016) - надалі Закону України «Про виконавче провадження») рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Державний виконавець роз'яснює особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їхні права згідно з вимогами цього Закону. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Судом встановлено, що постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від10.07.2015 відкрито виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 08.05.2015 у справі № 910/4811/15-г.

Частиною 3 статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець вправі провадити виконавчі дії щодо виявлення та звернення стягнення на кошти, які перебувають на рахунках та вкладах боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації; стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

Статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах.

Згідно з ч. 3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арештна майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки і вклади державний виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших органах державної влади, підприємствах, установах та організаціях, які зобов'язані надати йому інформацію у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача. Державний виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що знаходяться на його рахунках, а також на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи.

Судом встановлено, що 14.09.2016 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про арешт коштів боржника ВП№48064487, якою накладено арешт на грошові кошти Державного підприємства «Укржитлосервіс», що містяться на рахунках № 8702 (код валюти рахунку 980), № 9380 (код валюти рахунку 980), № 1698 (код валюти рахунку 980), № 9203 (код валюти рахунку 980) в Печерській філії Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», код банку 300711, а також на всіх інших рахунках, відкритих в даній фінансовій установі (у тому числі і тих рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту), крім коштів, що зараховані на окремий рахунок і у передбачених чинним законодавством випадках не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів на підставі виконавчих документів, що належать боржнику.

Звертаючись з даною скаргою до суду, скаржник зазначає, що рахунок № 9203, відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк», має спеціальне призначення та із вказаного рахунку скаржник проводить виплати по захищеним статтям видатків, а саме: заробітну плату, вихідну допомогу у разі звільнення, компенсації за невикористані відпустки, матеріальну допомогу, лікарняні за рахунок підприємства (5 днів непрацездатності), допомогу на оздоровлення, допомогу на поховання та інші соціальні виплати. За таких обставин, стягувач стверджує, що на грошові кошти, які знаходяться на рахунку 9203, не може бути накладено арешт, оскільки вказані грошові кошти мають спеціальне призначення та на них не може бути звернуто стягнення.

Крім того, скаржник стверджує, що рахунок № 9380, відкритий у ПАТ КБ «Приватбанк», призначений для зарахування на нього страхових коштів, що надходять від фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в порядку Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», у зв'язку з чим кошти, що містяться на вказаному рахунку, мають окреме соціальне призначення та на них не може бути накладено арешт.

З огляду на викладене, скаржник просить суд: 1) визнати дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Артемчука Тараса Володимировича щодо винесення постанови про арешт коштів боржника ВП№48064487 від 14.09.2016 в частині арешту грошових коштів на рахунках Державного підприємства «Укржитлосервіс» 9203 (код валюти рахунку 980) та № 9380 (код валюти рахунку 980), відкритих в ПАТ КБ «Приватбанк», протиправними; 2) визнати недійсною постанову про арешт коштів боржника ВП№48064487 від 14.09.2016 в частині арешту грошових коштів на рахунках Державного підприємства «Укржитлосервіс» 9203 (код валюти рахунку 980) та № 9380 (код валюти рахунку 980), відкритих в ПАТ КБ «Приватбанк»; 3) зняти арешт з грошових коштів Державного підприємства «Укржитлосервіс», що знаходяться на рахунках 9203 (код валюти рахунку 980) та № 9380 (код валюти рахунку 980), відкритих в ПАТ КБ «Приватбанк».

Розглянувши скаргу Державного підприємства «Укржитлосервіс», всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду, суд дійшов висновку про її часткове задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров'я відповідно до Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування визначає Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» законодавство про соціальне страхування складається із Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Кодексу законів про працю України, цього Закону, інших законодавчих актів та прийнятих відповідно до них інших нормативно-правових актів.

Згідно з частиною 1 статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», фінансування страхувальників-роботодавців для надання матеріального забезпечення найманим працівникам здійснюється районними, міжрайонними, міськими виконавчими дирекціями відділень Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» страхувальник-роботодавець відкриває окремий поточний рахунок для зарахування страхових коштів у банках у порядку, встановленому Національним банком України. Страхувальник-роботодавець, який є бюджетною установою, відкриває окремий рахунок для зарахування страхових коштів в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики. Кошти Фонду, що надходять на зазначений рахунок, обліковуються на окремому субрахунку. Страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у банку або на окремий рахунок в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів (далі - окремий рахунок), можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам. Страхові кошти, зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону.

