ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2016 року Справа № 915/904/16

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi Мавродієвої М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Долгової А.О.

представник позивача: не з'явився,

представник відповідача: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь"

(РФ, 129085, м. Москва, вул. Годовікова, буд. 9, будова 3),

(адреса для листування представника за довіреністю ОСОБА_7: 65058, м. Одеса, пр. Шевченко, 17-а, оф.15),

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

(54029, АДРЕСА_1),

про: стягнення суми компенсації за порушення авторських прав в розмірі 29000,0 грн., -

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" (надалі - позивач) звернулось до господарського суду з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (надалі - відповідач) про стягнення грошових коштів у сумі 29000,00 грн. компенсації за порушення авторського права.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що в магазині "ІНФОРМАЦІЯ_1", розташованого за адресою: АДРЕСА_1, в якому відповідач здійснює свою підприємницьку діяльність, представниками позивача зафіксовано два окремих випадки незаконного розповсюдження контрафактних товарів: за товарним чеком №4 від 02.10.2014 на загальну суму 75,00 грн. та товарним чеком №1 від 19.12.2014 на загальну суму 22,00 грн., згідно яких продано два різних види товарів, на яких розміщено частини аудіовізуального твору, а саме: зображення персонажу "ІНФОРМАЦІЯ_2", мультиплікаційного серіалу "ІНФОРМАЦІЯ_3", виключні авторські права на який належать ТОВ "Маша и Мєдвєдь", без надання згоди останнім на розповсюдження товарів із зображенням персонажів указаного мультиплікаційного серіалу.

Відповідач надав відзив, яким позов заперечив, посилаючись на те, що:

- всупереч ст. 36 ГПК України та п. 5.27 Національного стандарту України ДСТУ 4163-2003 позивачем, копії документів, які додані до позовної заяви, засвідчені неналежним чином та подані на іноземній мові без нотаріального перекладу;

- позивачем, в порушення ст. 52 Закону України «Про авторське право та суміжні права», не здійснено належного розрахунку компенсації, оскільки, розмір суми компенсації не відповідає обсягу порушення, розміру збитків або недоотриманого доходу позивача; позивач просить стягнути 10 мінімальних заробітних плат, тобто 14500,00 грн. за кожну контрольну закупку, в той час як вартість реалізованого товару становить лише 75,00 грн. та 22,00 грн.;

- позивачем не доведено, що станом на 02.10.2014 та 19.12.2014 (момент реалізації контрафактного товару) саме йому належать виключні авторські права на об'єкт інтелектуальної власності, а в доданих до позову рішеннях судів, якими встановлено що позивач є власником виключних майнових прав на аудіовізуальний твір - мультиплікаційний серіал «ІНФОРМАЦІЯ_3», досліджувались обставини, які відбулися у 2013 році.

11.10.2016 від відповідача до суду надійшло клопотання про залишення позову без розгляду на підставі п.1 ч.1 ст.81 ГПК України, яке обґрунтоване тим, що позовну заяву підписано особою ОСОБА_7, проте, в матеріалах справи відсутні належним чином оформлені докази, які надають цій особі право на підписання відповідних документів. Додана до позову копія довіреності на ім'я ОСОБА_7, підписана генеральним директором ТОВ «Маша і Мєдвєдь» керуючою організацією «РВТ Інвест» Боград Є.Т., не засвідчена належним чином, оскільки не містить відбитку печатки організації, яка її видала.

Крім того, відповідач зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази (статут, наказ про призначення), які підтверджують право генерального директора Боград Є.Т. на підписання довіреності саме в день її підписання та надання повноважень іншим третім особам представляти інтереси ТОВ «Маша і Мєдвєдь». Подана разом з позовною заявою копія витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб Російської Федерації не засвідчена належним чином та не містить нотаріального перекладу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.81 ГПК України господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.

Якщо позовну заяву підписано особою на підставі виданої їй довіреності, до заяви має бути додано оригінал або належно завірену копію такої довіреності (п. 3.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду № 18 від 18.12.2011).

Розглянувши клопотання відповідача, суд дійшов висновку, що позивачем належним чином підтверджено повноваження особи, що підписала позов та засвідчила додатки до нього, оскільки, в матеріалах справи міститься копія довіреності від 12.01.2016 на ім'я представника ОСОБА_7, який має право на підписання позовних заяв та здійснення юридичних процедур, судом у судовому засіданні було оглянуто оригінал зазначеної довіреності, в задоволенні клопотання відповідача слід відмовити.

