номер провадження справи 28/9/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2016 справа № 908/2744/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю ХОРТИЦЬКІ ЛІНІЇ (69123, місто Запоріжжя, Хортицьке шосе, буд. 3)

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю ЗАПОРІЖАГРОПРОДУКТ (69035, АДРЕСА_1)

про стягнення 25493,17 грн.

Суддя Федорова О.В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №08/11-2016 від 08.11.2016р.;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність №09/11/16 від 09.11.2016р.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області 10.10.2016 р. звернувся позивач товариство з обмеженою відповідальністю ХОРТИЦЬКІ ЛІНІЇ з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю ЗАПОРІЖАГРОПРОДУКТ про стягнення основного боргу в розмірі 25272,69 грн. за послуги перевезення згідно договору перевезення автомобільним транспортом №ЗАП № 224 від 27.05.2016 р., а також 3% річних від простроченої суми в розмірі 220,48 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що в порушення зобовязань за договором перевезення автомобільним транспортом №ЗАП № 224 від 27.05.2016 р. відповідач не повністю оплатив надані йому позивачем послуги перевезення на суму 31100,00 грн. згідно акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ХЛ-0000305 від 07.06.2016 р. та рахунку-фактури №ХЛ-0000271 від 07.06.2016 р., залишок заборгованості складає 25272,69 грн. За прострочення оплати в період з 22.06.2016 р. по 05.10.2016 р. позивач нарахував 3% річних в сумі 220,48 грн., які просить стягнути разом із основним боргом.

Позов заявлено на підставі ст. ст. 525, 530, 610, 611, 625, 909, 920 Цивільного кодексу України, ст. ст. 20, 193, 307, 310 Господарського кодексу України, п. п. 134, 158 Статуту автомобільного транспорту УРСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 27.06.1969р. №401, ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», Закону України «Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів», ст. 1, п. п. 2, 4 ст. 17 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів.

Ухвалою суду від 18.10.2016 р. порушено провадження у справі № 908/2744/16, присвоєно справі номер провадження 28/9/16, судове засідання призначене на 09.11.2016 р.

В судовому засіданні 09.11.2016 р. були присутні представники обох сторін.

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Відповідач письмового відзиву на позов не надав. Його представник в судовому засіданні проти позову заперечив з тих підстав, що частина перевезеного товару виявилася неякісною з вини позивача, а відповідно до умов п. 5.2.4 договору замовник має право не оплачувати послуги в частині, що припадає на втрачений або пошкоджений вантаж.

Також представник відповідача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи для надання додаткових доказів: результатів лабораторних досліджень відповідача перед відправкою товару, лабораторних досліджень у пункті призначення відвантаження товару (Румунія) та актів псування товару.

Позивач заперечив проти даного клопотання відповідача, оскільки вважає, що матеріали справи містять всі докази, необхідні для розгляду справи, і зазначені представником відповідача документи жодним чином не спростовують підстав позову.

Суд залишив дане клопотання без задоволення, оскільки жодною зі сторін факт неякісності частини доставленого товару не заперечений. До того ж матеріали справи містять докази неприйняття третьою особою частини товару саме з цих підстав.

Відповідно до ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Суд дійшов висновку, що розгляд справи можливий в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами.

Розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу та закінчений в судовому засіданні 09.11.2016 р. оголошенням вступної та резолютивної частини рішення.

Також в судовому засіданні було встановлено, що юридичною адресою ТОВ ЗАПОРІЖАГРОПРОДУКТ є: 69035, АДРЕСА_2, у звязку з чим наступні судові акти будуть надсилатися судом саме за вказаною адресою.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

27.05.2016 р. товариством з обмеженою відповідальністю ЗАПОРІЖАГРОПРОДУКТ (замовник, відповідач у справі) та товариством з обмеженою відповідальністю ХОРТИЦЬКІ ЛІНІЇ (перевізник, позивач у справі) укладено договір №ЗАП №224 перевезення автомобільним транспортом (надалі договір).

Відповідно до п. 1.1 даного договору в порядку, строки та на умовах, встановлених нормами чинного законодавства України та положеннями даного договору, перевізник приймає на себе зобовязання надати замовнику послуги з перевезення (доставки) вантажу (зернові, олійні культури та продукти їх переробки, інші вантажі за домовленістю сторін), далі по тексту «вантаж», з подальшою передачею зазначеного вантажу уповноваженій особі, далі за текстом «послуги», а замовник зобовязується оплатити перевізнику вартість наданих послуг.

За умовами пунктів 4.1 4.3 договору вартість послуг по кожній транспортній заявці становить суму витрат і суму винагороди перевізника та встановлюється сторонами окремо по кожній з транспортних заявок, виходячи з розрахунку вартості перевезення однієї тони вантажу за узгодженим сторонами у такій транспортній заявці маршруті.

