ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2016 р. Справа № 911/2428/16

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого судді Христенко О.О.

при секретарі Литовці А.С.

розглянувши справу № 911/2428/16

за позовом підприємства споживчої кооперації «Миронівський ринок» Київської регіональної спілки споживчої кооперації,

м. Миронівка

до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Миронівка

про внесення змін в договір

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 - довіреність № 387 від 10.08.2016;

від відповідача: ОСОБА_3 - адвокат, договір № 37 від 12.09.2016;

ОСОБА_4 - довіреність б/н від 12.08.2016.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Підприємство споживчої кооперації «Миронівський ринок» Київської регіональної спілки споживчої кооперації (позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (відповідач) з вимогою внести зміни до умов п.п. 4.1, 4.2 Договору № 284 від 01.06.2014 про надання місця для торгівлі на «Миронівському ринку» Київської регіонспоживспілки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є унітарним підприємством Київської регіональної спілки споживчої кооперації, управління яким здійснюється правлінням та радою Київської регіональної спілки споживчої кооперації (далі по тексту Київська регіоспоживспілка). Розпорядженням правління Київської регіонспоживспілки № 117 від 01.09.2015 було затверджено нові тарифи на платні послуги Миронівського ринку. При цьому, укладаючи договір, сторони виходили з чинних тарифів та не могли передбачити та усунути таку обставину, як затвердження нових тарифів правлінням Київської регіонспоживспілки.

За таких обставин, позивач твердить, що внесення змін до укладеного договору в даному випадку підпадає під правове регулювання ст. 652 ЦК України (зміна договору у разі істотної зміни обставин), проте, оскільки відповідач не погоджується на внесення змін до договору щодо встановлення нової плати за торгове місце у відповідності до нових затверджених тарифів за згодою сторін, позивач просить суд внести зміни до укладеного договору на підставі ст. 652 ЦК України (у звязку із істотною зміною обставин).

Ухвалою суду від 04.08.2016 порушено провадження у справі № 911/2428/16 та призначено її до розгляду в судовому засіданні.

08.09.2016 від відповідача надійшло клопотання, в порядку ст. 38 ГПК України про витребування доказів та відзив на позов.

У відзиві на позовну заяву відповідач проти позову заперечує та просить суд в позові відмовити. Заперечення мотивовані тим, що у спірній додатковій угоді, якою позивач пропонував відповідачу внести зміни до договору, відсутня істотна умова, а саме строк договору. Крім того, відповідно до ст. 652 ЦК України, на яку посилається позивач як на підставу своїх вимог, внесення судом змін до договору допускається лише у виняткових випадках, а позивач не навів жодних аргументів, які б дозволили твердити про винятковість ситуації, що склалася.

Також відповідач звертає увагу, що ініціатором зміни тарифів та прийняття Розпорядження правління Київської регіонспоживспілки № 117 від 01.09.2015 був саме позивач, який листом від 20.08.2015 № 59 звернувся із відповідною пропозицією до Київської регіонспоживспілки, а відтак, такі зміни для позивача були передбачувані. Затвердження нових тарифів не є істотною зміною обставин в розумінні ст. 652 ЦК України, оскільки позивач і на момент укладення договору був обізнаний з механізмом встановлення цін та тарифів на послуги ринку Регіонспоживспілкою, а відтак, не був позбавлений права та можливості передбачити такі зміни. Також відповідач твердить про невідповідність нових тарифів вимогам чинних нормативних документів, зокрема «Положення про визначення розміру тарифів на платні послуги ринків споживчої кооперації» затвердженого Постановою зборів Ради Укоопспілки від 12.11.2008, їх економічну необґрунтованість. Так відповідач вказує не те, що тарифи були розраховані позивачем та запропоновані для затвердження на підставі неправдивих вихідних даних (невірної загальної площі торгівельних місць тощо), без врахування того, що торгові місця не обладнані ні електропостачанням, ні водопостачанням та водовідведенням, хоча зростанням цін на які позивач обґрунтовує необхідність підвищення ціни.

Представник позивача в судовому засіданні 21.09.2016 підтримав позовні вважаючи їх обгрутованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав, викладених у позові.

Ухвалою суду від 21.09.2016 розгляд справи № 911/2428/16 був відкладений.

05.10.2016 через канцелярію суду позивачем надані заперечення на відзив відповідача, відповідно до яких позивач твердить про те, що тарифи на платні послуги ринку, затверджені Київською регіонспоживспілкою, не оскаржені, не скасовані, мають законну силу, відтак підлягають застосуванню у правовідносинах сторін і є підставою для внесення змін до договору.