У судовому засіданні 26.10.2016 судом та представниками сторін було оглянуто відеозапис перевірок, які здійснювались 02.10.2014 та 19.12.2014 представниками позивача в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» щодо реалізації контрафактного товару відповідачем.

Відповідач проти переглянутого відеозапису заперечив та зазначив, що відео є сумнівної якості та не підтверджує факту передачі товару від продавця покупцю (відсутній ланцюжок передачі товару). Крім того, зазначив, що відео не підтверджує факт продажу товару саме фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3

В зв'язку з цим, відповідач заявив клопотання про призначення експертизи відеозапису та запропонував експерту з'ясувати особу, яка реалізувала товар та встановити чи безпосередньо цей товар реалізовувався в магазині.

Позивач проти клопотання заперечив, посилаючись на те, що основними доказами, що підтверджують викладені в позовній заяві обставини є товарні чеки, видані відповідачем, а не відеозапис.

Відповідно до п.20 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Мін'юста України від 08.10.1998 № 53/5 (в редакції наказу Міністерства юстиції України 26.12.2012 № 1950/5) основними завданнями експертизи відеозвукозапису є встановлення технічних умов та технології отримання відеозвукозапису, ототожнення особи за фізичними параметрами голосу.

Враховуючи, що викладені відповідачем зауваження та запропоновані питання не відносяться до даного виду експертиз, клопотання задоволенню не підлягає, оскільки питання поставлені відповідачем є фактичними обставинами справи, правова оцінка яким, на підставі ст.ст.43, 82-1 ГПК України надається судом у нарадчій кімнаті за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді справи.

26.10.2016 у судовому засіданні відповідач заявив клопотання про здійснення запиту до відповідної служби Російської Федерації щодо надання доказів, які підтверджують реєстрацію авторських прав на аудіовізуальний твір - мультиплікаційний серіал "ІНФОРМАЦІЯ_3" саме за позивачем - ТОВ «Маша і Мєдвєдь».

Враховуючи, що згідно ст.ст.33, 38 ГПК України обов'язок доказування покладено на кожну зі сторін судового процесу. Сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено, який доказ витребовується, обставини, що перешкоджають його наданню, підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація, обставини, які може підтвердити цей доказ.

Враховуючи, що витребувана відповідачем інформація є публічною, відповідач мав право здійснити вищезазначений запит самостійно, заявлене клопотання не відповідає вимогам ст. 38 ГПК України, суд вважає, що клопотання задоволенню не підлягає.

Під час розгляду справи представники сторін підтримали доводи, викладені у позові, додаткових поясненнях та запереченнях проти позову.

26.10.2016 судом оголошено про вихід до нарадчої кімнати для прийняття рішення.

У судовому засіданні 27.10.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

При прийнятті рішення судом взято до уваги наступне.

Відповідно до свідоцтва НОМЕР_2 від 22.04.2008 про реєстрацію і депонування твору - результату інтелектуальної діяльності, виданого Російським авторським товариством, малюнки персонажів «ІНФОРМАЦІЯ_2» і «ІНФОРМАЦІЯ_4» до анімаційного дитячого серіалу створені 01.10.2007 одноосібно автором ОСОБА_5 (а.с.59).

01.04.2008 між товариством з обмеженою відповідальністю Студія «Анимаккорд» (надалі - замовник) та ОСОБА_5 (надалі - автор-виконавець) був укладений авторський договір-замовлення №ОК-2/2008, відповідно до якого автор-виконавець зобов'язався створити та передати замовнику сценарій восьми серій дитячого телевізійного серіалу «ІНФОРМАЦІЯ_3» (далі - твір), а також передати замовнику виключне право на твір у повному обсязі (п.п.1.1, 1.3 договору). Сторонами погоджено технічне завдання на розробку сценарію анімаційного дитячого серіалу «ІНФОРМАЦІЯ_3» (додаток № 1 до договору, а.с.31-33).

Розроблений сценарій був переданий автором-виконавцем замовнику згідно акту здачі-приймання робіт від 23.09.2008 р. (а.с.35).

12.05.2008 ТОВ Студія "Анимаккорд" погоджено з режисером-постановником ОСОБА_6 службове завдання № 1/МиМ-С1 на створення аудіовізуального твору. Для цього режисеру-постановнику було надано сценарій серії "Первая встреча" (додаток № 1 до службового завдання) та узгоджено календарно-постановочний план виробництва серії (додаток № 2 до службового завдання) (а.с.37-43).

Створений фільм передано ТОВ Студія "Анимаккорд" по акту приймання фільму від 06.01.2009 (а.с.44).

