донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

02.11.2016 справа №908/1764/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю представників сторін:
від позивача: ОСОБА_5 за довіреністю
від відповідача:ОСОБА_6 за довіреністю
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуДержавного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» м. Київ
на рішення господарського суду Запорізької області
від29.08.2016р.
по справі№908/1764/16 (суддя Т.А. Азізбекян)
за позовом:Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» м. Київ
до відповідача:Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» м.Запоріжжя
простягнення 20 134 978,83грн.

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» м. Київ звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» м.Запоріжжя про відшкодування суми 20 134 978,83грн. в порядку регресу, стягненої за рішенням Арбітражного суду м.Києва від 12.12.2000р. у справі №2/295.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 29.08.2016р. у справі №908/1764/16 в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Донецького апеляційного господарського суду зі скаргою і просив рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт зазначає про те, що рішенням Арбітражного суду м. Києва від 12.12.2000р. у справі №2/592 встановлено факт вини відповідача та право позивача на звернення у порядку регресу до відповідача, як до винної особи, з вимогою про відшкодування суми, стягуваної вказаним рішенням, що судом не прийнято в порушення ст. 35 Господарського процесуального кодексу України.

Представник відповідача у судове засідання прибув, надав відзив, в якому проти доводів апеляційної скарги заперечував та заявив клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, які складаються із судових рішень (судова практика), копії акта звіряння заборгованості між позивачем та відповідачем на 28.02.2002р. та листа позивача від 05.01.2002р. №7487/19.

Представник позивача у судове засідання прибув, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та заперечував проти задоволення клопотання відповідача, посилаючись на приписи ч. 1 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, при цьому визначив, що додаткові документи не впливають на розгляд справи по суті.

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, щодо задоволення клопотання відповідача та приєднання документів до матеріалів справи, оскільки рішення судів носять загальнодоступний характер, а акт звіряння заборгованості між позивачем та відповідачем на 28.02.2002р. та лист позивача від 05.01.2002р. №7487/19 не спростовують доводів, викладених в позові.

Судове засідання апеляційної інстанції здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу у порядку розгляду апеляційної скарги встановленого статями 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційні скарги, заслухавши у судовому засіданні повноважних представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

З матеріалів справи вбачається, що Арбітражним судом міста Києва 12.12.2000р. у справі № 2/592 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Запорізький абразивний комбінат» до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» прийнято рішення, яким стягнуто з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь Відкритого акціонерного товариства «Запорізький абразивний комбінат» суму 30 450 540,30грн., що становить пятикратну вартість недовідпущеної електроенергії. В позові до Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» відмовлено.

Судом, в межах провадження у справі № 2/592 встановлено, що постачання електроенергії на Відкрите акціонерне товариство «Запорізький абразивний комбінат» на період травень-вересень 2000 року здійснювалось від Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» згідно Договору №841-НАЕК від 11.06.99р.

Крім цього, Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» уклав з Відкритим акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго», як власником електричної мережі, Договір №1024-НАЕК від 28.12.1999р. на передачу електроенергії на адресу споживачів останнього, серед яких було і Відкрите акціонерне товариство «Запорізький абразивний комбінат».

Також, для забезпечення виконання зобовязань по договору від 28.12.1999р. №1024-НАЕК між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», Відкритим акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго» та Відкритим акціонерним товариством «Запорізький абразивний комбінат» укладений договір поруки від 17.05.2000р. №254/5.

За висновками суду, оскільки за договором від 28.12.99 № 1024 НАЕК у Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» перед ВАТ «Запоріжжяобленерго» існувала заборгованість, останній згідно зі ст. 175 Господарського кодексу України та договором поруки від 17.05.2000 р. № 254/5 мав змогу вимагати виконання зобовязань за договором № 1024 НАЕК на передачу електроенергії від солідарного боржника, тобто ВАТ Запоріжжяобленерго.

Постановою Арбітражного суду міста Києва про перевірку рішення в порядку нагляду у справі № 2/592 від 02.02.2001 р., рішення Арбітражного суду м. Києва від 12.12.2000 р. залишено без змін.

В постанові Арбітражного суду міста Києва від 02.02.2001р. вказано, що Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» не надано доказів того, що ним вживались конкретні заходи для зменшення заборгованості перед ВАТ «Запорізький абразивний комбінат».

Постановою Вищого Арбітражного суду України від 06.03.2001р. № 041/11-16/57 про перевірку постанови Арбітражного суду міста Києва у справі № 2/592 визначено, що постачальник не позбавлений права з урахуванням вини стягнути заборгованість з ВАТ «Запоріжжяобленерго» у регресному порядку.

З матеріалів справи слідує, що позивачем у лютому 2016р. на користь ПАТ «Запорізький абразивний комбінат», платіжними дорученнями №№ 2922 від 17.02.2016р., 3271 від 19.02.2016р., 3562 від 22.02.2016р., 3703 від 23.02.2016р., 3976 від 24.02.2016р., 4059 від 25.02.2016р., 4334 від 29.02.2016р., перерахована сума 20 134 978,83грн.

Таким чином, правовідносини між позивачем та відповідачем щодо регресних зобовязань виникли в лютому 2016р. (після перерахування коштів Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь ПАТ «Запорізький абразивний комбінат»), тому до них застосовуються положення Цивільного та Господарського кодексів України.