Згідно з роз'яснень Національного банку України у листі № 25-111/2972-22535 від 14.12.2010 «Щодо відкриття страхувальникам - роботодавцям окремих поточних рахунків» у відповідності до Закону банк відкриває страхувальнику - роботодавцю окремий рахунок за балансовим рахунком 2604 «Цільові кошти на вимогу суб'єктів господарювання» (План рахунків бухгалтерського обліку банків України, затверджений постановою НБУ № 280 від 17.06.2004).

Скаржником до скарги долучено копію довідки ПАТ КБ «Приватбанк» від 15.06.2016 про те, що рахунок № 9380, відкритий Державним підприємством «Укржитлосервіс», призначений для здійснення соціальних виплат.

Крім того, 04.10.2016 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва скаржником (боржником) долучено до матеріалів скарги копію довідки Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Приватбанк» про те, що рахунок № 9380 відкритий для зарахування на нього страхових коштів, що надходять від фондів соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

При цьому, 17.10.2016 скаржником (боржником) долучено до матеріалів справи копії банківських виписок з рахунку № 9380 за період з 15.06.2016 по 30.09.2016, з яких вбачається, що рахунок № 9380 використовується скаржником виключно для зарахування страхових коштів, що надходять від фондів соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (лікарняні, військовий збір за лікарняні, податок на доходи з лікарняних, перерахування фінансування страхувальнику для надання застрахованим особам матеріального забезпечення.

Із вказаних банківських виписок з рахунку скаржника (боржника) № 9380 не вбачається, що вказаний рахунок використовується Державним підприємством «Укржитлосервіс» для будь-яких інших, відмінних від вказаних, операцій, з огляду на що суд дійшов висновку, що рахунок № 9380, відкритий Державним підприємством «Укржитлосервіс» в ПАТ КБ «Приватбанк», має спеціальний режим використання, а саме використовується скаржником (боржником) відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» для зарахування на нього/виплати страхових коштів, що надходять від фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що арешт коштів, які знаходяться на рахунку № 9380, відкритому скаржником (боржником) в ПАТ КБ «Приватбанк», порушує права та охоронювані законом інтереси працівників боржника, які обмежені у праві на отримання коштів (отримання страхових виплат) відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованими вимоги Державного підприємства «Укржитлосервіс» щодо визнання недійсною постанови про арешт коштів боржника ВП№48064487 від 14.09.2016 в частині накладення арешту на кошти, що містяться на рахунку № 9380, оскільки страхові кошти не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону (ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування»).

Що стосується вимог скаржника щодо визнання дій головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Артемчука Тараса Володимировича щодо винесення постанови про арешт коштів боржника ВП№48064487 від 14.09.2016 в частині арешту грошових коштів на рахунку Державного підприємства «Укржитлосервіс» № 9380 (код валюти рахунку 980), відкритому в ПАТ КБ «Приватбанк», протиправними, суд не вбачає підстав для задоволення скарги в цій частині вимог з огляду на таке.

Згідно з п. 9.1, 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» прийняття органами Державної виконавчої служби, їх посадовими особами будь-яких рішень (постанов тощо) в процесі здійснення виконання судових рішень господарських судів підпадає в розумінні статті 121-2 ГПК під ознаки дій цих органів та осіб, тому відповідні рішення також підлягають оскарженню до названих судів. За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Таким чином, зважаючи на положення п.п. 9.1, 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» та те, що дії державного виконавця мають форму конкретного процесуального документу - постанови про арешт коштів боржника ВП№48064487 від 14.09.2016 (оскаржуваної постанови), суд дійшов висновку, що належним та правильним способом захисту в даному випадку є визнання постанови про арешт коштів боржника ВП№48064487 від 14.09.2016 в частині накладення арешту на кошти, що містяться на рахунку № 9380, недійсною. Саме такий спосіб захисту є ефективним, так як спрямований на реальне відновлення порушеного права, водночас, такий спосіб захисту як визнання дій державного виконавця незаконними, в даному випадку, не може поновити порушені права скаржника, так як такі дії були реалізовані у формі постанови, а тому саме остання підлягає оскарженню (за аналогією оскарженню підлягає судове рішення, а не дії судді щодо винесення останнього).