Замовник здійснює оплату послуг за даним договором на підставі наступних документів:

- рахунок-фактура (оригінал);

- товарно-транспортна та видаткова накладна (копія);

- акт виконаних робіт (оригінал).

Оплата послуг здійснюється замовником у строк, що не перевищує 10 робочих днів з дати підписання сторонами відповідного акту прийому-передачі наданих послуг та отримання замовником від перевізника відповідного рахунку-фактури та оригіналів належним чином оформлених товарно-транспортних накладних, що підтверджують факт належного надання послуг за цим договором.

Згідно з п. 2.3 договору факт прийняття перевізником вантажу в рамках даного договору підтверджується відповідними товарно-транспортними накладними.

Відповідно до п. 2.4 договору факт належного надання послуг в рамках даного договору підтверджується актами прийму-передачі послуг, що оформлюються по кожній з виконаних транспортних заявок.

Пунктом 5.2.4 договору передбачено право замовника не оплачувати послуги в частині, що припадає на втрачений або пошкоджений вантаж.

На виконання договору сторонами була оформлена транспортна заявка від 30.05.2016 р. б/н на послуги транспортного перевезення вантажу макухи в біг-бегах по маршруту: с. Високогірне м. Васлуй (Румунія). Сума - 1100 євро, оплата по б/г розрахунку після вивантаження в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на день виставлення рахунку.

В заявці сторони узгодили, що загальна вартість послуг розраховується сторонами виходячи з фактичної ваги вантажу, послуги з перевезення якого надаються перевізником замовнику в рамках даної транспортної заявки і фіксується сторонами у відповідному акті прийому-передачі наданих послуг.

Оплата наданих послуг в рамках даної транспортної заявки здійснюється замовником відповідно до положень договору.

Період надання послуг в рамках даної транспортної заявки:

- дата і місце завантаження: 30.05.2016 р. Україна, Запорізька область, с. Високогірне;

- дата і місце доставки (розвантаження) вантажу: Румунія, м. Васлуй.

Вимоги до транспортних засобів: тент, 22 т, завантаження бокове, зняття стійок. Транспортний засіб: DAF АР6606СН/АР6856ХР ОСОБА_3.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.06.2016 р. при забезпеченні перевізником перевезення відповідно до умов договору вантаж отримано одержувачем у пункті призначення, про що зазначено у товарно-транспортній накладній СМР А №240448.

На оплату послуг перевезення позивачем був виписаний відповідачу рахунок-фактура №ХЛ-0000271 від 07.06.2016 р. на суму 31100,00 грн. і 07.06.2016 р. сторони підписали акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ХЛ-0000305 від 07.06.2016 р. на суму 31100,00 грн.

Відповідач частково оплатив даний рахунок на суму 5827,31 грн., що підтверджується випискою по рахунку позивача.

Стосовно оплати решти суми вартості послуг відповідач надіслав позивачу повідомлення про те, що 07.06.2016 р. відповідачем отримано від S.C.NUTRIVA S.R.L. (вантажоотримувач) лист, відповідно до якого із загальної кількості товару в розмірі 22020 кг, привезеного згідно СМR А № 240448, 2320 кг виявилися такими, що не відповідають якості. Згідно умов контракту №260516 від 26.05.2016 р., укладеного між відповідачем та S.C.NUTRIVA S.R.L., вартість товару складає 434,00 доларів США за тону, тобто загальна кількість неприйнятої покупцем з вини перевізника продукції складає 1006,88 доларів США. На підставі викладеного, керуючись умовами договору перевезення автомобільним транспортом №224 від 27.05.2016р., відповідач повідомив позивача про те, що в звязку з пошкодженням вантажу під час перевезення з вини позивача, відповідачем не буде оплачено за надані послуги у розмірі 1006,88 доларів США в гривневому еквіваленту по курсу НБУ на день виставлення рахунку.

Саме неоплата в повному обсязі послуг перевезення, наданих позивачем відповідачу, та обставини, повязані з цим, і стали предметом судового розгляду.

Аналіз обставин та матеріалів справи дає можливість суду зробити висновок, що правовідносини сторін є господарськими і врегульовані договором перевезення автомобільним транспортом №ЗАП № 224 від 27.05.2016 р., який за змістом закріплених у ньому прав та обовязків сторін є договором перевезення вантажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України, що кореспондується зі ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України господарські зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що розділом 5 договору №ЗАП 224 від 27.05.2016 р., укладеного між сторонами спору, визначена їх відповідальність, зокрема пунктом 5.2 відповідальність перевізника.

Відповідно до положень пункту 5.2.1 перевізник у випадку заподіяння шкоди (в тому числі, але не виключно: у разі втрати, недостачі, пошкодження, псування вантажу) в результаті неякісного або несвоєчасного виконання обовязків за даним договором, зобовязаний відшкодувати завдану замовнику шкоду в повному обсязі.

