ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2016 р. Справа № 911/3164/16

За позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «УкрОпт «Мастер-енерго»

про стягнення 529 837,01 грн

Суддя Горбасенко П.В.

За участю представників:

від позивача ОСОБА_1 (дов. № 14-96 від 18.04.2014);

від відповідача ОСОБА_2 (дов. № 256 від 23.06.2016).

Обставини справи:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - позивач) звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «УкрОпт «Мастер-енерго» (далі - відповідач) про стягнення 529 837,01 грн заборгованості, з яких: 42 670,99 грн пені, 452 591,67 грн інфляційних втрат та 34 574,34 грн 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошового зобовязання за договором купівлі-продажу природного газу № 13/2807-ТЕ-17 від 28.12.2012.

Ухвалою господарського суду Київської області від 27.09.2016 порушено провадження у справі № 911/3164/15, розгляд справи призначено на 28.10.2016.

28.10.2015 до канцелярії господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 22388/16 від 28.10.2016), згідно якого останній визнав позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом, який прийнято судом.

28.10.2016 до канцелярії господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій (вх. № 22389/16 від 28.10.2016), згідно якого останній просив суд відмовити у задоволенні позову щодо стягнення пені, інфляційних втрат та 3 % річних, оскільки основний борг за договором № 13/2807-ТЕ-17 від 28.12.2012 відповідачем сплачений в повному обсязі, в 2014 році за рішенням суду також стягнуті штрафні санкції та враховуючи майновий стан сторін.

У судовому засіданні 28.10.2016 оголошено перерву до 04.11.2016.

У судовому засіданні 04.11.2016 представник позивача підтримав позов повністю, представник відповідача заперечив проти задоволення позову повністю.

Заяв чи клопотань про застосування позовної давності до вимог позивача відповідачем не заявлено.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

28.12.2012 між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «УкрОпт «Мастер-енерго» (Покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 13/2807-ТЕ-17, за умовами якого продавець зобовязався передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязався прийняти та оплатити природний газ на умовах договору.

Згідно п. 3.3. договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Відповідно до п.п. 5.1., 5.2., 5.5. договору ціна (граничний рівень ціни) на газ для теплопостачальних підприємств та послуги з його транспортування установлюються Національною комісією регулювання електроенергетики України (НКРЕ). Ціна за 1 000 куб. м. природного газу становить 1 091,00 грн з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб. м. природного газу 1 091,00 грн, крім того ПДВ-20% - 218,20 грн, всього з ПДВ 1 309,20 грн. Загальна вартість договору на дату його укладення становить 3 626 484 грн з ПДВ.

Пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов договору він у безспірному порядку зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно п. 11.1 договору договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Суд встановив, що позивачем, на виконання п. 1.1. договору купівлі-продажу природного газу № 13/2807-ТЕ-17 від 28.12.2012, за період з січня 2013 року по грудень 2013 року передано, а відповідачем прийнято від позивача природний газ загальною вартістю 3 071 171,11 грн, що підтверджується підписаними та скріпленими печатками обох сторін актами приймання-передачі природного газу (а.с. 30-38).

Втім, як зазначає позивач, відповідач свої обовязки за договором в частині своєчасної оплати вартості поставленого газу належним чином не виконав, провівши остаточні розрахунки за поставлений газ з порушенням погоджених сторонами строків.

Однак, в поданому відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що 14.02.2014, 24.02.2014 та 09.10.2014 між Головним управлінням Державної казначейської служби у Київській області (сторона перша), Департаментом фінансів Київської облдержадміністрації (сторона друга), Фінансовим управлінням Ірпінської міської ради (сторона третя), Виконавчим комітетом Ірпінської міської ради (сторона четверта), Товариством з обмеженою відповідальністю «УкрОпт «Мастер-енерго» (сторона пята) та Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (сторона остання) укладено договори № 205/30, 249/30 та № 711/30 про організацію взаєморозрахунків, предметом яких була організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п. 24 ст. 14 та п. 2 ст. 16 Закону України Про державний бюджет України на 2014 рік і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 № 30.

Відповідно до умов зазначених договорів сторони погодили порядок розрахунків та дійшли згоди погасити заборгованість відповідача перед позивачем за 2013 рік у розмірі 574 200 грн згідно з договором № 13/2807-ТЕ-17 від 28.12.2012, у розмірі 283 000 грн згідно з договором № 13/2807-ТЕ-17 від 28.12.2012 та 2 213 971,11 грн згідно з договором № 13/2807-ТЕ-17 від 28.12.2012, всього 3 071 171,11 грн (п. 8 договорів № 205/30 від 14.02.2014, № 249/30 від 24.02.2014 та № 711/30 від 09.10.2014).

Строк виконання нового зобов'язання пов'язаний з моментом перерахування територіальним органом Казначейства грошових коштів з державного бюджету.

