ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2016 р. Справа № 909/750/16

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Стефанів Т. В., секретар судового засідання Манів-Головецька О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Експоград",

вул. Антоновича, 51, м. Київ, 03680;

до відповідача: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "Скло-Пак",

вул. Данила Галицького,1, м. Рогатин, Івано-Франківська область, 77000;

про стягнення заборгованості за договором поставки в сумі 365 663, 68 грн, з яких 293 320, 76 грн - основний борг, 66 978, 44 грн - пеня, 5 364, 48 грн - 3% річних

Представники сторін не з'явились

встановив: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Експоград" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "Скло-Пак" про стягнення заборгованості за договором поставки в сумі 405 663, 68 грн, з яких 333 320, 76 грн - основний борг, 66 978, 44 грн - пеня, 5 364, 48 грн - 3% річних.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 06.09.16 прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 15.09.16.

Ухвалами суду від 15.09.16 та 06.10.16 розгляд справи відкладався на 06.10.16 та 26.10.16.

Представники сторін в судове засідання не з'явились.

21.10.16 через канцелярію суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог та про розгляд справи без участі представника (вх. № 10568/16). Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором поставки в сумі 365 663, 68 грн, з яких 293 320, 76 грн - основний борг, 66 978, 44 грн - пеня, 5 364, 48 грн - 3% річних, а також сплачений судовий збір в сумі 6 084, 96 грн.

Враховуючи правила ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, згідно яких позивач, до прийняття рішення по справі, має право збільшити або зменшити розмір позовних вимог та п.3.10. Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.11, відповідно до якого, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, судом прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення позовних вимог (в межах суми сплаченого судового збору). Спір розглядається у відповідності до зменшених позовних вимог. При цьому суд бере до уваги той факт, що зменшення розміру позовних вимог не порушує процесуальних прав відповідача.

В судове засідання представник позивача не з'явився, однак в заяві вх. № 10568/16 від 21.10.16 просив розглянути спір без участі представників позивача. Позовні вимоги ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Експоград" мотивовано неналежним виконанням, з боку відповідача, умов договору поставки № 1/0212 від 02.12.15, в частині оплати за поставлений товар. Відповідно, за прострочення виконання грошового зобов'язання, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, нараховано 3% річних. Крім того, на підставі п. 9.3 договору за прострочення виконання зобов'язання нараховано пеню.

Представник відповідача в судові засідання жодного разу не з'явився, причин неприбуття суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень, наявні в матеріалах справи. Вимоги ухвал суду від 06.09.16, 15.09.16 та 06.10.16 відповідач не виконав.

Згідно з пунктом 3.9.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 (із змінами і доповненнями) "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Беручи до уваги той факт, що неявка в засідання суду представників сторін, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи суд дійшов до висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, згідно ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, враховуючи вимоги чинного законодавства та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Експоград" та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "Скло-Пак" укладено договір поставки № 1/0212 від 02.12.15.

Відповідно до п. 1.1 договору продавець (позивач) зобов'язується передати покупцеві (відповідачу) соду кальциновану, марки А (важку), а покупець зобов'язується прийняти у власність і оплатити товар на передбачених цим договором та додатковими угодами або додатками (специфікаціями) умовах.

Пунктом 2.1 договору визначено, що поставка товару здійснюється партіями. Партія товару - товар, оформлений одним товарним-транспортним документом.

Номенклатурний перелік, асортимент, кількість товару, ціна товару та строк його поставки узгоджується сторонами в специфікаціях (додатках) бо додаткових угодах, які після їх підписання є невід'ємною частиною даного договору (п. 1.2, п. 2.2, п. 3.1 договору).

Згідно п. 4.1 договору оплата за поставлений товар по даному договору проходить у формі 100% оплати в термін не пізніше трьох банківських днів з моменту поставки партії товару.

Додатковою угодою № 3 від 16.03.16, а саме п. 2, визначено, що покупець здійснює 100% оплату за товар в термін не пізніше десяти банківських днів з моменту поставки партії товару.

