ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03.11.16р. Справа № 904/8538/16

За позовом Антимонопольного комітету України, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сімферопольський вино-коньячний завод", м. Дніпро

про стягнення 217600,00 грн

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: головний експерт юридичного сектору ОСОБА_1, довіреність № 300-122/02-27 від 23.03.2016;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Антимонопольний комітет України (далі - позивач) звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сімферопольський вино-коньячний завод" (далі - відповідач), у якій заявив вимогу про стягнення штрафу у розмірі 108800,00 грн та пені у сумі 108800,00 грн з зарахуванням їх у дохід загального фонду Державного бюджету України.

Відповідач участь свого повноважного представника у засідання суду не забезпечив, але 28.10.2016 надав до суду відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги не визнав та стягнення з нього штрафу вважає неправомірним, тому просить суд відмовити у задоволенні позову. Крім того відповідач подав клопотання, у якому просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату, через зайнятість його представника в іншому судовому засіданні. Розглянувши клопотання суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе здійснити розгляд спору по суті у цьому судовому засіданні, тому клопотання відхиляється судом.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

29.12.2015 Антимонопольний комітет України (далі - Комітет, позивач), розглянувши матеріали справи № 127-26.13/119-15 про порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Сімферопольський вино-коньячний завод" (далі - ТОВ "СВКЗ", відповідач) законодавства про захист економічної конкуренції, прийняв рішення № 674-р (далі - рішення), яким визнано, що ТОВ "СВКЗ" вчинило порушення, передбачене п. 13 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді неподання інформації Комітету на вимогу державного уповноваженого Комітету від 23.03.2015 № 127-26/05-2861 у встановлений ним строк.

За зазначене порушення, відповідно до п. 2 рішення на відповідача накладено штраф у розмірі 108800,00 грн.

30.12.2015 позивач супровідним листом за № 127-26.13/09-13190 надіслав на адресу відповідача копію вищевказаного рішення, яке отримано останнім 29.01.2016, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 251.

Отже, строк сплати штрафу, накладеного рішенням Комітету, закінчився 29.03.2016.

Відповідач рішення Комітету у судовому порядку не оскаржував.

В порушення виконання вказаного рішення Комітету відповідач не сплатив штраф у сумі 108800,00 грн, що і стало причиною звернення позивача до суду з цим позовом.

Звертаючись до суду з позовною заявою позивач заяви до стягнення штраф у сумі 108800,00 грн та пеню у сумі 108800,00 грн, нараховану відповідно до ч. 5 ст.56 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет" розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов'язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", рішення органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обов'язковими до виконання, а частиною третьою встановлено, що особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

Частиною 1 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 15 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства" у застосуванні згаданого припису частини першої статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", а також частини другої статті 47 цього Закону господарським судам слід враховувати таке.

За цими приписами передбачені ними строки оскарження рішень органу Антимонопольного комітету України не може бути відновлено.

Таким чином, зазначені строки є присічними. Встановлена Цивільним кодексом України позовна давність до відповідних правовідносин не застосовується, так само як і в оскарженні розпоряджень Антимонопольного комітету України та його органів.

Аналогічним чином вирішується й питання щодо строків оскарження рішень органів Антимонопольного комітету України, прийнятих у справах про недобросовісну конкуренцію.

Закінчення присічного строку, незалежно від причин його пропуску заінтересованою особою, є підставою для відмови в позові про визнання недійсним рішення (розпорядження) Антимонопольного комітету України та його органів.

З матеріалів справи слідує, що рішення відповідачем отримано 29.01.2016, а отже останнім днем строку для сплати штрафу є 29.03.2016.

Рішення Антимонопольного комітету України № 674-р від 29.12.2015 відповідачем у встановлений срок у судовому порядку не оскаржувалось, тому відповідач втратив можливість визнати це рішення недійсним.

Частиною 8 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що протягом п'яти днів з дня сплати штрафу суб'єкт господарювання зобов'язаний надіслати, до територіального відділення документи, що підтверджують сплату штрафу.

Згідно рішенню Комітету, яке є обов'язковим до виконання, сума штрафу визначена у розмірі 108800,00 грн, однак доказів сплати цього штрафу на момент розгляду спору сторонами не надано до суду.

З огляду на вищевикладене вимоги позивача в цій частині слід визнати обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

В силу приписів ч. 5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", якою встановлено, що за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Нарахування пені припиняється з дня прийняття господарським судом рішення про стягнення відповідного штрафу. Нарахування пені зупиняється на час розгляду чи перегляду господарським судом справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду.

Згідно ч. 7 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у разі несплати штрафу у строки, передбачені рішенням, органи Антимонопольного комітету України стягують штраф та пеню в судовому порядку.

Згідно наданому розрахунку, сума пені за несплату штрафу за період прострочення з 30.03.2016 по 06.09.2016 включно складає 262752,00 грн.

Зважаючи на те, що розмір пені перевищує розмір штрафу, позивачем заявлена пеня в сумі 108800,00 грн, яка і підлягає до примусового стягнення з відповідача.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу (далі ГПК України) України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

На підставі ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з підстав про які йдеться вище у цьому рішенні.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, витрати на оплату судового збору покладаються на відповідача, як на сторону, з вини якої виник спір.

Отже, згідно ст. 49 ГПК України, суд витрати по сплаті судового збору покладає на відповідача у сумі 3264,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82, 84 та 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Дніпропетровської області

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сімферопольський вино-коньячний завод" (м. Дніпро, вул. Маршала Малиновського, 14-А, ідентифікаційний код 35112619) на користь Антимонопольного комітету України (м. Київ, вул. Митрополита ОСОБА_2, 45, ідентифікаційний код 00032767) штраф у сумі 108800,00 грн, пеню у сумі 108800,00 грн та витрати по сплаті судового збору у сумі 3264,00 грн, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано - 08.11.2016.

Суддя ОСОБА_3