УХВАЛА

01.11.2016Справа № 910/19746/16

За заявоюПублічного акціонерного товариства "БАНК "НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ"
До Про Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГ ФІНАНС" про вжиття запобіжних заходів
Суддя Спичак О.М.

Учасники судового процесу:

від заявника: Шлапак І.С., Холімов О.Ш. - за довіреностями;

від особи щодо якої вживаються запобіжні заходи: Гусєв Д.С. - директор, Коновалов О.С. - за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Банк в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Банку Паламарчука В.В. звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про вжиття запобіжних заходів у вигляді: витребування у товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг фінанс» (далі - ТОВ «Факторинг фінанс») доказів, а саме оригіналів:

- договору банківського вкладу «Стандартний» від 16.05.2014 №DU 1221/2014-1 (далі - Договір №DU 1221/2014-1);

- договору про внесення змін № 1 від 16.05.2014 до Договору №DU 1221/2014-1 (далі - Договір № 1);

- договору про внесення змін від 30.04.2015 до Договору №DU 1221/2014-1 (далі - Договір від 30.04.2015).

Заяву обґрунтовано наступним.

16.05.2014 Банк та ТОВ «Факторинг фінанс» уклали Договір №DU 1221/2014-1.

На підставі постанови правління Національного Банку України від 05.06.2015 № 358 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.06.2015 № 114 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Банк національний кредит», згідно з яким з 08.06.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Банку;

Постановою Правління Національного Банку України від 28.08.2015 №563 розпочата процедура ліквідації Банку.

Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28.08.2015 № 159 та на виконання постанови Правління Національного Банку України від 28.08.2015 №563 розпочато процедуру ліквідації Банку та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Паламарчука В.В., а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18.08.2016 №1554 продовжено процедуру ліквідації Банку та продовжено повноваження ліквідатора по 31.08.2018 (включно).

Відповідно до частини другої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб здійснено перевірку Договору № 1 і Договору 30.04.2015. За доводами заявника в процесі проведення перевірки Договору № 1 і Договору 30.04.2015 до договору банківського вкладу "СТАНДАРТНИЙ" від 16.05.2014 № DU 1221/2014-1 встановлено, що вказані додаткові угоди є нікчемними. Разом з цим перевіркою встановлено, що в приміщеннях банку, не було виявлено всіх оригіналів додаткових угод до договору банківського вкладу "СТАНДАРТНИЙ" від 16.05.2014 № DU 1221/2014-1.

Оскільки заявник має намір звернутись із позовом до суду про визнання додаткових угод до договору банківського вкладу "СТАНДАРТНИЙ" від 16.05.2014 № DU 1221/2014-1 недійсними, а Товариство з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГ ФІНАНС" незацікавлене в поданні таких доказів та може створити перешкоди в наданні останніх, у зв'язку з чим заявник має підстави побоюватись втрати оригіналів даних документів.

З урахуванням вказаних обставин заявник звернувся до господарського суду з метою захисту своїх прав шляхом подання заяви, в якій просить вжити запобіжні заходи шляхом витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ФІНАНС» оригіналів: договору банківського вкладу "СТАНДАРТНИЙ" від 16.05.2014 № DU 1221/2014-1, договору про внесення змін від 16.05.2014 № 1 до договору банківського вкладу "СТАНДАРТНИЙ" від 16.05.2014 № DU 1221/2014-1 та договору про внесення змін від 30.04.2015 до договору банківського вкладу "СТАНДАРТНИЙ" від 16.05.2014 № DU 1221/2014-1.

Пунктом 8 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 20.04.2007 р. №01-8/251 «Про деякі питання практики вжиття запобіжних заходів» встановлено, що чинне законодавство не містить прямих вказівок щодо місця розгляду заяви про вжиття запобіжного заходу (заходів). Згідно з частиною першою статті 43-4 ГПК заява про вжиття запобіжних заходів розглядається господарським судом, в районі діяльності якого належить провести ці процесуальні дії. Отже, у вирішенні питання про місце розгляду зазначеної заяви слід виходити з того, який саме запобіжний захід заявник вважає за необхідне вжити: тобто якщо йдеться про витребовування доказів, про огляд приміщень або про накладення арешту на майно, заява має подаватися до місцевого господарського суду, в районі діяльності якого знаходяться відповідно докази, приміщення або майно, стосовно яких належить провести певні дії.

Ухвалою господарського суду від 31.10.2016 № 910/19747/16 вказану заяву було прийнято до розгляду. Розгляд заяви призначено на 01.11.2016.

Представником особи щодо якої вживаються запобіжні заходи 01.11.2016 через канцелярію суду було подано заперечення на заяву про вжиття запобіжних заходів.

Представники заявника в судовому засіданні надали усні пояснення стосовно заяви про вжиття запобіжних заходів, відповідно до яких заяву підтримали та просили суд задовольнити її у повному обсязі.

Представники особи щодо якої вживаються запобіжні заходи надали усні пояснення стосовно заяви, відповідно до яких проти задоволення заяви заперечили та просили відмовити в її задоволенні.

Розглянувши заяву про вжиття запобіжних заходів, дослідивши позовні матеріали в цілому суд дійшов висновку, що вищезазначена заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до статті 43-1 Господарського процесуального кодексу України особа, яка має підстави побоюватись, що подача потрібних для неї доказів стане згодом неможливою або утрудненою, а також підстави вважати, що її права порушені або існує реальна загроза їх порушення, має право звернутися до господарського суду з заявою про вжиття запобіжних заходів до подання позову.