При цьому, суд вважає необгрунтованими твердження державного виконавця, викладені у письмових поясненнях, поданих у судовому засіданні 01.11.2016, стосовно того, що жодних протиправних дій при накладенні арешту на кошти на оскаржуваних рахунках державним виконавцем вчинено не було, так як скаржник, маючи можливість, не повідомив державного виконавця після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження про режим використання (призначення) рахунку № 9380, а ДФС України у відповідях про відкриті боржником рахунки не вказує їх цільового призначення

Суд зазначає, що відповідно до відповідно до ч. 3 ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки і вклади державний виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших органах державної підприємствах, установах та організаціях, які зобов'язані надати йому інформацію у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківською таємницею, зокрема, є відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками органам державної виконавчої служби, приватним виконавцям на їхню письмову вимогу з питань виконання рішень судів та рішень, що підлягають примусовому виконанню відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", стосовно наявності та/або стану рахунків боржника, руху коштів та операцій на рахунках боржника за конкретний проміжок часу, а також про інформацію щодо договорів боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження та до винесення ним постанови про арешт коштів боржника не позбавлений права в межах своєї компетенції звернутись до банку про отримання, зокрема, інформації щодо відкритих боржником рахунків та їх цільового використання (цільового призначення), зокрема, чи мають такі рахунки спеціальне призначення.

Крім того, скаржник просив суд зняти арешт з грошових коштів Державного підприємства «Укржитлосервіс», що знаходяться на рахунку № 9380 (код валюти рахунку 980), відкритому в ПАТ КБ «Приватбанк».

Суд зазначає, що повноваження відповідних органів щодо зняття арешту з коштів на рахунку викладені у статті 60 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Таким чином, у вказаному випадку компетентним органом щодо зняття арешту з майна (коштів) боржника є суд.

Крім того, абзацом 2 частиною 2 та частиною 4 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені випадки, коли арешт з майна (коштів) боржника може зняти сам державний виконавець.

Зокрема, відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний зняти арешт з рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом.

При цьому, у частині 5 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином, суд може зняти арешт з коштів боржника у випадках, визначених у ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», та у всіх інших випадках, про які не зазначено у ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» (ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження»).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що зняття арешту з коштів боржника на рахунку, на які заборонено звертати стягнення, та на які постановою державного виконавця було накладено арешт, є виключною компетенцією державного виконавця, та до компетенції суду не входить.

Що стосується заявлених скаржником (боржником) вимог про визнання дій державного виконавця щодо винесення постанови про арешт коштів боржника ВП№48064487 від 14.09.2016 в частині арешту грошових коштів на рахунку 9203 (код валюти рахунку 980), відкритому в ПАТ КБ «Приватбанк», протиправними; визнання недійсною постанови про арешт коштів боржника ВП№48064487 від 14.09.2016 в частині арешту грошових коштів на рахунку 9203 (код валюти рахунку 980), відкритому в ПАТ КБ «Приватбанк»; та 3) зняття арешту з грошових коштів, що знаходяться на рахунку 9203 (код валюти рахунку 980), відкритому в ПАТ КБ «Приватбанк», суд не вбачає підстав для їх задоволення з огляду на таке.

Так, скаржник зазначає, що рахунок № 9203, відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк», має спеціальне призначення та із вказаного рахунку скаржник проводить виплати по захищеним статтям видатків, а саме: заробітну плату, вихідну допомогу у разі звільнення, компенсації за невикористані відпустки, матеріальну допомогу, лікарняні за рахунок підприємства (5 днів непрацездатності), допомогу на оздоровлення, допомогу на поховання та інші соціальні виплати. За таких обставин, стягувач стверджує, що на грошові кошти, які знаходяться на рахунку 9203, не може бути накладено арешт, оскільки вказані грошові кошти мають спеціальне призначення та на них не може бути звернуто стягнення.

Відповідно до частини 1 статті 2, частини 2 статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 року № 95, ратифікованої Україною 04.08.1961 року, ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата.