Крім того, пунктом 5.2.4 договору передбачено право замовника не оплачувати послуги в частині, що припадає на втрачений або пошкоджений вантаж.

В той же час матеріали справи містять підписаний відповідачем без зауважень акт здачі прийняття робіт (надання послуг) № ХЛ 0000305, в якому зазначено, що сторони одна до одної претензій щодо виконання робіт (надання послуг) по договору №ЗАП 224 не мають.

Суд звертає увагу, що даний акт був підписаний відповідачем 07.06.2016 року, тобто в день, коли йому було повідомлено про неприйняття контрагентом частини товару.

За умовами п. 2.4 договору факт належного надання послуг в рамках даного договору підтверджується відповідними актами прийому-передачі послуг, що оформлюються по кожній з виконаних транспортних заявок.

Частиною 2 ст. 310 Господарського кодексу України встановлено, що одержувач зобов'язаний прийняти вантаж, який прибув на його адресу. Він має право відмовитися від прийняття пошкодженого або зіпсованого вантажу, якщо буде встановлено, що внаслідок зміни якості виключається можливість повного або часткового використання його за первісним призначенням.

За таких обставин суд приходить до висновку, що в разі, якщо відповідач мав претензії до позивача щодо якості надання послуг, то він мав право не підписувати акт приймання-передачі робіт (надання послуг) або підписати його з зауваженнями.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В матеріалах справи відсутні докази неналежного виконання позивачем своїх обовязків по договору. Дані лабораторних досліджень якості товару не можуть бути належним доказом цих обставин, оскільки можуть надати лише інформацію про якість товару, а не про якість наданих послуг. Також дані лабораторних досліджень не можуть бути доказом вини перевізника в псуванні частини товару та свідчити про причинно-наслідковий зв'язок між діями перевізника та негативними наслідками (псуванням частини товару).

До того ж, як свідчать матеріали справи, претензії у замовника щодо надання послуг перевізником відсутні (акт №0000305). Будь-яких актів про псування вантажу між позивачем та відповідачем не складалось.

Окрім зазначених вище норм права правовідносини сторін підлягають врегулюванню положеннями Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956 р., до якої Україна приєдналася Законом від 01.08.2006 р. №57-V, статті 17 та 18 якої виключають відповідальність перевізника в даному випадку.

Товар передавався перевізнику замовником в тарі (біг-беги), товар (макуха соєва) є товаром рослинного походження, який може з часом змінювати свої якості, сертифікати якості та дані лабораторних досліджень стосуються всієї партії товару, а не окремих одиниць вантажу. Перевізник не відповідає за якість прийнятого до перевезення вантажу, а лише за якість надання послуг з перевезення. Докази неякісного виконання позивачем обовязків по договору перевезення, як підстави для застосування до нього відповідальності, відсутні.

Доводи відповідача про те, що товар до його перевезення був у належному стані, а кінцевим споживачем виявлена неякісність частини перевезеного позивачем товару не спростовують підстав позову в даній справі, з яких виникли спірні правовідносини.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що в порушення умов п. 4.3 договору відповідач не здійснив повну оплату наданих позивачем послуг перевезення протягом 10 робочих днів з дати підписання сторонами відповідного акту прийому-передачі наданих послуг №ХЛ-0000305 від 07.06.2016 р. та отримання замовником від перевізника відповідного рахунку-фактури та оригіналів належним чином оформлених товарно-транспортних накладних, що підтверджують факт належного надання послуг за цим договором, тобто до 21.06.2016 р. Внаслідок цього з 22.06.2016 р. утворилась заборгованість в розмірі 25272,69 грн.

За таких обставин суд визнає позовні вимоги про стягнення з відповідача 25272,69 грн. основного боргу законними та обґрунтованими.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував на суму заборгованості 3% річних за період з 22.06.2016 р. по 05.10.2016 р. в сумі 220,48 грн.

Суд перевірив розрахунок 3% річних та визнав позовні вимоги про стягнення 3% річних в сумі 220,48 грн. законними та обґрунтованими.

Таким чином, позовні вимоги задовольняються судом повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 526, 529, 530, 610, 611, 625, 909 Цивільного кодексу України, ст. ст. 20, 193, 307, 310 Господарського кодексу України, ст.ст. 22, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю ЗАПОРІЖАГРОПРОДУКТ (69035, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код 39546345) на користь товариства з обмеженою відповідальністю ХОРТИЦЬКІ ЛІНІЇ (69123, місто Запоріжжя, Хортицьке шосе, буд. 3, ідентифікаційний код 33610624) основний борг в розмірі 25272,69 грн. (двадцять пять тисяч двісті сімдесят дві грн. 69 коп.), 3% річних в сумі 220,48 грн. (двісті двадцять грн. 48 коп.) та витрати на оплату судового збору в розмірі 1378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім грн. 00 коп.). Видати наказ.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України, 14 листопада 2016 р.

Суддя О.В. Федорова