Зміни у запропонованій редакції у відповідності до вимог ст. 188 ГК України, належним чином були вручені відповідачу, проте у відповідь, відповідачем був наданий лист від 17.06.2016 на пропозицію, в якому останній відмовився від укладення додаткової угоди, запропонувавши власну калькуляцію платних послуг ринку.

Позивач посилається на ст. 12 Закону України «Про споживчу кооперацію» та ст. 24 Закону України «Про кооперацію», відповідно до яких споживчі товариства, їх підприємства самостійно або на договірних засадах встановлюють ціни і тарифи за надані послуги, виходячи з попиту та пропозицій, за винятком послуг, на які передбачено державне регулювання цін і тарифів. Позивач додатково посилається на Правила торгівлі на ринках, затверджені спільним наказом Мінекономіки, Міністерства внутрішніх справ, ДПА та Держспоживстандартом України від 26.02.2002 за № 57/188/84/105, відповідно щодо обовязку адміністрації ринку утримувати торговельні місця в належному стані, та щодо встановлення тарифів адміністрацією відповідно до чинного законодавства. Також, позивач посилається на наведення прикладу розрахунку плати за утримання торговельного місця та його складових у Постанові зборів Укоопспілки від 12.11.2008. За таких обставин, позивач твердить, що формування плати за торговельне місце на ринку виключно на договірних засадах суперечить наведеним нормам, оскільки така плата належить до тарифів, які встановлюються адміністрацією ринку та є однаковими для всіх користувачів платних послуг.

05.10.2016 через канцелярію суду відповідачем надані додаткові пояснення, в яких останній підтримує позицію наведену у відзив на позовну заяву та просить суду відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, їх необґрунтованості.

В судовому засіданні 05.10.2016 судом оголошено перерву в розгляді справи № 911/2428/16 до 19.10.2016 та на підставі клопотання відповідача, поданого в порядку ст. 69 ГПК України, продовжений строк вирішення спору у справі, про що винесено ухвалу суду від 05.10.2016.

В судовому засіданні 19.10.2016 представником позивача підтримані позовні вимоги, вважаючи їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав, наведених у позові та додаткових поясненнях.

17.10.2016 через канцелярію суду відповідачем надані додаткові докази у справі, зокрема, копію подання Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, стосовно тарифів за надання послуг ПСК «Миронівський ринок».

Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Розглянувши подані позивачем і відповідачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд Київської області -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів. Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України) і сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).

01.06.2014 між ПСК «Миронівський ринок» Київської регіональної спілки споживчої кооперації (підприємство) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (підприємець) укладено Договір № 284 про надання місця для торгівлі на «Миронівському ринку» Київської регіонспоживспілки (далі Договір), відповідно до умов п.п. 1.1, 1.2, 3.1, 3.2 якого, підприємство надає, а підприємець отримує торгове місце під № 247, загальною площею 12,00 кв.м., на якому розміщується металевий контейнер підприємця, який є його власністю, строком з 01.06.2014 по 31.12.2014. Якщо жодна із сторін в термін одного місяця до закінчення дії даного договору не заявить про намір його розірвати, даний договір продовжується на той самий строк на тих самих умовах.

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 договору, плата за 1 кв.м. торгівельної площі складає 46 грн. на місяць, а всього до сплати 552,00 грн. на місяць. В разі, якщо підприємець займає площу більшу, ніж вказана у договорі, а саме додатково встановлені столи та інше обладнання для здійснення підприємницької діяльності, оплата здійснюється додатково, згідно з діючими тарифами послуг - 3,00 грн. за 1 кв.м. в день торгівлі, крім вивіски зразків товару на дверях контейнера та до 50 см викладки товару на рівні дверей контейнера. Плата за надання торгового місця розраховується згідно з калькуляцією.

Пунктом 6.1 договору визначено, що підприємець має право знайомитись із тарифами на надання торгового місця в оренду та послуг ринку, отримувати від підприємства засвідчені копії таких тарифів та їх розрахунків; на переважне право на продовження дії договору при належному виконанні його умов або на укладення нового договору.

Всі зміни чи доповнення до даного договору мають бути викладені у формі додаткової угоди до нього, підписаної сторонами (або їх представниками) у кожному окремому випадку (пункт 9.3 договору).

Суду не подано доказів звернення жодної із сторін, у передбачений пунктом 3.2 місячний строк до закінчення терміну договору (тобто протягом грудня 2014), із заявою про його розірвання, відповідно договір є продовженим на той самий строк (тобто до 31.12.2016) на тих самих умовах.

Відповідно до частин 1, 2, та 3 ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до частини 2 ст. 189 ГК України ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається в договорі у гривнях.

Відповідно до ст. 189 ГК України, суб'єкти господарювання використовують у своїй діяльності вільні та державні регульовані ціни. Згідно до визначення частини 1 ст. 190 ГК України вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні регульовані ціни. За таких обставин, ціна досліджуваного договору не відноситься до державних регульованих цін, належить до вільних цін, які визначаються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін (ст. 190 ГК України).