Згідно зі статтею 43-2 Господарського процесуального кодексу України, запобіжні заходи включають:

1) витребування доказів;

2) огляд приміщень, в яких відбуваються дії, пов'язані з порушенням прав;

3) накладення арешту на майно, що належить особі, щодо якої вжито запобіжні заходи, і знаходиться в неї або в інших осіб.

Статтею 43-3 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що запобіжні заходи вживаються до моменту звернення до суду з позовною заявою з метою попередження та збереження доказів правопорушення, а після подання відповідної заяви вжиті запобіжні заходи не припиняються, а діють вже як заходи забезпечення позову.

Отже, за своєю правовою природою, запобіжні заходи - це заходи, спрямовані на збереження відповідних доказів та на запобігання правопорушенню з метою якнайшвидшого реагування на протиправні дії, а заходи до забезпечення позову за своїм змістом застосовуються як гарантія реального виконання рішення суду. Тобто, заходи, що вживаються судом як запобіжні мають бути спрямованими також на забезпечення позову, який буде поданий до суду з метою захисту порушених прав та інтересів заявника.

Як зазначено у п. 12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 12 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності» (надалі - Постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 12) відповідно до пункту 4 частини першої статті 43-3 ГПК заява про вжиття запобіжних заходів повинна містити відомості про обставини, якими заявник обґрунтовує необхідність вжиття таких заходів. Ці обставини мають узгоджуватися з приписами статті 43-1 ГПК, а за змістом пункту 5 частини першої статті 43-3 і частини третьої статті 43-4 ГПК - також й підтверджуватись відповідними доказами з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 названого Кодексу. Витребування і оцінка відповідних доказів, а також доказів наявності у заявника права вимоги (відомості про реєстрацію права, контракт або інший відповідний правочин тощо) здійснюється господарським судом за загальними правилами ГПК про докази.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 у вирішенні питання про вжиття запобіжних заходів господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх застосування з урахуванням такого:

розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника;

забезпечення збалансованості інтересів заявника і особи, щодо якої просять вчинити запобіжні заходи;

наявності зв'язку між конкретним видом запобіжних заходів і можливим предметом позовної вимоги, яку заявник повинен подати у строк, встановлений частиною третьою статті 433 ГПК;

імовірності настання обставин, зазначених у статті 431 ГПК;

запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Заявник обґрунтовує необхідність вжиття запобіжних заходів тим фактом, що уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб здійснено перевірку Договору № 1 і Договору 30.04.2015. В процесі проведення перевірки Договору № 1 і Договору 30.04.2015 до договору банківського вкладу "СТАНДАРТНИЙ" від 16.05.2014 № DU 1221/2014-1 встановлено, що вказані додаткові угоди є нікчемними. Разом з цим перевіркою, в приміщеннях банку, не було виявлено всіх оригіналів додаткових угод до договору банківського вкладу "СТАНДАРТНИЙ" від 16.05.2014 № DU 1221/2014-1. Оскільки заявник має намір звернутись із позовом до суду про визнання додаткових угод до договору банківського вкладу "СТАНДАРТНИЙ" від 16.05.2014 № DU 1221/2014-1 недійсними, а Товариство з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГ ФІНАНС" незацікавлене в поданні таких доказів, то воно може створити перешкоди в наданні останніх, у зв'язку з чим заявник має підстави побоюватись втрати оригіналів даних документів.

В силу положень ч. 6 ст. 43-4 ГПК України у разі відсутності підстав, встановлених статтею 43-1 цього Кодексу, а також невиконання вимог, передбачених частиною третьою цієї статті, господарський суд виносить ухвалу про відмову в задоволенні заяви про вжиття запобіжних заходів.

Судом зазначається, що заявником в поданій заяві не наведено достатніх обставин, які б свідчили про неможливість отримання ним самим витребуваних доказів чи є підстави побоюватись, що подача потрібних для нього доказів згодом стане неможливою або утрудненою, або ж є вірогідність знищення зазначених доказів.

З наявних в матеріалах справи пояснень ТОВ «Факторинг фінанс» та доданих до відзиву документів вбачається, що заявник має всі докази, які просить витребувати у ТОВ «Факторинг фінанс», оскільки зазначені докази вже досліджувались Господарським судом м. Києва, Київським апеляційним господарським судом та Вищим господарським судом України під час розгляду іншої справи за участю ПАТ "Банк "Національний кредит"та ТОВ "Факторинг Фінанс".

Крім того, судом зазначається, що у випадку подання позовної заяви заявник не позбавлений права клопотати до суду про витребування у третіх осіб документів, необхідних для розгляду справи.

Також заявником не було надано доказів на підтвердження того факту, що невжиття запобіжних заходів порушить його права та в подальшому утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду, що, з врахуванням вимог ст.ст. 43-1, 43-4 ГПК України, є підставою для відмови в задоволенні заяви про вжиття запобіжних заходів.

На підставі вищенаведеного, ст.ст. 43-1, 43-4, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити Публічному акціонерному товариству «Банк "Національний кредит» у задоволенні заяви про вжиття запобіжних заходів.

Дана ухвала набирає чинності з моменту прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому ст. 106 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Спичак О.М.