Відповідно до ст. 10 Конвенції заробітна плата може стати об'єктом арешту або передачі лише у такій формі й у таких межах, які визначено національним законодавством. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім'ї.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з частиною 2 статті 55, пункту 9 розділу VI Бюджетного кодексу України захищеними видатками Державного бюджету України визначаються видатки загального фонду в т.ч. на: оплату праці працівників бюджетних установ; нарахування на заробітну плату.

У відповідності до ч. 5 ст. 97 Кодексу законів про працю України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Згідно зі ст. 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно зі ст. 24 Закону України «Про оплату праці» своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Згідно з п. 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 42 від 12.11.2003, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.12.2003 за № 1172/8493, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки; поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України; до поточних рахунків також належать, зокрема, рахунки за спеціальними режимами їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що в даному випадку скаржник (боржник) повинен довести суду належними та допустимими доказами, що рахунок № 9203, відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк», має спеціальний режим використання, а саме призначений, як стверджує скаржник, виключно для нарахування та виплати заробітної плати, лікарняних, матеріальної допомоги, тощо.

У випадку встановлення судом факту, що рахунок № 9203 має виключно спеціальний режим використання, у суду є підстави для визнання недійсною постанови про арешт коштів боржника ВП№48064487 від 14.09.2016 в частині накладення арешту на кошти, що містяться на рахунку 9203.

При цьому, у постанові від 05.07.2016 у справі № 910/4811/15-г Вищий господарський суд України вказав на необхідність дослідження судами, чи виключно оспорювані рахунки використовуються для цілей, що є підставами для визнання недійсною постанови про накладення арешт на кошти на таких рахунках (тобто, в даному випадку, використовуються скаржником виключно для виплати заробітної плати, вихідної допомоги у разі звільнення, компенсації за невикористані відпустки, матеріальної допомоги, лікарняних за рахунок підприємства (5 днів непрацездатності), допомоги на оздоровлення, допомоги на поховання та інших соціальних виплат) чи на таких рахунках обліковуються/обліковувались кошти й іншого призначення, на які відповідно до чинного законодавства можливе накладення арешту та звернення стягнення.

Так, 04.10.2016 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва скаржником (боржником) долучено до матеріалів скарги копію довідки Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Приватбанк» про те, що з рахунку № 9203 Державне підприємство «Укржитлосервіс» проводить виплати по захищеним статтям видатків: на заробітну плату, вихідну допомогу у разі звільнення, компенсації за невикористані відпустки, матеріальну допомогу, лікарняні, допомогу на оздоровлення, допомогу на поховання та інші соціальні виплати.

Однак, 17.10.2016 скаржником (боржником) долучено до матеріалів скарги копії банківських виписок з рахунку 9203 за період з 02.09.2016 по 12.10.2016, відкритого у ПАТ КБ «Приватбанк», з яких вбачається, що рахунок 9203 використовується скаржником (за вказаний період) виключно для здійснення соціальних виплат та пов'язаних з ними платежів (зокрема, податок на доходи із заробітної плати, єдиний соціальний внесок, військовий збір із заробітної плати, заробітна плата, військовий збір із лікарняних, лікарняні), однак, на вказаному рахунку 9203 обліковуються кошти (надходять від платників - контрагентів боржника) іншого призначення, на які відповідно до чинного законодавства можливе накладення арешту та звернення стягнення (оплата за комунальні та експлуатаційні послуги, за утримання будинків та прибудинкових територій, за житлово-комунальні послуги, плата за користування сервітутом, плата за землю, силова електрична енергія ліфтів, оплата за технічне забезпечення електропостачання, тощо).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що на рахунку 9203, відкритому скаржником (боржником) у ПАТ КБ «Приватбанк», обліковуються не виключно кошти, призначені для здійснення соціальних виплат, та на які заборонено звертати стягнення (заробітна плата, вихідна допомога у разі звільнення, компенсація за невикористані відпустки, матеріальна допомога, лікарняні за рахунок підприємства (5 днів непрацездатності), допомога на оздоровлення, допомога на поховання та інші соціальні виплати), а й містяться кошти, які надходять від контрагентів скаржника як оплата за надані скаржником послуги (комунальні та експлуатаційні послуги, за утримання будинків та прибудинкових територій, за житлово-комунальні послуги, тощо) та на ці кошти можливе звернення стягнення.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для визнання недійсною постанови про арешт коштів боржника ВП№48064487 від 14.09.2016 в частині накладення арешту на кошти, що знаходяться на рахунку 9203, відкритому в ПАТ КБ «Приватбанк», оскільки на вказаному рахунку обліковуються й кошти, на які відповідно до чинного законодавства можливе накладення арешту та звернення стягнення.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Суд зазначає, що у випадку визнання судом недійсною постанови про арешт коштів боржника ВП№48064487 від 14.09.2016 в частині накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунку 9203, в той час як судом встановлено, що на вказаному рахунку обліковуються не виключно кошти, на які заборонено звертати стягнення, а й інші кошти, на які відповідно до чинного законодавства можливе накладення арешту та звернення стягнення, - будуть порушені права стягувача на належне та своєчасне виконання рішення суду, оскільки державний виконавець буде позбавлений можливості контролювати надходження коштів на відповідний рахунок боржника та, відповідно, звернути стягнення на кошти, які можуть надійти на такий рахунок у обсязі більшому, ніж необхідно для виплати заробітної плати чи інших соціальних виплат.

