ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2016 р.Справа № 916/1818/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Будішевської Л.О.,

Суддів: Мишкіної М.А., Таран С.В.,

при секретарі судового засідання Бєлянкіній Г.Є.

за участю представників сторін:

від позивача - Соловйов В.В. - за довіреністю,

від відповідача - ОСОБА_2 - паспорт, ОСОБА_3 - за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

на рішення господарського суду Одеської області від 29 серпня 2016 року

у справі №916/1818/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лузанівка»

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення суми заставної вартості обладнання у розмірі 11551,00 грн.

В судовому засіданні 18.10.2016р. оголошувалась перерва до 08.11.2016р.

встановив:

У липні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Лузанівка» (далі-позивач) звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до фізичної особи-підприємця (ФОП) ОСОБА_2 (далі-відповідач), з посиланням на п.3.1.3. Договору суборенди устаткування №905 від 15.08.2014р., про стягнення 100% заставної вартості обладнання в сумі 11551,00 грн.

Рішенням господарського суду Одеської області від 29.08.2016р. (суддя Шаратов Ю.А.) позов задоволено в повному обсязі, стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ТОВ «Лузанівка» суму заставної вартості обладнання у розмірі 11551,00 грн., а також стягнуто з відповідача на користь позивача витрат на сплату судового збору в розмірі 1378,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована наступним.

Фізична особа -підприємець ОСОБА_2 не отримувала від позивача спірне устаткування, в матеріалах справи відсутні належні докази такого отримання.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач доставив холодильник не відповідачу, а невстановленій особі.

В позовній заяві позивач просить стягнути заставну вартість обладнання з ОСОБА_2, як з фізичної особи, а не як з фізичної особи-підприємця.

Позивач не скористався своїм правом надання відзиву на апеляційну скаргу, але його представник в засіданнях суду апеляційної інстанції заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважаючи їх безпідставними, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Представники відповідача в судових засіданнях наполягали на задоволенні апеляційної скарги з підстав, викладених в останній.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників позивача та відповідача, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи і їх повноту, застосування норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 15.08.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лузанівка» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 укладено Договір суборенди устаткування №905.

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2, 1.5, 1.6, 2.2.10 Договору від 15.08.2014р. орендатор (Позивач) взяв на себе зобов'язання передати у суборенду, а суборендатор (Відповідач) прийняти устаткування, рекламну продукцію згідно акту прийому-передачі (Додаток №1). Перелік устаткування, яке може бути передано в суборенду, його комплектність та застава вартість зазначаються у акті прийому-передачі, який є невід'ємною частиною цього договору. Устаткування передається суборендарю без сплати його заставної вартості. Право власності на устаткування залишається у орендодавця. При розірванні договору, суборендар зобов'язаний повернути орендарю устаткування у справному стані. Суборендар зобов'язався, що у разі припинення поставок товару орендарем (припинення дії договору постачання), суборендар зобов'язався у продовж трьох робочих днів повернути устаткування, попередньо узгодивши умови повернення устаткування з орендарем. Орендар інформує суборендаря про припинення договору (поставок товару) шляхом направлення листа суборендарю.

Згідно із п.3.1.3 Договору від 15.08.2014р. в разі неповернення або порушень термінів та умов повернення, а також повернення устаткування і рекламної продукції в несправному (пошкодженому) стані, Орендар має право стягнути з Суборендаря штраф у розмірі 1005 заставної вартості устаткування.

Відповідно до п.3.1.2. Договору Суборендар несе перед Орендарем майнову відповідальність за втрату або крадіжку устаткування, у розмірі його заставної вартості вказаної в підписаних Актах прийому-передачі (Додаток №1).

15.08.2014р. між Орендарем та Суборендарем підписано акт прийому-передачі устаткування, відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняв устаткування SC 600 HG Моршин заводський номер ХБ 1631402224 з заставною вартістю 11551,00 грн.

04.09.2015р. торговим представником ТОВ «Лузанівка» ОСОБА_5 складено акт про те, що на момент огляду обладнання за адресою: АДРЕСА_1 його не було виявлено.

06.10.2015р. позивачем направлено на адресу відповідача претензію №105 про сплату заставної вартості не повернутого обладнання, яку ФОП ОСОБА_2 отримала 15.10.2015р., що підтверджується Рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу №65 6.

У зв'язку з відмовою відповідача виконати умови договору щодо повернення устаткування позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заставної вартості цього устаткування.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції прийшов до висновку, що єдиним допустимим доказом отримання/надання устаткування торгового обладнання є письмовий документ - акт прийому-передачі, який, наданий Позивачем та наявний в матеріалах справи, а пояснення Відповідача щодо неотримання нею холодильника SC 600 HG Моршин заводський номер ХБ 1631402224 не є допустимими доказами, які б спростували факт отримання нею цього майна за Актом приймання-передачі від 15.08.2014р.

Судова колегія апеляційної інстанції, проаналізувавши всі докази, що містяться в матеріалах справи, в їх сукупності, не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст.ст.32, 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. В свою чергу, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідач у справі заперечує факт отримання спірного холодильника, посилаючись на те, що у день підписання договору холодильник вона не отримала, а відповідно до рахунку-фактури №ЛРН00929606 від 06.09.2014р. він був переданий невідомій особі (ОСОБА_6.).

Проаналізувавши спірний договір, судова колегія приходить до висновку, що акт прийому-передачі від 15.08.2014р.не є документом, що свідчить про фактичну передачу устаткування, а є невід'ємною частиною договору, в якому визначено предмет договору та його ціна.

До такого висновку судова колегія приходить, враховуючи п.1.3. договору, відповідно до якого устаткування постачається централізовано і за рахунок орендаря, та п.1.4. Договору, відповідно до якого Суборендар може отримати устаткування шляхом самостійного вивозу такого устаткування зі складу Орендаря.

Жодних складських документів на відпуск холодильника відповідачу позивачем не надано.

Про те, що в момент підписання договору та акта прийому-передачі холодильник відповідачу не передавався, свідчить рахунок-фактура №ЛРН00929606 від 06.09.2014р., відповідно до якого холодильник для ФОП ОСОБА_2 був доставлений та отриманий ОСОБА_6

Позивач не надав жодних документів, на підставі яких спірний холодильник був переданий не відповідачу, а третій особі, не пояснив суду, ким є ця третя особа по відношенню до відповідача.

З урахування викладеного судова колегія вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт отримання відповідачем спірного холодильника.

За таких обставин у позивача відсутнє право вимагати повернення цього устаткування і, відповідно, застосовувати штрафні санкції за його неповернення.

Судова колегія приходить до висновку, що вимоги ФОП ОСОБА_2, викладені в апеляційній скарзі, належним чином доведені, обґрунтовані нормами законодавства, а тому підлягають задоволенню, а рішення господарського суду Одеської області скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до ст.49 ГПК України покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 99, 101-105

Господарського процесуального кодексу України,

апеляційний господарський суд

постановив:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення господарського суду Одеської області від 29 серпня 2016 року у справі №916/1818/16 скасувати.

У задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лузанівка» на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 1515,80 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Одеської області видати відповідний наказ із зазначенням необхідних реквізитів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови складено та підписано 14.11.2016р.

Головуючий суддя: Будішевська Л.О.

Судді: Мишкіна М.А.

Таран С.В.