ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

31.10.2016 Справа № 917/2431/15

Господарський суд Сумської області, у складі судді Левченка П.І., при секретарі судового засідання Чепульській Ю.В., розглянув матеріали справи № 917/2431/15

за позовом Тростянецької міської ради, м. Тростянець Сумської області,

до відповідача Приватного підприємства «Компанія «Надежда», м. Полтава,

про стягнення 84158,85 грн.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 за довіреністю № 390 від 19.02.2016,

відповідача ОСОБА_2 за довіреністю № 118 від 15.05.2016.

В судовому засіданні, розпочатому 19.09.2016 року о 10 год. 40 хв., відповідно до приписів статті 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошувались перерви до 10 год. 20 хв. 03.10.2016 року та до 11 год. 30 хв. 31.10.2016 року.

Суть спору: позивач у своїй позовній заяві просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по орендній платі за землю в розмірі 84631,31 грн., відповідно до договору оренди землі від 03.04.2012 року (далі - договір), судові витрати покласти на відповідача.

26.11.2015 року Господарським судом Полтавської області порушено провадження у справі № 917/2431/15 за позовом Тростянецької міської ради, м. Тростянець Сумської області, до Приватного підприємства «Компанія «Надежда», м. Полтава, про стягнення 84631,31 грн. заборгованості з орендної плати за договором про оренду землі від 03.04.2012 року.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 09.02.2016 року у даній справі відмовлено в задоволенні позовних вимог позивача.

19.04.2016 року постановою Харківського апеляційного господарського суду у справі № 917/2431/15 рішення Господарського суду Полтавської області від 09.02.2016 року у справі № 917/2431/15 залишено без змін.

14.07.2016 року постановою Вищою господарського суду України постанову Харківського апеляційного господарського суду від 19.04.2016 року у справі № 917/2431/15 та рішення Господарського суду Полтавської області від 09.02.2016 року скасовано, а справу скеровано на новий розгляд до Господарського суду Полтавської області.

В постанові Вищого господарського суду України містяться вказівки, що згідно статті 111-12 Господарського процесуального кодексу України є обовязковими для суду першої інстанції.

Зокрема, у вищезгаданій постанові зазначено, що попередні судові інстанції приймаючи рішення не досліджували усіх обставин справи, з наданням оцінки усім зібраним у справі доказам та доводам сторін, що є суттєвим для правильного вирішення даного спору. Тростянецькою міською радою заявлено позов про стягнення з відповідача 84631,31 грн. заборгованості з орендної плати за земельну ділянку, що виникла через неврахування відповідачем, під час сплати орендних платежів, зміни нормативно грошової оцінки землі. Ухвалюючи судові акти у справі, господарські суди першої і апеляційної інстанцій, не дослідили у повному обсязі доводи позивача про те, що рішенням Тростянецької міської ради від 12.07.2013 року № 98 було затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель м. Тростянець, яка вводилася в дію з 01.01.2014 року (тобто було змінено нормативну грошову оцінку земель міста Тростянець); що вказане рішення ради є чинним й у встановленому законом порядку незаконним не визнавалося, а тому воно є обовязковим до виконання на відповідній території та підлягає застосуванню при визначенні розміру орендної плати; що відповідно до витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 2259/03-06 від 03.12.2014 та № 1384/03-06 від 30.07.2015 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки під забудовою на вул. Шевченка 142а, в м. Тростянець (спірної землі) становить на 2014 рік - 502325,46 грн., на 2015 рік - 627423,23 грн.; що відповідач під час сплати орендних платежів не врахував зміни нормативно грошової оцінки землі, у звязку з чим у нього виникла заборгованість за спірним договором, яка становить заявлену до стягнення суму. На дослідженні цих обставин позивач наголошував упродовж розгляду усього спору. Втім, вказані доводи, як того вимагають приписи статті 43 Господарського процесуального кодексу України, судами попередніх інстанцій перевірені не були. В свою чергу, судами не були досліджені у повному обсязі і доводи відповідача, які ним наводилися при розгляді спору. Водночас при вирішенні спору судами першої та апеляційної інстанцій не досліджено обґрунтованості та правильності розрахунку розміру орендної плати, з наданням юридичної оцінки відповідним доказам.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 10.08.2016 року матеріали справи № 917/2431/15 за позовом Тростянецької міської ради Сумської області до Приватного підприємства «Компанія «Надежда» про стягнення 84631,31 грн. заборгованості відповідача по орендній платі за період з 01.01.2014 рік по 01.11.2015 року щодо користування земельною ділянкою по вул. Шевченка, 142а, що в м. Тростянець Сумської області за умовами договору оренди землі від 03.04.2012 року, передано на розгляд Господарському суду Сумської області за виключною підсудністю.