Укладаючи договір, позивач виходив з ціни оренди торгового місця, яка була встановлена розпорядженням правління Київської регіонспоживспілки від 02.04.2011 № 98, згідно додатку до якого з 02.04.2011 плата за надання та утримання одного торгового місця для розміщення, цілодобового зберігання та продажу товарів з палаток та контейнерів на промринку Миронівського ринку встановлювалась 46,00 грн. за 1 кв.м. за місяць.

Суд звертає увагу на те, що згідно з власного Статуту, Миронівський ринок є унітарним підприємством Київської регіоспоживспілки і знаходиться у її безпосередньому підпорядкуванні, управління підприємством здійснюється правлінням та Радою Київської регіонспожиспілки, рішення яких є обовязковими для виконання підприємством (пункти 4.1, 4.2, 5.7 Статуту). Підприємство розробляє проекти своєї структури, штатного розкладу, системи оплати праці, тарифи на платні послуги та подає їх на затвердження правлінню Київської регіоспоживспілки (пункт 3.4 Статуту).

Судом встановлено, що зазначений механізм формування ціни у відповідності до розпоряджень Київської регіонспоживспілки не відображений, натомість зазначено, що плата за надання торгового місця розраховується згідно з калькуляцією (пункт 4.1).

Разом із тим, Миронівський ринок є самостійною юридичною особою, яка наділена власною право дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем в суді, і не відповідає по зобовязаннях Київської регіонспоживспілки, як і Київська регіонспоживспілка не відповідає по зобовязанням Миронівського ринку (пункти 1.2, 1.3, 1.5 Статуту).

Згідно з положенням ч. 3 ст. 179 Господарського кодексу України, укладення господарського договору є обовязковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обовязком для субєкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обовязковості укладення договору для певних категорій субєктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

В розумінні частини 1 ст. 55 ГК України як позивач, так і відповідач є субєктами господарювання, жоден з яких не має щодо іншого контролюючих або владних повноважень. Укладення досліджуваного договору не є обовязковим для жодної з його сторін, позаяк він не належить до переліку, визначеному частиною 3 ст. 179 ГК України.

Позивач посилається на ст.12 Закону України «Про споживчу кооперацію» та ст. 24 Закону України «Про кооперацію», відповідно до яких споживачі товариства, спілки та їхні підприємства самостійно або на договірних засадах встановлюють ціни і тарифи за надані послуги, виходячи з попиту та пропозицій, за винятком послуг, на які передбачено державне регулювання цін і тарифів.

Вищенаведені норми закону визначають право споживчих товариств, спілок та їхніх підприємств самостійно визначати ціні та тарифи на свої послуги, що відповідає таким принципам господарювання (ст. 6 ГК України) як: свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом; вільний рух капіталів, товарів та послуг на території України; обмеження державного регулювання економічних процесів; заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.

За таких обставин, хоча тарифи на платні послуги ринку відповідно до Статуту Миронівського ринку визначаються органом його управління правлінням або радою Київської регіонспоживспілки, шляхом обовязкових для Миронівського ринку розпоряджень, ціна в досліджуваному договорі є вільною, такою, що встановлюється за згодою сторін (ст. 632 ЦК України, ст. 190 ГК України), а розпорядження правління Київської регіонспоживспілки не є актом, обовязковим для виконання відповідачем.

Майново-господарські зобов'язання між сторонами виникли та регулюються вищенаведеним господарським договором від 01.06.2014 № 284, і по суті є господарсько-договірними зобов'язаннями, що ґрунтуються на принципах вільного волевиявлення, та свободи підприємницької діяльності, а укладення, зміна та розірвання досліджуваного договору здійснюється за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ст. 179 ГК України).

20.08.2015 позивач у відповідності до пункту 3.4 власного Статуту звернувся до заступника голови правління Київської регіонспоживспілки з листом № 59, в якому просив затвердити зміни до тарифів на платні послуги, які надаються ринком за кожен день торгівлі з 01.09.2015 (копія листа залучена до матеріалів справи). Розпорядженням правління Київської регіонспоживспілки від 01.09.2015 № 117 затверджено тарифи на платні послуги за кожен день торгівлі, які надає Миронівський ринок з 01.09.2015, а саме додатком до вказаного розпорядження встановлена плата за надання та утримання одного торгового місця для розміщення, цілодобового зберігання та продажу товарів з палаток та контейнерів на промринку (за 1 кв.м. площі) в сумі 54,00 грн. (копія розпорядження з додатком залучена до матеріалів справи).

