ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб-сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2016 р. Справа № 923/898/16

Господарський суд Херсонської області у складі судді Нікітенка С.В., при секретарі Гапоновій К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЦ Фабрика ", м. Херсон

до публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго", м. Херсон

про зобов'язання здійснити перерахунок за договором.

За участю представників сторін:

від позивача - представник ОСОБА_1, довіреність від 11.01.2016р.

від відповідача - представник ОСОБА_2, довіреність №07/003-16 від 23.12.2015р.

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРЦ Фабрика" звернулось до суду з позовом до публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго", в якому просить зобов'язати відповідача здійснити перерахунок плати за спожиту електроенергію за період з 01.08.2012р. по 31.01.2015р. за договором про постачання електричної енергії №4839 від 21.05.2012р. за тарифами, встановленими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, чинними на дату виставлення рахунків для споживача 1 (першого) класу. Судові витрати по справі позивач просить суд покласти на відповідача.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує посиланнями на умови договору про постачання електричної енергії №4839 від 21.05.2012р., на положення Правил користування електричною енергією, на положення Порядку визначення класів споживачів електричної енергії, диференційованих за ступенями напруги, на положення Закону України "Про електроенергетику".

30 вересня 2016 року відповідач у справі подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, у зв'язку з їх необґрунтованістю, невірно обраним позивачем способом захисту порушених прав, а також просить суд застосувати до заявлених вимог строк позовної давності та у задоволенні позову відмовити. Даний відзив з додатком суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.

18 жовтня 2016 року позивач у справі подав до суду письмові пояснення на відзив відповідача. Дані пояснення суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.

Ухвалою від 18.10.2016р. суд, на підставі ч.3 ст. 69 ГПК України продовжив строк вирішення спору у справі № 923/898/16 на п'ятнадцять днів - до 02.11.2016 року та відклав розгляд справи на 02.11.2016р.

Представник позивача у судовому засіданні 02.11.2016р. позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 02.11.2016р. позовні вимоги не визнав та у задоволенні позову просив відмовити, надавши аналогічні пояснення тим, які містяться у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

в с т а н о в и в:

Матеріали справи свідчать, що 21 травня 2012 року між публічним акціонерним товариством "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго" (надалі відповідач або постачальник) і товариством з обмеженою відповідальністю "ТРЦ Фабрика" (надалі позивач або споживач) був укладений договір про постачання електричної енергії № 4839 (надалі - договір).

Відповідно до умов договору постачальник зобов'язався постачати споживачу електроенергію, а споживач зобов'язався дотримуватись режиму споживання електричної енергії та оплачувати постачальнику вартість електричної енергії.

Розрахунки за використану електричну енергію між постачальником і споживачем здійснюються відповідно до умов договору та додатків до нього. У випадках, що не передбачені умовами договору, сторони мають керуватися Законом України "Про електроенергетику", Правилами користування електричною енергією, що затверджені постановою НКРЕ від 31.07.1996р. № 28, та іншими нормативними актами чинного законодавства України, що регулюють дані відносини.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ті обставини, що в додатку № 5 до договору "Перелік об'єктів споживача та точок обліку активної електроенергії", у відповідності до вимог п. 5.5. ПКЕЕ, сторонами договору було визначено перший клас напруги споживача, оскільки ТОВ "ТРЦ Фабрика" безпосередньо приєднаний до шин ПАТ "Херсонська ТЕЦ".

У період дії договору, додатковою угодою №1 від 30.05.2013р., в порушення зазначеного "Порядку визначення класів споживачів електричної енергії, диференційованих за ступенями напруги", затвердженого постановою НКРЕ № 1052 від 13.08.1998р., (надалі - Порядок), а також ст. 17 Закону України "Про електроенергетику", відповідачем було запропоновано визначити у договорі розрахунок за спожиту електроенергію по тарифу 2 (другого) класу напруги.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 19.12.2014р. у справі № 923/1689/14, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 19.03.2015р., встановлено, що ТОВ "ТРЦ Фабрика" є споживачем 1 (першого) класу напруги на підставі укладеного договору від 21.05.2012 року №4839. Отже, висновок суду у справі № 923/1689/14 є встановленим фактом, що ТОВ "ТРЦ Фабрика" є споживачем за 1 (першим) класом напруги на підставі укладеного договору від 21.05.2012р. №4839 і не потребує повторному доказуванню.

Позивач вказує, що відповідач, починаючи з серпня 2012 року, періодично при формуванні рахунків за спожиту електричну енергію здійснював нарахування для позивача згідно з тарифами, встановленими для 2 (другого) класу напруги споживача. За період з серпня 2012 року по січень 2015 року відповідачем в порушення вимог чинного законодавства безпідставно було нараховано позивачу вартість спожитої електричної енергії за тарифами 2 класу напруги, що привело до надмірної сплати коштів.

Листом №443 від 29.06.2016р. позивач звернувся до відповідача, в якому просив останнього здійснити перерахунок плати за спожиту електричну енергію за весь період дії договору згідно з тарифом, встановленим для споживача 1 (першого) класу напруги, та врахувати надмірно сплачені ТОВ "ТРЦ Фабрика" кошти в рахунок оплати майбутніх платежів за договором. Даний лист відповідач залишив без відповіді та реагування.

Отже, за твердженням позивача, нарахування здійснені відповідачем споживачу за договором №4839 від 21.05.2012р. у період з серпня 2012 року по січень 2015 року за тарифом 2 (другого) класу напруги є такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, порушують права та законні інтереси позивача - як споживача електричної енергії на монопольному ринку.

Дані обставини стали підставою для звернення позивача з позовною заявою до суду за захистом своїх прав.

Проаналізувавши заявлені позовні вимоги з документальними доказами наданими в їх обґрунтування, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, у яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.

Згідно із ч.1 ст. 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Частина 2 ст. 14 Цивільного кодексу України встановлює, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Згідно із ч.1 ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Тобто, враховуючи відсутність у відповідача обов'язку вчиняти будь - які дії, які б підтверджували погодження здійснення перерахунку плати за спожиту позивачем електроенергію, відповідач не може бути примушений робити це.

Відповідно до ст. 6 Господарського кодексу України, загальним принципом господарювання в Україні є, зокрема, заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.

Стаття 42 Господарського кодексу України визначає поняття підприємництва як самостійну, ініціативну, систематичну, на власний ризик господарську діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Пунктом 5 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способом захисту можуть бути: примусове виконання обов'язку в натурі та інший спосіб, встановлений договором або законом.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 20 ГК України, якою визначено способи захисту прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів.

Слід зазначити, що предметом позову може бути матеріально-правова чи немайнова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен прийняти рішення. Предметом позову не можуть бути обставини, які виступають доказами у справі, оскільки докази підтверджують наявність або відсутність юридичних фактів, які входять до підстав позову. Захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов'язання утриматись від їх вчинення.

Крім того, згідно ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

З приписів вищенаведеного законодавства вбачається, що обраний позивачем спосіб захисту повинен відповідати вимогам наведених статей Кодексів або вимогам законодавства, тобто законом має бути чітко передбачений захист порушеного права в судовому порядку та визначений шлях такого захисту.

Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не відповідає вимогам законодавства, а також не призведе до поновлення порушеного права позивача і не може бути самостійним предметом позову, у звязку з чим суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності, яка викладена у відзиві на позовну заяву, то дана заява задоволенню не підлягає, оскільки положення ч. 4 ст. 267 ЦК України застосовуються лише за умови встановлення судом правомірності та обґрунтованості позовних вимог.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення і повідомлено представників сторін про дату складення повного рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 09.11.2016р.

Суддя С.В. Нікітенко