30.08.2016 року зазначена справа надійшла до Господарського суду Сумської області. Ухвалою від 01.09.2016 року справу № 917/2431/15 призначено до розгляду на 19.09.2016 року о 10 год. 40 хв.

Правова позиція позивача щодо спірних правовідносин сторін полягає у тому, що технічна документація з нормативної грошової оцінки земель м. Тростянець Сумської області затверджена рішенням 36 сесії 6 скликання від 12.07.2013 року (введена в дію з 01.01.2014 року) на підставі вимог пунктів 34, 35 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування». Нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати. Оскільки орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, то законодавча зміна граничного розміру цієї плати може бути підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленою умовами договору. При цьому, як зазначає представник позивача, надсилання відповідачеві пропозицій щодо внесення змін до договору оренди є правом, а не обовязком позивача, тому недотримання позивачем вимог частини другої статті 188 Господарського кодексу України щодо надсилання іншій стороні пропозицій не позбавляє його права звернутися до господарського суду з позовом про зміну умов договору за наявності спору (тобто за відсутності згоди відповідача на зміну умов договору). Таким чином, позивач вважає, що міська рада діяла в межах повноважень та у спосіб визначений чинним законодавством і розмір орендної плати (тобто відсоток від нормативної грошової оцінки, в якому згідно Податкового кодексу України, визначається орендна плата за землю) для орендаря не збільшувала, він так і залишився 12 %, а відповідач не нарахував і недоплатив до міського бюджету м. Тростянець орендну плату за землю в розмірі, що станом на 01.11.2015 року складає 84158,85 грн., виходячи з нової нормативної грошової оцінки землі.

Відповідно до заяви про уточнення позовних вимог № 2331 від 30.09.2016 року, яка за своєю правовою природою є заявою про зменшення позовних вимог, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по орендній платі за землю у сумі 84158,85 грн. за період з 01.01.2014 року по 01.11.2015 року, відповідно до договору про оренду землі від 03.04.2012 року.

Відповідач у відзиві на позов № 66 від 26.01.2016 року, проти позову заперечує та просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на відсутність такої заборгованості перед міським бюджетом, що підтверджується довідкою Охтирської обєднаної державного податкової інспекції Державної фіскальної служби України Головного управління ДФС у Сумській області про стан взаєморозрахунків з бюджетом станом на 01.01.2016 року ( том 1 а.с. 50). Відповідач зазначає, що позивач без внесення змін у порядку встановленому статтею 188 Господарського кодексу України та пунктом 13.1 договору, в односторонньому порядку збільшив розмір орендної плати, оскільки відповідач не отримував від позивача будь-яких листів з екземплярами проектів додаткової угоди до договору оренди землі та вимогою зареєструвати її в Реєстраційній службі Тростянецького районного управління юстиції.

Також відповідач зазначає, що згаданою правовою нормою передбачено, що сторона за договором може звернутися до іншої сторони або суду з вимогою щодо внесення змін до діючого договору, за умови, якщо сторони не дійшли згоди про внесення відповідних змін у договорі. Позивач після затвердження нової нормативної грошової оцінки земельної ділянки не був позбавлений права звернутися до господарського суду із позовом до відповідача про внесення змін до договору оренди землі щодо розміру орендної плати.

У письмових додаткових поясненнях № 70 від 27.01.2016 року представник відповідача звертає увагу суду на те, що основою для визначення розміру орендної плати за землю державної та комунальної власності є нормативна грошова оцінка земельних ділянок, яка періодично повинна проводитись та підлягає зміні. Встановлення нової нормативної грошової оцінки землі призводить до автоматичної зміни орендної плати лише у випадку наявності відповідної умови в договорі оренди землі. Податковим кодексом України визначені мінімальний та максимальний розмір річної орендної плати за земельну ділянку. Встановлення у передбаченому законом порядку нової нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що спричинило невідповідність вказаного в договорі розміру річної орендної плати граничному розміру річної орендної плати, є підставою для перегляду розміру орендної плати, але це не веде до його автоматичного збільшення та/або зміни. Обовязок сплати орендної плати в іншому розмірі виникає виключно після внесення відповідних змін до договору оренди землі, що може відбутись або за взаємною згодою сторін, або в судовому порядку.