На виконання умов договору, в період з 08.12.15 по 15.04.16, позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 1 221 763, 81 грн, про що свідчать видаткові накладні: № 2-0812 від 08.12.15 на суму 176 443, 05 грн, № 4-1712 від 17.12.15 на суму 176 958, 94 грн, № 2-2212 від 22.12.15 на суму 176 950, 75 грн (згідно акту про встановлення нової ціни від 21.04.16 до видаткової накладної № 2-2212 від 22.12.15, коригування вартості на суму 21 510, 72 грн), № 1-2203 від 22.03.16 на суму 169 400, 09 грн, № 1-2603 від 26.03.16 на суму 169 400, 09 грн, № 1-1504 від 15.04.16 на суму 331 100, 17 грн.

Частково відповідачем проведено оплату за поставлений товар.

Матеріали справи містять підписаний та скріплений печатками обох сторін акт звіряння рахунків за договором поставки № 1/0212 від 02.12.15, станом на 14.07.16, з якого вбачається, що борг відповідача перед позивачем складає 333 320, 76 грн.

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Експоград" зверталося до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "Скло-Пак" з претензією № 1/1407 від 14.07.16 про сплату боргу.

Відповідач повідомив позивача, що борг в сумі 333 320, 76 грн планує погасити протягом серпня-вересня 2016 року (лист № 444 від 10.08.16).

Частково відповідач розрахувався за поставлений товар, зокрема в сумі 40 000, 00 грн. Даний факт підтверджують платіжні доручення № 1731 на суму 20 000, 00 грн, № 1765 на суму 20 000, 00 грн.

Однак, в повному обсязі договірні зобов'язання з боку відповідача не виконано, зокрема в частині здійснення розрахунків за поставлений товар, внаслідок чого, утворилась заборгованість в сумі 293 320, 76 грн, яка станом на 26.10.16 не погашена.

Позивачем доведено перед судом факт наявності у відповідача боргу.

З урахуванням приписів ст. 625 Цивільного кодексу відповідачу нараховано 3% річних в сумі 5 364, 48 грн.

Пунктом 9.3 договору сторони погодили, що за порушення термінів оплати товару покупець зобов'язаний сплатити продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, за кожен день прострочення строку оплати товару.

Враховуючи наведений пункт договору, відповідачу нараховано пеню в сумі 66 978, 44 грн.

Суд вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволенню з наступних підстав.

Із змісту ст. 11 Цивільного кодексу України вбачається, що цивільні права та обов'язки виникають зокрема, з Договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України).

В силу приписів ст.ст. 627, 628, 629 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Договір поставки № 1/0212 від 02.12.15 укладений між сторонами в межах чинного законодавства України - є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом та він не визнаний судом недійсними (ст. 204 Цивільного кодексу України).

В силу ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України).

В силу положень ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Нормою ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Враховуючи той факт, що відповідач не виконав свої зобов'язання, які випливають з Договору та закону, вимога позивача про стягнення з відповідача боргу, за поставлений товар в сумі 293 320, 76 грн (по договору поставки № 1/0212 від 02.12.15) підлягає до задоволення в повному обсязі.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється належним чином проведеним виконанням.

Однак, якщо зобов'язання не виконано належним чином, то на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано 3% річних на суму 5 364, 48 грн (розрахунок проведено по кожній накладній, з урахуванням часткових проплат).

Стосовно нарахування позивачем пені, суд зазначає наступне.

Приписами п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 9.3 договору сторони погодили, що за порушення термінів оплати товару покупець зобов'язаний сплатити продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, за кожен день прострочення строку оплати товару.

Позивачем, з урахуванням наведених вище норм закону, а також п. 9.3 договору нараховано пеню в сумі 66 978, 44 грн (розрахунок проведено по кожній накладній, з урахуванням часткових проплат).

Однак, при проведенні розрахунку 3% річних та пені позивачем невірно визначено момент оплати, відповідно й момент прострочення виконання зобов'язання по накладних: № 1-2603 від 26.03.16, № 1-2203к від 05.04.16 та № 1-1504 від 15.04.16.

Додатковою угодою № 3 від 16.03.16, а саме п. 2, визначено, що покупець здійснює 100% оплату за товар в термін не пізніше десяти банківських днів з моменту поставки партії товару.