У подальшому між ТОВ Студія "Анимаккорд" та ОСОБА_5 укладено ліцензійний договір № ЛД-1/2008 від 09.06.2008 про надання права використання творів образотворчого мистецтва (виключна ліцензія), на підставі якого ОСОБА_5 передав ТОВ Студія "Анимаккорд" право використання малюнків, які зображують персонажів передбачуваного до виробництва анімаційного аудіовізуального твору під назвами «Маша», «Мєдвєдь» (надалі - твори), у встановлених договором межах (п. 1.1 договору).

Згідно п. 2.2 договору ТОВ Студія "Анимаккорд" отримала право відтворювати такі твори, здійснювати публічний показ, публічно виконувати їх, повідомляти ці твори в ефір, здійснювати їх переробку, використовувати шляхом включення їх до складу інших творів, зокрема аудіовізуальних творів, включно анімаційних тощо (а.с.46-51).

На підставі угоди від 07.06.2010 (а.с.52), укладеної між ОСОБА_5 та ТОВ Студія "Анимаккорд", ліцензійний договір № ЛД-1/2008 від 09.06.2008 розірвано, права та зобов'язання сторін за указаним ліцензійним договором припинено.

Таким чином, первинним власним аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу «ІНФОРМАЦІЯ_3» є ТОВ Студія "Анимаккорд" .

За змістом ст.ст.421, 433, 435 ЦК України, ст.ст.7, 8 Закону України "Про авторське право і суміжні права" об'єктом авторського права, що охороняється, є результат творчої праці.

08.06.2010 між ТОВ Студія "Анімаккорд" та ТОВ "Маша і Мєдвєдь" укладено договір №010601-МиМ про відчуження виключного права на аудіовізуальний твір (а.с.25-28), відповідно до пункту 1.1. якого ТОВ "Маша і Мєдвєдь" набуло виключних прав на аудіовізуальний твір - серіал "ІНФОРМАЦІЯ_3".

Згідно п. 6.1 цього договору, він набув чинності з моменту його підписання та діє протягом усього терміну дії виключного права на аудіовізуальний твір.

Таким чином, суд вважає доведеним той факт, що позивач набув виключні майнові авторські права на аудіовізуальний твір - мультиплікаційний серіал «ІНФОРМАЦІЯ_3» та його складові частини, які в силу ст.9 Закону України "Про авторське право і суміжні права" охороняються як твір відповідно до цього Закону.

Судом встановлено, що у жовтні 2014 року ТОВ «Маша і Мєдвєдь» стало відомо, що в магазині "ІНФОРМАЦІЯ_1", що знаходиться в АДРЕСА_1, в якому здійснює свою підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_3, незаконно розповсюджуються різні товари із зображенням частини аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "ІНФОРМАЦІЯ_3".

Представниками ТОВ «Маша і Мєдвєдь» зафіксовано 2 окремих випадки порушення авторського права та продажу відповідачем контрафактного товару різних видів, а саме: 02.10.2014 - книги «ІНФОРМАЦІЯ_5» вартістю 75,00 грн. у кількості 1 шт.; 19.12.2014 - набору олівців «ІНФОРМАЦІЯ_6» вартістю 22,00 грн. у кількості 1 шт.

Здійснення реалізації таких товарів підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними товарними чеками №4 від 02.10.2014 та №1 від 19.12.2014 (а.с.73-74), фотокопіями придбаного товару (а.с.66-71) та не заперечується відповідачем.

Суд погоджується з доводами позивача, що на проданій книзі «ІНФОРМАЦІЯ_5», фотокопія якої є в матеріалах справи, відображено частину мультиплікаційного серіалу "ІНФОРМАЦІЯ_3", а саме: зображення кадру з шостої серії серіалу «ІНФОРМАЦІЯ_3», яка має назву: "ІНФОРМАЦІЯ_7", а на наборі олівців «ІНФОРМАЦІЯ_6» - відображено зображення кадру з другої серії серіалу «ІНФОРМАЦІЯ_3», яка має назву: "ІНФОРМАЦІЯ_8".

Вказані обставини зумовили звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 29000,00 грн. компенсації за порушення авторського права.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані не належним чином, тому підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Предметом спору у даній справі є стягнення компенсації у зв'язку з порушенням авторського права на частину аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "ІНФОРМАЦІЯ_3".

Авторські права захищаються законодавством України та міжнародним законодавством, згоду на обов'язковість якого надано Верховною Радою України.

