КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2016 р. Справа№ 910/8945/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Зеленіна В.О.

ОСОБА_1

секретар судового засідання Борух А.С.

за участю представників:

від позивача: не з`явились;

від відповідача: ОСОБА_2 за належним чином оформленою довіреністю;

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Каділлак, ОСОБА_4

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2016р.

у справі №910/8945/16 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Каділлак, ОСОБА_4

до відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Український торговий дім Каділлак, ОСОБА_4

про визнання права власності на будівельні матеріали та обладнання,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю КАДІЛЛАК, ОСОБА_4 звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Український торговий дім КАДІЛЛАК, ШЕВРОЛЄ про визнання права власності на будівельні матеріали та обладнання на суму 667 939,20 грн., перелік яких визначений в видаткових накладних №№А-00504079, А-00504080 від 28.04.2016р., спираючись на частину 3 ст. 331 ЦК України та на ту обставину, що у листі від 13.05.2016р. відповідач не заперечував проти будівництва двох павільйонів за адресою: м. Київ, вул. Залізничне шосе, 21, проте вказував, що на їх будівництво з використанням будматеріалів необхідна його згода.

Крім того, у додаткових письмових поясненнях позивач зазначав, що визнання права власності на будівельні матеріали необхідно для можливого безпідставного арешту та реалізації майна державним виконавцем під час здійснення виконавчого провадження №48971459 про стягнення з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Український торговий дім КАДІЛЛАК, ШЕВРОЛЄ заборгованості у розмірі 630 557,66 грн. та виконавчого збору у розмірі 63 056,00 грн.

14.06.2016р. до господарського суду першої інстанції від представників сторін надійшла спільна заява про затвердження мирової угоди по даній справі. Представники сторін просили суд першої інстанції затвердити мирову угоду по справі №910/8945/16 та припинити провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2016р. у задоволенні спільної заяви ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю КАДІЛЛАК, ОСОБА_4 до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Український торговий дім КАДІЛЛАК, ШЕВРОЛЄ про затвердження мирової угоди по справі №910/8945/16 відмовлено.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.06.2016р. у справі №910/8945/16 в позові відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Каділлак, ОСОБА_4 звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

Наводячи підстави, з яких порушено питання про перегляд оскаржуваного рішення, скаржником зазначено про прийняття судом першої інстанції рішення, яке не відповідало нормам процесуального права, і висновки суду при невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи.

На думку апелянта, господарський суд дійшов до хибного висновку про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження невизнання або оспорення відповідачем право власності на будівельні матеріали та обладнання на суму 667 939,20 грн. Крім того, вказував апелянт, визнання відповідачем позову не суперечило чинному законодавству та не порушувало права та інтереси інших осіб, тому відмова господарського суду у затвердженні мирової угоди була незаконною та неправомірною.

Відповідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду Київського апеляційного господарського суду від 30.08.2016р. апеляційну скаргу ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Каділлак, ОСОБА_4 передано на розгляд колегії суддів у складі: ОСОБА_5 (головуючий), судді: Зеленін В.О., Чорна Л.В.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 02.09.2016р. у звязку з перебуванням судді Чорної Л.В. у відпустці, змінено склад колегії суддів та сформовано новий: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді: Зеленін В.О., Смірнова Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2016р. апеляційну скаргу ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Каділлак, ОСОБА_4 у складі колегії суддів: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді: Смірнова Л.Г., Чорна Л.В., прийнято до провадження та призначено до розгляду на 26.10.2016р.

19.10.2016р. через загальний відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому його представник просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги частково задовольнити і визнати за ТОВ «Каділлак, ОСОБА_4» право власності на будівельні матеріали та обладнання без зазначення їх вартості.

Позивач до судового засідання, що відбулось 26.10.2016р., не зявився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Згідно із п. 3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судовою колегією встановлено, що неявка представника позивача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, та, за таких обставин, розгляд справи за відсутності позивача є можливим.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Матеріалами справи підтверджується, що на підставі укладеного 22.04.2016р. між ТОВ КАДІЛЛАК, ОСОБА_4 (покупець) та ФОП ОСОБА_6 (продавець) договору купівлі-продажу, ФОП ОСОБА_6 передав, а позивач прийняв товар, за ціною та у кількості, визначеними у видаткових накладних №А-00504079 від 28.04.2016р. на суму 477 030,80 грн., №А-00504080 від 28.04.2016р. на суму 190 908,40 грн., а загалом на суму 667 939,20 грн.