Судом встановлено, що на виконання умов договору № 205/30 від 14.02.2014 відповідач 26.03.2014 на рахунок позивача перерахував грошові кошти в розмірі 574 200 грн за природний газ згідно договору № 13/2807-ТЕ-17 від 28.12.2012, що підтверджується платіжним дорученням № 2 від 26.03.2014 (а.с. 73); на виконання умов договору № 249/30 від 24.02.2014 відповідач 26.03.2014 на рахунок позивача перерахував грошові кошти в розмірі 283 000 грн за природний газ згідно договору № 13/32807-ТЕ-17 від 28.12.2012, що підтверджується платіжним дорученням № 4 від 26.03.2014 (а.с. 76); на виконання умов договору № 711/30 від 09.10.2014 відповідач 13.10.2014 на рахунок позивача перерахував грошові кошти в розмірі 2 213 971,11 грн за природний газ згідно договору № 13/2807-ТЕ-17 від 28.12.2012, що підтверджується платіжним дорученням № 8 від 13.10.2014 (а.с. 79), всього 3 071 171,11 грн.

Пунктом 16 договорів № 205/30 від 14.02.2014, 249/30 від 24.02.2014 та № 711/30 від 09.10.2014 сторони погодили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Крім того, 16.12.2014 між Головним управлінням Державної казначейської служби у Київській області (сторона перша), Департаментом фінансів Київської облдержадміністрації (сторона друга), Фінансовим управлінням Ірпінської міської ради (сторона третя), Виконавчим комітетом Ірпінської міської ради (сторона четверта), Товариством з обмеженою відповідальністю «УкрОпт «Мастер-енерго» (сторона пята) та Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (сторона остання) укладено договір № 1466/30 про організацію взаєморозрахунків, предметом яких була організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п. 24 ст. 14 та п. 2 ст. 16 Закону України Про державний бюджет України на 2014 рік і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 № 30.

Відповідно до зазначеного договору сторони погодили порядок розрахунків та дійшли згоди погасити заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 354 435,47 грн без ПДВ, для погашення пені, штрафних та фінансових санкцій згідно судової справи № 911/2001/14 по договору № 13/2807-ТЕ-17 від 28.12.2012 (п. 8 договору № 1466/30 від 16.12.2014).

Судом встановлено, що на виконання договору № 1466/30 від 16.12.2014 відповідач 18.12.2014 на рахунок позивача перерахував грошові кошти в розмірі 354 435,47 грн в якості погашення пені, штрафних та фінансових санкцій згідно судової справи № 911/2001/14 по договору № 13/2807-ТЕ-17 від 28.12.2012, що підтверджується платіжним дорученням № 14 від 18.12.2014 (а.с. 82).

Пунктом 16 договору № 1466/30 від 16.12.2014 сторони погодили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Виходячи з того, що умови з оплати природного газу згідно спірного договору поставки сторонами було змінено, прострочення оплати на умовах договору про організацію взаєморозрахунків відповідачем не допущено, то у позові про стягнення штрафних та фінансових санкцій за прострочення погашення вказаної суми, передбачених п. 7.2 договору та відповідно до вимог ст.ст. 604, 624, 625 ЦК України, слід відмовити.

Предметом позову є вимоги про стягнення з відповідача 42 670,99 грн пені, 452 591,67 грн інфляційних втрат та 34 574,34 грн 3 % річних.

Суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини купівлі-продажу.

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обовязку.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України).

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1, 2, 4 ст. 604 ЦК України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін, зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація), новація припиняє додаткові зобов'язання, пов'язані з первісним зобов'язанням, якщо інше не встановлено договором.

Частинами першою і третьою ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення.

У сфері господарювання згідно ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд дійшов висновку про відсутність у позивача підстав для стягнення штрафних санкцій, передбачених п. 7.2. договору купівлі-продажу природного газу № 13/2807-ТЕ-17 від 28.12.2012 та застосування наслідків за порушення грошового зобовязання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки уклавши договори про організацію взаєморозрахунків № 205/30 від 14.02.2014, 249/30 від 24.02.2014 та № 711/30 від 09.10.2014, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу.

Отже, для застосування штрафних санкцій, передбачених п. 7.2 договору купівлі-продажу природного газу № 13/2807-ТЕ-17 від 28.12.2012, та наслідків за порушення грошового зобовязання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договорами про організацію взаєморозрахунків № 205/30 від 14.02.2014, 249/30 від 24.02.2014 та № 711/30 від 09.10.2014, а як було встановлено в судовому засіданні розрахунок за природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені договорами про організацію взаєморозрахунків № 205/30 від 14.02.2014, 249/30 від 24.02.2014 та № 711/30 від 09.10.2014.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного ОСОБА_2 України від 09.09.2014 у справі № 5011-1/1043-2012-42/528-2012 та постанові Вищого господарського суду України від 19.04.2016 у справі № 911/3828/15.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення 42 670,99 грн пені, 452 591,67 грн інфляційних втрат та 34 574,34 грн 3 % річних є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій не підлягає задоволенню судом, оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення 42 670,99 грн пені.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статей 44, 49 ГПК України, покладаються судом на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено: 08.11.2016

Суддя П.В.Горбасенко