Так, Законом України "Про ратифікацію Угоди про співробітництво в галузі охорони авторського права і суміжних прав" передбачено, що Держави-учасниці застосовують Всесвітню конвенцію про авторське право 1952 року як до творів, створених після 27.05.1973, так і до творів, що охороняються за законодавством Держав-учасниць до цієї дати, на тих же умовах, які встановлені національним законодавством щодо своїх авторів (ст.2 Закону). Україна та Російська Федерація є учасницями цієї Угоди.

Відповідно до ст. 1 Всесвітньої конвенції про авторське право 1952 року, кожна Договірна Держава зобов'язується вжити всіх заходів, необхідних для забезпечення достатньої і ефективної охорони прав авторів і всіх інших власників авторських прав на літературні, наукові і художні твори, зокрема, твори живопису, графіки.

Випущені у світ твори громадян будь-якої Договірної Держави, рівно як і твори, вперше випущені у світ на території такої Держави, користуються в кожній іншій Договірній Державі охороною, яку така Держава надає творам своїх громадян, які вперше випущені у світ на її власній території. Не випущені у світ твори громадян кожної Договірної Держави користуються в кожній іншій Договірній Державі охороною, яку ця Держава надає творам своїх громадян, що не випущені в світ (ст. 2 Всесвітньої конвенції про авторське право 1952 року).

Під "випуском у світ" у розумінні цієї Конвенції слід розуміти відтворення в якій-небудь матеріальній формі і надання невизначеному колу осіб примірників твору для читання або ознайомлення шляхом здорового сприйняття (ст. 6 Всесвітньої конвенції про авторське право 1952 року).

У відповідності до ст. 1 Бернської конвенції про охорону літературних і художніх творів 1886 р., до якої Україна приєдналася Законом України "Про приєднання України до Бернської конвенції про охорону літературних і художніх творів" (Паризького акта від 24 липня 1971 року, зміненого 2 жовтня 1979 року), країни, до яких застосовується ця Конвенція, утворюють Союз для охорони прав авторів на їх літературні і художні твори.

Згідно п. 1 ст. 2 Бернської конвенції, термін "Літературні і художні твори" охоплює всі твори в галузі літератури, науки і мистецтва, яким би способом і в якій би формі вони не були виражені, як-то: книги, брошури та інші письмові твори, лекції, звертання, проповіді та інші подібного роду твори; драматичні і музично-драматичні твори: хореографічні твори і пантоміми, музичні твори з текстом або без тексту; кінематографічні твори, до яких прирівнюються твори, виражені способом, аналогічним кінематографії; малюнки тощо. Твори, зазначені у цій статті користуються охороною у всіх країнах Союзу ця охорона здійснюється на користь автора і його правонаступників (п. 6 ст. 2 Бернської конвенції).

У відповідності до статті 5 вказаної Конвенції щодо творів, з яких авторам надається охорона на підставі цієї Конвенції, автори користуються в країнах Союзу, крім країни походження твору, правами, які надаються нині або будуть надані в подальшому відповідними законами цих країн своїм громадянам, а також правами, особливо наданими цією Конвенцією.

Об'єктом правової охорони Бернська конвенція проголошує будь-які твори літератури, науки і мистецтва незалежно від форми і способу їх вираження. Перелік творів, що мають охоронятися національним законодавством і яким надається охорона даною Конвенцією, невичерпний. Це можуть бути твори будь-якого наукового чи художнього рівня, жанру, призначення тощо.

Користування цими правами і здійснення їх не пов'язані з виконанням будь-яких формальностей; таке користування і здійснення не залежать від існування охорони в країні походження твору.

Цивільним законодавством України передбачено, зокрема, що майновими правами інтелектуальної власності на твір є: 1) право на використання твору; 2) виключне право дозволяти використання твору; 3) право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом (ст. 440 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про авторське право та суміжні права" до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: а) виключне право на використання твору; б) виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.

Використанням твору є, серед іншого, його опублікування (випуск у світ) та відтворення будь-яким способом у будь-якій формі (ст. 441 ЦК України, ст. 15 Закону України "Про авторське право та суміжні права").

Порушення права інтелектуальної власності, в тому числі невизнання цього права чи посягання на нього, тягне за собою відповідальність, встановлену Цивільним кодексом України, законом чи договором (ст. 431 Цивільного кодексу України).

Суд у випадках та у порядку, встановлених законом, може постановити рішення, зокрема, про застосування разового грошового стягнення замість відшкодування збитків за неправомірне використання об'єкта права інтелектуальної власності. Розмір стягнення визначається відповідно до закону з урахуванням вини особи та інших обставин, що мають істотне значення (п. 5 ч. 2 ст. 432 Цивільного кодексу України).

