РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2016Справа №910/16306/16

За позовом Державного архіву Київської області

до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України"

про стягнення заборгованості за договором про надання послуг

Суддя Нечай О.В.

Представники сторін:

від позивача: Киян П.М., за довіреністю, Малюга В.М., за довіреністю;

від відповідача: Скрицький О.М., за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Державного архіву Київської області (далі - позивач) до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за договором про надання послуг.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.09.2016 було порушено провадження у справі № 910/16306/16, розгляд справи призначено на 05.10.2016.

22.09.2016 представником позивача через відділ діловодства господарського суду міста Києва було подано документи для долучення до матеріалів справи.

04.10.2016 представником відповідача через відділ діловодства господарського суду міста Києва було подано письмовий відзив на позов.

05.10.2016 представником позивача через відділ діловодства господарського суду міста Києва було подано письмові пояснення по справі.

У судове засідання 05.10.2016 представники сторін з'явились.

У судовому засіданні 05.10.2016 судом, в порядку, передбаченому ст. 77 ГПК України, було оголошено перерву до 26.10.2016.

У судове засідання 26.10.2016 представники позивача з'явились, надали суду усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 26.10.2016 з'явився, надав усні пояснення по суті спору, проти задоволення позову заперечував.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представників сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

21.02.2010 між Державним архівом Київської області (далі - позивач, виконавець) та Приватним акціонерним товариством «Телесистеми України» (далі - відповідач, замовник) було укладено Договір про надання послуг з обслуговування обладнання № 0-02 (далі - Договір), відповідно до умов якого замовник передає, а виконавець приймає на утримання та обслуговування (далі - послуги) телекомунікаційне обладнання замовника (далі - обладнання) згідно його переліку та місць утримання, які зазначені у Додатку до цього Договору, що є його невід'ємною частиною (п. 1.1 Договору).

Відповідно до п. 1.2 Договору перелік і дата передачі виконавцю конкретного обладнання на утримання та обслуговування виконавцю зазначається сторонами в Акті (актах) прийому-передачі обладнання на обслуговування (Акт готовності), що є підставою для визначення початку надання виконавцем послуг щодо конкретного обладнання.

Додатком № 1 до Договору визначено вартість послуг по обслуговуванню обладнання - 3900,00 грн, у т.ч. ПДВ - 20% - 650,00 грн за надання протягом повного місяця, або пропорційно за частку місяця.

Позивач зазначає суду про те, що у відповідача утворилась заборгованість за надані позивачем послуги за Договором за період з 01.07.2015 по 31.08.2016 в загальному розмірі 58500,00 грн.

Відповідач у своєму письмовому відзиві заперечує проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що позивачем не надавались відповідачу Акти здачі-приймання наданих послуг та рахунки на оплату послуг, як це передбачено розділом 3 Договору.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Проаналізувавши умови Договору, суд дійшов висновку про те, що за своєю правовою природою він є договором про надання послуг.

Частиною 1 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Згідно з пунктами 3.3, 3.4, 3.5 Договору нарахування плати за послуги починається з дати підписання сторонами Акту прийому-передачі обладнання на обслуговування (Акт готовності) і продовжується до моменту вивозу замовником обладнання з місяця його утримання. Щомісячно, до 10 числа наступного за звітним (місяцем оплати), виконавець надає замовнику два примірники Акту здачі-приймання наданих послуг, що підписуються уповноваженими представниками сторін. Послуги оплачуються замовником на підставі Акту здачі-приймання наданих послуг і рахунку на оплату послуг протягом 10 банківських днів з дати підписання сторонами Акту здачі-приймання наданих послуг та отримання відповідного рахунку.

Частиною 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження виконання позивачем умов Договору в частині надання відповідачу Актів здачі-приймання наданих послуг і рахунків на оплату, за період з 01.07.2015 по 31.08.2016 включно на суму 58 500,00 грн, які є підставою для здійснення оплати за надані послуги.

Крім того, в судовому засіданні сторони підтвердили, що позивачем вказані вище акти та рахунки не надавались відповідачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 613 Цивільного кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Враховуючи невиконання позивачем пункту 3.4 Договору, а саме ненадання відповідачу Актів здачі-приймання наданих послуг та рахунків на оплату послуг, позивачем не доведено суду факту настання строку оплати відповідачем наданих послуг та наявність заборгованості у відповідача перед позивачем за Договором в загальному розмірі 58 500,00 грн.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 18.11.2014 у справі № 910/11087/14.

Крім того, відповідач у своєму письмовому відзиві зазначає суду про те, що Договір є розірваним з 15.09.2015.

Позивачем було долучено до позовної заяви копію листа відповідача від 15.08.2015 № 15/ЦТУ/0415, яким відповідач повідомив позивача про розірвання Договору з 15.09.2015.

Згідно з частинами 1 та 3 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до п. 8.2 Договору замовник має право в односторонньому порядку достроково припинити дію Договору за умови письмового попередження виконавця за місяць до заплановоної дати припинення.

Судом встановлено, що позивач отримав повідомлення про розірвання Договору 31.08.2015, про що свідчить відбиткок штампу вхідної кореспонденції позивача, а відтак, враховуючи умови Договору, а саме п. 8.2, суд дійшов висновку про те, що Договір є розірваним з 01.10.2015.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за Договором в розмірі 58 500,00 грн не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача, оскільки позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 4, 49, 82 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Судовий збір покласти на позивача.

Повне рішення складено 08.11.2016.

Суддя О.В. Нечай