Позивач у своїй заяві від 27.01.2016 року № 176 про уточнення позовних вимог, зокрема зазначає, що нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати. Позивач вважає, що відповідач неналежним чином виконав свій обовязок щодо розрахунку розміру орендної плати, що призвело до виникнення заборгованості. При цьому позивач зазначає, що згідно статті 21 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю це платіж, яки орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі, а також посилається на статтю 30 того ж Закону, якою передбачено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін, а у разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. Поряд з цим позивач посилається на статтю 5 Закону України «Про оцінку земель», згідно якої нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

У своїх подальших усних поясненнях представник позивача наполягає на своїй позиції, викладеній у позовній заяві, у вищезгаданій заяві, в апеляційній та касаційній скаргах у даній справі, зокрема на тому, що відповідач при сплаті орендної плати за оренду землі повинен керуватися рішенням 36 сесії 6 скликання Тростянецької міської ради від 12.07.2013 року, яким була затверджена технічна документація з нормативної грошової оцінки земель м. Тростянець Сумської області (введена в дію з 01.01.2014 року), і нараховувати та сплачувати орендну плату з 01.01.2014 року за новою нормативною грошовою оцінкою земель, а не за старою, яка зазначена у пункті 5 договору, виходячи з якої у пункті 9 договору встановлений розмір орендної плати 16826,28 грн. (7,13 грн. за 1м.кв.) в рік.

Представник відповідача у письмових поясненнях № 850 від 29.09.2016 року зазначає, що позивач, посилаючись на приписи Податкового кодексу України, залишив поза увагою те, що його правовідносини з відповідачем є договірними, а не контролюючими.

Представник відповідача вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають та посилається на правову позицію Вищого господарського суду України, викладену у постановах від 02.03.2011 року у справі № 14/277, від 14.06.2010 року у справі № П-12/118-6/100, від 11.03.2015 року у справі № 922/538/14, від 10.05.2016 року у справі №920/1744/15 та правову позицію Верховного Суду України, викладену у постановах від 20.08.2013 року у справі № 3-21гс13, від 03.12.2016 року у справі № 5009/3430/12 та від 02.03.2016 року у справі № 922/538/14.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позови, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Тростянецька міська рада звернулася до суду з позовом про стягнення з Приватного підприємства «Компанія «Надежда» 84158,85 грн. заборгованості з орендної плати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач з 01.01.2014 року повинен сплачувати орендну плату за договором оренди землі від 03.04.2012 року, виходячи з нормативної грошової оцінки землі, затвердженої рішенням Тростянецької міської ради від 12.07.2013 року № 98 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Тростянець Сумської області» (тобто було змінено нормативну грошову оцінку земель міста Тростянець). Вказане рішення ради є чинним й у встановленому законом порядку незаконним не визнавалося, а тому воно є обовязковим до виконання на відповідній території та підлягає застосуванню при визначенні розміру орендної плати; що відповідно до витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 2259/03-06 від 03.12.2014 року та № 1384/03-06 від 30.07.2015 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки під забудовою на вул. Шевченка 142а, в м. Тростянець (спірної землі) становить на 2014 рік - 502325,46 грн., на 2015 рік - 627423,23 грн. Проте відповідач при визначенні розміру орендної плати не враховує нову нормативну грошову оцінку землі, у звязку з чим, як вважає позивач, заборгованість відповідача за договором оренди землі від 03.04.2012 року становить заявлену ним суму.

Заперечуючи проти позовних вимог позивача представник відповідача зазначає, що зміна умов договору оренди земельної ділянки, в тому числі щодо розміру орендної плати, здійснюється за взаємною згодою сторін, а у разі відсутності таких змін до договору оренди землі, орендна плата вноситься орендарем у розмірі, визначеному умовами договору. Відповідно до статей 21, 30 Закону України «Про оренду землі» та статей 628, 632 Цивільного кодексу України зміна нормативної грошової оцінки землі може бути підставою для зміни розміру орендної плати в односторонньому порядку, якщо це погоджено сторонами у договорі.

03.04.12 між Тростянецькою міською радою - орендодавцем та Приватним підприємством «Компанія «Надежда» - орендарем був укладений договір оренди землі. За умовами договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі житлової та громадської забудови Тростянецької міської ради, для розміщення та обслуговування нежитлових приміщень АЗС, яка знаходиться за адресою: вул. Шевченка, 142 а, м. Тростянець, Сумська область.

Пунктом 5 договору визначено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 01.01.2012 року становить: 140218,96 грн. (59,44 грн. за 1 м.кв.).

Пунктом 9 договору встановлено, що орендна плата вноситься орендарем щомісячно у формі та розмірі 12 % від нормативної грошової оцінки землі і складає 16826,28 грн. (7,13 грн. за 1 м. кв.) в рік.

Відповідно до пункту 13 договору, оренди розмір орендної плати переглядається щорічно у разі: а) зміни умов господарювання, передбачених договором; б) зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; в) погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; г) в інших випадках, передбачених законом. Згідно пункту 13.1 договору, зміна розміру орендної плати оформляється додатковою угодою, що підлягає державній реєстрації. Даний договір зареєстрований у відділі Держкомзему у Тростянецькому районі Сумської області за №0888 від 03.04.2012 року.