Законом України "Про авторське право та суміжні права" передбачено підстави для судового захисту порушених авторських права і (або) суміжних прав, якими є:

а) вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21-25, 42 і 43 цього Закону обмежень майнових прав;

б) піратство у сфері авторського права і (або) суміжних прав - опублікування, відтворення, ввезення на митну територію України, вивезення з митної території України і розповсюдження контрафактних примірників творів (у тому числі комп'ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм і програм організацій мовлення;

в) плагіат - оприлюднення (опублікування), повністю або частково, чужого твору під іменем особи, яка не є автором цього твору;

г) ввезення на митну територію України без дозволу осіб, які мають авторське право і (або) суміжні права, примірників творів (у тому числі комп'ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм, програм мовлення;

д) вчинення дій, що створюють загрозу порушення авторського права і (або) суміжних прав;

е) будь-які дії для свідомого обходу технічних засобів захисту авторського права і (або) суміжних прав, зокрема виготовлення, розповсюдження, ввезення з метою розповсюдження і застосування засобів для такого обходу;

є) підроблення, зміна чи вилучення інформації, зокрема в електронній формі, про управління правами без дозволу суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав чи особи, яка здійснює таке управління;

ж) розповсюдження, ввезення на митну територію України з метою розповсюдження, публічне сповіщення об'єктів авторського права і (або) суміжних прав, з яких без дозволу суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав вилучена чи змінена інформація про управління правами, зокрема в електронній формі (ст.50 Закону).

У відповідності до цього Закону, при порушеннях будь-якою особою, зокрема, авторського права, передбаченого статтею 50 Закону, суб'єкти авторського права мають право подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права, або виплату компенсацій (ч.1 ст. 52 Закону). Суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу (п. "г" ч. 1 ст. 52 Закону). При визначенні компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи стягнення доходу, суд зобов'язаний визначити розмір компенсації, ураховуючи обсяг порушення та (або) наміри відповідача (ч.2 ст.52 Закону).

Ураховуючи викладене, суд визнає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача - ФОП ОСОБА_3 компенсації.

Разом з тим, суд вважає, що визначений позивачем розмір компенсації не відповідає обставинам спору.

Згідно наведеного у позовній заяві розрахунку, позивач просить за кожен із двох випадків, якими, порушено його права, встановити компенсацію у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, виходячи із розміру однієї мінімальної заробітної плати, встановленої законом станом на час звернення з позовом (1450,00 грн.), у загальній сумі 29000,00 грн.

Суд визнав, що позивачем доведено один факт порушення його авторських прав з боку відповідача.

За таких обставин, суд вважає, що компенсацію належить визначити у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, виходячи із розміру однієї мінімальної плати на місяць, встановленої законодавством України станом на час вчиненого порушення, а не на час звернення позивача з позовом до суду.

Судом визнано, що порушення авторських прав ТОВ "Маша і Мєдвєдь" сталося у 2014 році.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» розмір мінімальної заробітної плати станом на 2014 рік становив 1218,00 грн. на місяць.

Таким чином, суд визнає, що компенсація за порушення відповідачем авторських прав ТОВ "Маша і Мєдвєдь" становить суму 12180,00 грн., і на цю суму слід задовольнити позовні вимоги в частині стягнення компенсації, а в задоволенні решти вимог - відмовити.

За приписами ч. 1 ст. 32 та ст. 33 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Викладені відповідачем заперечення не можуть бути прийняті судом як підстави відмови у позові з підстав викладених вище.

Враховуючи викладене, дослідивши надані позивачем документальні докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 43 ГПК України, проаналізувавши норми діючого законодавства, які регулюють спірні відносини щодо фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані не належним чином, а отже - підлягають задоволенню частково.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК України, сплачений позивачем судовий збір слід стягнути з відповідача пропорційно задоволеним вимогам в сумі 578,00 грн.

Керуючись ст.ст.44, 49, 75, 82, 821,84, 85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (54029, АДРЕСА_1, банківські реквізити невідомі, код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" (РФ, 129085, м.Москва, вул.Годовікова, буд.9, будова 3, ІПН/КПП /771701001 в ІФПС № 17 СВАО р/р № в ПАТ Банк «ОТКРЫТИЕ», м.Москва, БІК 044585297, к/р ) 12180,00 грн. компенсації за порушення авторських прав та 578,00 грн. судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду, у відповідності зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом

Згідно ст.ст.91, 93 Господарського процесуального кодексу України, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення оформлено у відповідності до ст. 85 ГПК України

та підписана суддею 01 листопада 2016 року.

Суддя М.В. Мавродієва