Вважаючи своє право порушеним, позивач звернувся з позовом про відшкодування стягнутих з нього грошових коштів у розмірі 20 134 978,83 грн. в порядку регресу, завданих протиправними діями відповідача, посилаючись на ст. 1191 Цивільного кодексу України.

За умовами ч.5 ст.124, п.9 ст.129 Конституції України, ст.115 Господарського процесуального кодексу України судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обовязковому виконанню на всій території України.

Відповідно до положень ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, оскільки рішенням Арбітражного суду м. Києва від 12.12.2000 р. у справі № 2/592 встановлений факт наявності у Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» заборгованості у розмірі 30 450 540,30грн., що становить пятикратну вартість недовідпущеної електроенергії, тому колегія суддів зазначає, що ці факти не повинні доводитися знову у відповідності зі ст.35 Арбітражного процесуального кодексу України.

При цьому, рішенням господарського суду м. Києва у справі №2/592 визначено, що Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» має право в порядку регресу звернутись до Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» з вимогами про відшкодування суми, стягненої за рішенням від 12.12.2000р., оскільки Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», як постачальником і Відкритим акціонерним товариством «Запорізький абразивний комбінат», як споживачем, вчинено необхідні дії по належному виконанню умов договору №841-НАЕК від 11.06.99р., а недовідпущення електроенергії виникло з вини Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» м.Запоріжжя.

Дії відповідача відповідають приписам ч. 6 ст. 24 Закону України «Про електроенергетику» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до якої енергопостачальними несуть відповідальність перед споживачами електричної енергії в розмірі пятикратної вартості недовідпущеної електричної енергії у разі переривання електропостачання з вини енергопостачальника (згідно з умовами договору на користування електричною енергією).

Крім того, Вищий Арбітражний суд в своєму рішенні чітко зазначив, що стягнення заборгованості в регресному порядку можливо тільки з урахуванням вини ВАТ «Запоріжжяобленерго», тобто при умові встановлення та доведення вини ВАТ «Запоріжжяобленерго».

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що суди надали оцінку діям, але безпосередньо обставин вини та в чому вона полягає не встановили.

Водночас, відповідно до приписів ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Зазначена стаття міститься в главі 82 Цивільного кодексу України, а саме в параграфі 1 «Загальні положення про відшкодування шкоди».

Виходячи з приписів п. 3 ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України завдання шкоди є юридичним фактом, який породжує в заподіювача обовязок відшкодувати завдану шкоду, а в потерпілого право вимагати такого відшкодування.

В даному випадку, виходячи із відносин, які фактично склались, позивач просить повернути те, що сплатив третій стороні.

Відповідно до положень ст. 228 Господарського суду України учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

Як зазначалось вище, у справі № 2/592, за позовом ВАТ «Запорізький абразивний комбінат» до ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» та ВАТ «Запоріжжяобленерго», розглядались позовні вимоги про стягнення пятикратної вартості недовідпущеної електроенергії.

Закон України «Про електроенергетику» визначає правові, економічні та організаційні засади діяльності в електроенергетиці і регулює відносини, повязані з виробництвом, передачею, постачанням і використанням енергії, забезпеченням енергетичної безпеки України, конкуренцією та захистом прав споживачів і працівників галузі.

Статтею 24 Закону України «Про електроенергетику» визначено, що енергопостачальники несуть відповідальність перед споживачами електричної енергії у розмірі пятикратної вартості недовідпущеної електричної енергії у разі переривання електропостачання з вини енергопостачальника ( згідно з умовами договору на користування електричною енергією).

У відповідності до вимог ст. 17 Закону України «Про електроенергетику» підприємства , які постачають електричну енергію мережами, які не є їх власністю , повинні купувати електричну енергію на оптовому ринку електричної енергії України та вносити плату за користування місцевими ( локальними) електричними мережами.

Відповідно до положень ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарську правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і а порядку , передбачених цим Кодексом , іншими законами та договором.

За змістом ст. ст. 224, 225 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобовязання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки субєкту, права або законні інтереси якого порушені.

Отже, особа, яка порушила зобовязання, несе цивільноправову відповідальність, зокрема у виді відшкодування збитків.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про те, що в рамках провадження у справі №908/1764/16 позивачем не визначено, в чому саме полягає вина ВАТ «Запоріжжяобленерго» в заподіянні ДП «НАЕК «Енергоатом» саме шкоди.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду, що ВАТ «Запоріжжяобленерго» не може нести відповідальність у вигляді стягнення в порядку регресу суми 20 134 978,83грн., виходячи з того, що не доведено заподіяння безпосередньо шкоди.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з статтею 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Згідно з ч.1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду Запорізької області від 29.08.2016р. по справі №908/1764/16 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» м. Київ без задоволення.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» м. Київ на рішення господарського суду Запорізької області від 29.08.2016р. по справі №908/1764/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 29.08.2016р. по справі №908/1764/16 - залишити без змін.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий Н.В. Ломовцева

Судді: О.В. Стойка

ОСОБА_3

Надруковано 5 прим.:1прим.-Позивачу;1прим.-Відповідачу;1прим.-У справу;1прим.-ДАГС;1прим.-ГСЗО.