Згідно з ст. 654 ЦК України, зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється (в даному випадку проста письмова форма). Пунктом 9.3 укладеного між сторонами договору визначено, що всі зміни чи доповнення до даного договору мають бути викладені у формі додаткової угоди до нього, підписаної сторонами (або їх представниками) у кожному окремому випадку.

Відповідно до частин 2 та 3 ст. 188 ГК України, сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

Позивач звернувся до відповідача з листом від 21.05.2016 № 260, в якому довів до відома відповідача зміну затверджених тарифів на платні послуги ринку, повідомив про необхідність внесення змін до договору та надав для підписання відповідний проект додаткової угоди (копії листа, додаткової угоди, оригінали опису вкладення в лист та фіскального чеку «Укрпошти» від 27.05.2016 долучені до матеріалів справи).

У відповідь на зазначений лист, відповідач листом від 17.06.2016 (копія листа з додатком, вхідний номер Миронівського ринку № 17 від 29.06.2016, залучена до матеріалів справи) відмовився погоджувати збільшення плати за торгове місце та підписувати запропоновану додаткову угоду, натомість запропонував внести зміни у договір виходячи з розрахунку 17,00 грн. за 1 кв.м. торгівельної площі.

Судом встановлено, що сторонами у належній формі не було досягнуто згоди щодо внесення змін до укладеного між ними договору від 01.06.2014 за № 284.

За таких обставин, позивач, в порядку частини 4 ст. 188 ГК України, відповідно до якої у разі, якщо сторони не досягли згоди щодо зміни договору, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду, звернувся до господарського суду Київської області з позовом, в якому просить суд внести зміни в пункти 4.1 та 4.2, в редакції запропонованої позивачем додатковою угодою, з дати отримання відповідачем пропозиції про внесення змін у договір, а саме з 21.05.2016

Зазначена вимога задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Як встановлено судом, досліджувані відносини сторін по суті є господарсько-договірними зобов'язаннями, що ґрунтуються на принципах вільного волевиявлення та свободи підприємницької діяльності, а укладення, зміна та розірвання досліджуваного договору здійснюється за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ст. 179 ГК України).

Відповідно до частини 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Інше досліджуваним договором не встановлено. Добровільної згоди на зміну умов договору сторонами в належній формі не досягнуто.

Позивач твердить, що даний випадок зміни договору без згоди сторін передбачений не договором, а законом, а саме статтею 652 ЦК України, відповідно до частини 2 якої, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони.

Зазначене посилання позивача є хибним та судом відхиляється.

Загальні принципи господарювання (ст. 6 ГК України) виходять із свободи підприємницької діяльності та заборони незаконного втручання органів державної влади у господарські відносини.

Частиною другою статті 14 Цивільного кодексу України встановлено, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Відповідно до частин 2, 4 ст. 652 ЦК України, зміна договору судом у звязку із істотною зміною обставин можлива лише у виняткових випадках, та при настанні одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Механізм встановлення тарифів на платні послуги ринку розпорядженнями правління Київської регіонспоживспілки існував на момент укладення договору, на час розгляду справи не змінився, позивач про зазначений механізм був обізнаний, а відтак не був позбавлений права та можливості передбачити відповідні умови в договорі під час його укладання. Затвердження нових тарифів на платні послуги ринку правлінням Київської регіонспоживспілки було здійснено за поданням позивача, а відтак зміна умов зумовлена причинами, що залежали від волі позивача. Позивачем не наведено жодних аргументів та доказів на їх підтвердження, які б надали змогу суду оцінити ситуацію, що склалася, як виняткову, таку, що потребує обґрунтованого втручання суду у господарську діяльність сторін.

Вищеперераховане виключає можливість застосування до досліджуваних відносин сторін ст. 652 ЦК України та зміни судом договору, укладеного на основі вільного волевиявлення, у звязку з істотною зміною обставин, а відтак позов підприємства споживчої кооперації «Миронівський ринок» Київської регіональної спілки споживчої кооперації не підлягає задоволенню судом.

Додатково суд звертає увагу сторін на те, що вимога позивача до суду внести зміни у договір з дати отримання відповідачем пропозиції про внесення змін у договір, зокрема, з 21.05.2016, також не ґрунтується на нормах закону, оскільки відповідно до частини 3 ст. 653 ЦК України, якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюються або припиняються з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Судові витрати, відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, при відмові в задоволенні позову, покладаються на позивача.

Враховуючи наведене вище, керуючись ст. ст. 1, 22, 33, 34, 49, 69, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити підприємству споживчої кооперації «Миронівський ринок» Київської регіональної спілки споживчої кооперації в задоволенні позовних вимог повністю.

Рішення вступає в законну силу після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання, відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено - 07.11.2016

Суддя О.О. Христенко