Відповідно до оборотно-сальдової відомості за 01.01.2016р.-30.04.2016р. ТОВ КАДІЛЛАК, ОСОБА_4 придбаний товар відобразило за кодом 205 Будівельні матеріали на суму 667 939,20 грн.

10.05.2016р. листом за №21 позивач звернувся до відповідача з вимогою не перешкоджати здійсненню будівельних робіт та використанню розміщених за адресою: м. Київ, вул. Залізничне шосе, 21 матеріалів.

Листом від 13.05.2016р. відповідач повідомив, що проти здійснення будівельних робіт і будівництва павільйонів не заперечує, проте вказані будівельні матеріали на суму 667 939,20 грн., які знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Залізничне шосе, 21, вважає своєю власністю і їх використання у будівництві павільйону позивачем повязує із необхідністю отримання своєї згоди.

Вважаючи таку відповідь фактичним оспоренням належного позивачу права власності на придбані ним у третьої особи будівельні матеріали та обладнання, а також вказуючи, що до завершення будівництва, а також здачі в експлуатацію, він є власником будматеріалів, позивач звернувся до суду з вимогою визнати за ним право власності на будівельні матеріали та обладнання на суму 667 939,20 грн., перелік яких визначений у видаткових накладних.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався, зокрема, на ті обставини, що будівельні матеріали були придбані ним для будівництва двох павільйонів і були складовані у будинку 21 по вул. Залізничне шосе у м. Києві. За твердженням позивача, за вказаною адресою розміщено виконавчі керівні органи обох сторін по справі.

Згідно з частиною 3 статті 331 ЦК України, на яку посилався позивач, до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Утім, частину 3 цієї статті слід використовувати у невідємному звязку з частинами 2 та частинами 4 цієї статті, зі змісту яких випливає, що вказані норми регулюють правовідносини щодо створення нерухомої речі і визначають особу, якій належать майнові права до створення нерухомості.

У процесі будівництва нерухомої речі з будівельних матеріалів створюється неподільна річ, внаслідок чого будівельні матеріли припиняють своє існування в якості обєктів цивільних прав з моменту їх використання на будівельному майданчику.

Характеризуючою ознакою нерухомої речі є її невідємний зв'язок з землею і неможливість переміщення такою речі без її знецінення та зміни призначення.

Натомість тимчасова споруда (павільйон) є рухомою річчю, і тому на неї не поширюються положення ч. 2-4 ст. 331 ЦК України.

Колегія суддів зауважує, що цивільні права та обовязки, включаючи право на захист, виникають з приводу обєктів цивільних прав.

Обєктами цивільних прав є речі, у тому числі грошові та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. (ч. ст. 177 ЦК України).

У відповідності до частини 1 статті 190 ЦК України майном, як особливим обєктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обовязки.

Обєктом цивільних прав, які підлягають судовому захисту, є речі, що мають ідентифікуючі ознаки, тобто володіють якостями, які дозволяють їх відокремити з поміж інших речей того ж роду та якості. При цьому захист права власності можливий при надані доказів спору про право цивільне. Позов про визнання права власності на річ може бути предявлений власником, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, на підставі ч. 1 ст. 392 ЦК України.

Зважаючи на ту обставину, що мирова угода може стосуватися лише прав і обовязків сторін щодо предмету спору, а позивач ідентифікуючою ознакою речей одночасно вказав і видаткові накладні на придбання будматеріалів і використання їх у створенні павільйонів, які не завершені, судова колегія не вбачає порушень у діях суду першої інстанції норм процесуального права, який відмовився затверджувати складену сторонами мирову угоду.

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено статтею 16 цього Кодексу.

Отже, якщо приводом звернення до суду зазначено порушення права чи законного інтересу, то таке порушення або спір щодо них повинні існувати на момент звернення до суду. Якщо в результаті розгляду справи виявиться, що порушення немає, суд повинен відмовити в позові.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012р. Про судове рішення рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

З огляду на встановлене, судова колегія не вбачає підстав для скасування прийнятого судом першої інстанції рішення у даній справі, у звязку з чим апеляційну скаргу ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Каділлак, ОСОБА_4 на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2016р. у справі №910/8945/16 слід залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покладається на апелянта.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Каділлак, ОСОБА_4 на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2016р. у справі №910/8945/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2016р. у справі №910/8945/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/8945/16 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді В.О. Зеленін

ОСОБА_1