Тобто, по накладній № 1-2603 від 26.03.16 строк оплати настав 08.04.16 (позивачем вказано 13.04.16), відповідно прострочення грошового зобов'язання з наступного дня - 09.04.16, по накладній № 1-2203к від 05.04.16 строк оплати настав 19.04.16 (позивачем вказано 21.04.16), відповідно прострочення грошового зобов'язання з наступного дня - 20.04.16, по накладній № 1-1504 від 15.04.16 строк оплати настав 29.04.16 (позивачем вказано 20.04.16), відповідно прострочення грошового зобов'язання з наступного дня - 30.04.16.

Зважаючи на той факт, що суд не вправі виходи за межі заявлених позовних вимог та самостійно визначати більший період прострочки, ніж той, що визначається позивачем, до уваги взято періоди прострочки, визначені позивачем по накладних № 1-2603 від 26.03.16 та № 1-2203к від 05.04.16.

Одночасно, суд зазначає що строк оплати за товар по накладній № 1-1504 від 15.04.16 настав 29.04.16 (а не 20.04.16, як вказує позивач), відповідно прострочення грошового зобов'язання мало місце з 30.04.16.

Судом перераховано 3% річних та пені, за невірно визначений позивачем період з 22.04.16 по 26.05.16 на суму 331100, 17 грн. Судом взято до уваги період прострочки з 30.04.16 по 26.05.16 на суму 331100, 17 грн. Як наслідок за вказаний період 3% річних становлять 734, 77 грн, а пеня - 9307,09 грн.

Всі інші періоди прострочки позивачем визначено вірно, розрахунок правильний.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Розподіл обов'язку доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин справи покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Позивачем доведено та документально підтверджено обставини, на які він посилався, як на підставу своїх вимог.

Беручи до уваги вищевикладене позов підлягає частковому задоволенню. З відповідача слід стягнути 293 320, 76 грн - основного боргу, 5 146, 77 грн - 3% річних та 64 220, 78 грн пені.

Враховуючи приписи ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покласти на відповідача, пропорційно розміру задоволених вимог.

У заяві про зменшення розміру позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача судовий збір в сумі 6 084, 96 грн.

Однак, суд не вбачає в наявності правових підстав для стягнення суми судового збору, вказаної позивачем з наступних підстав.

В даному випадку, після зменшення розміру позовних вимог, має місце нова ціна позову, а саме 365 663, 68 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

У відповідності до ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2016 становить 1 378,00 грн.

Відповідно 1,5 відсотка ціни позову у даній справі становить 5 484, 95 грн. Зважаючи на той факт, що позов задоволено частково з відповідача слід стягнути судовий збір в сумі 5 440, 32 грн. За позивачем залишається судовий збір в сумі 44, 63 грн.

Одночасно, суд вказує на приписи п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", згідно яких сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Матеріали справи не містять клопотання позивача про повернення зайво сплаченої суми судового збору, відповідно у суду відсутні правові підстави на вчинення дій, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 4, 7 Закону України "Про судовий збір", ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" , ст. 11, 204, 509, 525, 526, 530, 549, 610, 611, 612, 614, 626-629, 712 Цивільного кодексу України, ст. 173, 193, 232 Господарського кодексу України ст. 22, 33, 34, 43, 44, 49, 64, 75, 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Експоград" до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "Скло-Пак" про стягнення заборгованості за договором поставки в сумі 365 663, 68 грн, з яких 293 320, 76 грн - основний борг, 66 978, 44 грн - пеня, 5 364, 48 грн - 3% річних - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "Скло-Пак", вул. Данила Галицького,1, м. Рогатин, Івано-Франківська область, 77000 (ідентифікаційний код 31021654) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Експоград", вул. Антоновича, 51, м. Київ, 03680 (ідентифікаційний код 39423944) - 293 320, 76 грн (двісті дев'яносто три тисячі триста двадцять грн 76 коп.) - основного боргу за поставлений товар, 64 220, 78 грн (шістдесят чотири тисячі двісті двадцять грн 78 коп.) - пені, 5 146, 77 грн (п'ять тисяч сто сорок шість грн 77 коп.) - 3% річних, 5 440, 32 грн (п'ять тисяч чотириста сорок грн 32 коп.) - судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення 2 757, 66 грн (дві тисячі сімсот п'ятдесят сім грн 66 коп.) - пені та 217, 71 грн (двісті сімнадцять грн 71 коп.) - 3% річних - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 31.10.16.

Суддя Т. В. Стефанів