Господарський суд, дослідивши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, дійшов висновку, що позиція позивача є хибною та суперечить фактичним обставинам справи, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Відносини, повязані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», іншими законами України та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди.

Відповідно до положень статей 125, 126 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки виникає з моменту його державної реєстрації. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» унормовано, що орендою є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону України «Про оренду землі»).

Згідно з частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі», однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, у якому встановлюється розмір та умови внесення орендної плати.

Згідно частини другої статті 21 Закону України «Про оренду землі», розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Пунктами 288.1 та 288.4 статті 288 Податкового кодексу України також визначено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, у якому встановлюється розмір та умови внесення орендної плати. Згідно з підпунктами 288.5.1, 288.5.2 пункту 288.5 статті 288 цього ж Кодексу, розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки, не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Виходячи з аналізу зазначених законодавчих приписів, орендна плата за користування земельними ділянками державної та комунальної власності є регульованою ціною, яка розраховується від нормативної грошової оцінки земель, а її розмір, визначений відповідно до наведених вище приписів законодавства, встановлюється в договорі.

Розмір орендної плати переглядається у разі, зокрема, зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміні коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, та в інших випадках, передбачених законом.

Зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. Зміна договору вчиняється в такій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (стаття 654 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оцінку земель», нормативна грошова оцінка земельних ділянок - це капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Згідно статті 5 згаданого Закону, нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується, зокрема, для визначення розміру земельного податку, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, яка у відповідності до положень статті 18 цього ж Закону проводиться для земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, незалежно від їх цільового призначення - не рідше ніж один раз на 5 - 7 років, для розташованих за межами населених пунктів земельних ділянок сільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років, а несільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 7 - 10 років.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок не залежить від волевиявлення сторін договору оренди землі, а є способом регулювання державою плати за користування землею. Зміна нормативної грошової оцінки земельних ділянок не може ототожнюватися зі зміною розміру орендної плати, а є лише її передумовою.

У розумінні наведених приписів законодавства нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати.

За приписами статті 632 Цивільного кодексу України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Згідно з частиною першою статті 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 188 Господарського кодексу України, сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

Частиною четвертою статті 188 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Умови та порядок внесення змін до договору оренди землі врегульовано статтею 30 Закону України «Про оренду землі», якою передбачено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Доказів стосовно направлення будь-яких листів з екземплярами проектів додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки та вимогою зареєструвати її в Реєстраційній службі Тростянецького районного управління юстиції на адресу відповідача позивачем до суду не надано.

Зміна нормативної грошової оцінки землі може бути підставою для внесення змін до договору оренди в частині бази для визначення розміру орендної плати та, відповідно, розміру орендної плати, разом з тим, виникнення у відповідача обовязку сплачувати позивачу щомісячний платіж за договором у сумі іншій, ніж передбачено договором, за наведених обставин позивач не довів.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду України від 20.08.2013 року, від 03.12.2013 року у справі № 5009/3430/12, від 02.03.2016 року у справі № 922/538/14.

Таким чином, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати. Така правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 03 грудня у справі № 5009/3430/12, у постанові Вищого господарського суду України від 10 травня 2016 року у справі № 920/1744/15.

У даному випадку у договорі оренди землі від 03.04.2012 року, укладеному сторонами, сторони зафіксували (встановили як істотну умову договору) не лише розмір орендної плати у процентному відношенні до нормативної грошової оцінки (12 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки), а й саму нормативно грошову оцінку земельної ділянки (140218,96 грн.) і розмір орендної плати (16826,28 грн. на рік).

Умовами даного договору не передбачено сторонами самостійного одностороннього коригування розміру орендної плати або автоматичної зміни розміру орендної плати (без внесення змін до договору) у звязку зі зміною нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а відтак у жодної зі сторін договору немає ні обовязку, ні права на односторонню зміну такої істотної умови договору як розмір орендної плати.

Напроти, згідно пункту 13.1 договору, зміна розміру орендної плати оформлюється додатковою угодою, що підлягає державній реєстрації.

Оскільки сторони зміну розміру орендної плати, встановленого у пункті 9 договору, не оформили додатковою угодою, зареєстрованою у тому ж порядку, що і договір, то у позивача відсутні підстави для нарахування орендної плати у розмірі, який не відповідає умовам договору, тобто всупереч умовам договору.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частина перша статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України визначає, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду наперед встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають у звязку з їх необґрунтованістю та безпідставністю.

Відповідно до вимог статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 07.11.2016.

Суддя ОСОБА_3