При цьому, суд вважає необгрунтованими твердження стягувача (ПАТ «Київенерго»), викладені у письмових поясненнях, поданих до суду 03.11.2016, щодо зняття судом арешту з коштів на рахунку 9203 виключно в межах заробітної плати та інших соціальних виплат, оскільки, по перше, як зазначено судом, зняття арешту з коштів на рахунку у даному випадку не входить до компетенції суду, а є компетенцією державного виконавця, а по друге, з метою зняття державним виконавцем арешту з коштів для здійснення виплати заробітної плати та інших соціальних виплат, захищених законодавством, які містяться на рахунку боржника, на який накладено арешт, боржник має право звернутись до державного виконавця із відповідною заявою та відповідними належними доказами, що підтверджують конкретний розмір грошової суми, необхідної до виплати (заробітної плати, лікарняних, тощо).

При цьому, суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції від 05.10.2016) визначено підстави для зняття виконавцем арешту з коштів (в тому числі, частини), зокрема, такою підставою є отримання виконавцем документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти заборонено законом. Так, у випадку нарахування працівникам боржника заробітної плати, останній має право звернутись до виконавця із заявою про зняття арешту з тієї суми грошових коштів, яка необхідна для виплати заробітної плати (в тому числі, сплати пов'язаних платежів: податку на доходи із заробітної плати; комісії банку за проведення вказаної операції) із відповідним документальним підтвердженням такої суми коштів, в свою чергу виконавець зобов'язаний зняти арешти з такої суми коштів. У випадку відмови виконавця від вчинення таких дій - боржник має право оскаржити бездіяльність виконавця до суду.

Таким чином, саме такий алгоритм дій зможе забезпечити баланс інтересів стягувача (його права на належне забезпечення та гарантії виконання судового рішення) та боржника (на виплату працівникам заробітної плати, інших соціальних виплат) у даному випадку.

Враховуючи викладене, суд відмовляє Державному підприємству «Укржитлосервіс» у задоволенні скарги в частині визнання дій державного виконавця щодо винесення постанови про арешт коштів боржника ВП№48064487 від 14.09.2016 в частині арешту грошових коштів на рахунку 9203 (код валюти рахунку 980), відкритому в ПАТ КБ «Приватбанк», протиправними; визнання недійсною постанови про арешт коштів боржника ВП№48064487 від 14.09.2016 в частині арешту грошових коштів на рахунку 9203 (код валюти рахунку 980), відкритому в ПАТ КБ «Приватбанк»; та зняття арешту з грошових коштів, що знаходяться на рахунку 9203 (код валюти рахунку 980), відкритому в ПАТ КБ «Приватбанк».

Керуючись ст.ст. 86, 1212 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Державного підприємства «Укржитлосервіс» на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі № 910/4811/15-г задовольнити частково.

2. Визнати недійсною постанову про арешт коштів боржника ВП№48064487 від 14.09.2016 в частині накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунку № 9380.

3 В іншій частині скарги відмовити.

Суддя І.М. Отрош