ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2016 р.Справа № 922/2044/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інститут Харківпроект", м. Харків
до Комунального підприємства "Обласний спортивний комплекс "Металіст", м. Харків (перший відповідач) , Обласного комунального підприємства "Бюро майнових відносин" ОСОБА_2 обласної ради, м. Харків (другий відповідач) треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - ОСОБА_2 обласна рада, м. Харків та ОСОБА_2 обласна державна адміністрація, м. Харків
про визнання недійсним правочину
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_3

першого відповідача - ОСОБА_1

другого відповідача - не з'явився

3-ї особи (ХОР) - не з'явився

3-ї особи (ХОДА) - ОСОБА_4,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19.07.2016 провадження по справі №922/2044/16 було припинено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 18.08.2016 ухвалу господарського суду Харківської області від 19.07.2016 по справі №922/2044/16 скасовано, а справу направлено до господарського суду Харківської області для розгляду по суті.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи №922/2044/16 визначено суддю Погорелову О.В.

Ухвалою суду від 02.09.2016 справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 20.09.2016 о 10:15.

Отже, розглядається вимога позивача - ТОВ "Інститут Харківпроект" до КП "Обласний спортивний комплекс "Металіст" (перший відповідач) та ОКП "Бюро майнових відносин" ОСОБА_2 обласної ради (другий відповідач) про визнання недійсною додаткової угоди № від 25.06.2013 до Договору №16185 від 23.09.2008. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірна додаткова угода суперечить приписам ст. 203 ЦК України, ст. 20 Бюджетного кодексу України, законодавству з питань виконання державних та місцевих цільових програм, та є такою що не була спрямована на реальне настання правових наслідків обумовлених нею.

У судовому засіданні 20.09.2016 представник першого відповідача надав суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує та просить суд відмовити в його задоволенні. Наданий відзив та додані до нього документи, досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 20.09.2016 розгляд справи був відкладений до 17.10.2016 до 11:45. Цією ж ухвалою до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_2 обласну раду та ОСОБА_2 обласну державну адміністрацію.

Ухвалою суду від 17.10.2016 розгляд справи був відкладений до 25.10.2016 до 11:00.

Ухвалою суду від 25.10.2016 строк розгляду спору, за клопотанням позивача, був продовжений до 15.11.2016 включно та розгляд справи був відкладений до 08.11.2016 до 11:15.

08.11.2016 до суду від представника позивача надійшли письмові заперечення на відзив на позовну заяву ХОДА. Надані заперечення та додані до них документи, досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні 08.11.2016 представник позивача підтримав позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Присутній у судовому засіданні представник першого відповідача проти позову заперечував та просив суд відмовити в його задоволенні.

Присутній у судовому засіданні представник третьої особи ХОДА проти позову заперечував.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, всебічно та повно дослідивши надані докази, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, суд встановив наступне.

23.09.2008 між Комунальним підприємством "Обласний спортивний комплекс "Металіст" та ТОВ Інститут Харківпроект був укладений Договір №16185 (далі договір) на роботи з авторського нагляду під час реконструкції обєкту архітектури інженерних мереж (перекладка інженерних систем) стадіону Металіст в м. Харкові по вул. Плеханівська, 65.

Відповідно до п. 1.5 Договору ТОВ Інститут Харківпроект (генеральний проектувальник) зобовязується відповідно до умов договору здійснювати авторський нагляд під час реконструкції обєкту архітектури інженерних мереж (перекладка інженерних мереж) стадіону Металіст в м. Харкові по вул. Плеханівській, 65 (в подальшому роботи), а КП "Обласний спортивний комплекс "Металіст" (замовник) зобовязується прийняти та оплатити ці роботи.

У п. 1.4 визначено, що роботи з реконструкції обєкту архітектури проводить ТОВ Стальконструкція (будівельна організація) відповідно до договору, укладеному між замовником та будівельною організацією 24.09.2008 №4/Т.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що генеральний проектувальник виконує роботи за цим договором протягом усього періоду виконання Будівельною організацією робіт з реконструкції 1-го пускового етапу комплексу обєкту архітектури.

Відповідно до розділу 4 Договору загальна договірна ціна складає 63860,00 грн., в т.ч. ПДВ 10643,33 грн. Оплата здійснюється у національній валюті України протягом 10 робочих днів з дня підписання сторонами акту приймання-передачі виконаних робіт.

Згідно пункту 9.1 договору замовник є неприбутковою організацією.

Додатковою угодою №1 від 25.06.2013 (далі додаткова угода) до договору, було замінено одну із сторін, права та обовязки КП ОСК Металіст за договором в частині розрахунків за виконані роботи передано ОКП Бюро майнових відносин ОСОБА_2 обласної ради.

Зазначено, що ця додаткова угода є невідємною частиною Договору №16185 від 23.09.2008.

Позивач вказує на те, що спірна додаткова угода суперечить приписам ст. 203 ЦК України, ст. 20 Бюджетного кодексу України, законодавству з питань виконання державних та місцевих цільових програм, та є такою що не була спрямована на реальне настання правових наслідків обумовлених нею та просить суд визнати її недійсною.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ст. 509, 626 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 626 Цивільного кодексу України визначено поняття договору як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається зі статей 15, 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільного права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 20 Господарського кодексу України також передбачена можливість визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом з метою захисту прав і законних інтересів суб'єкта господарювання.

У відповідності до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Зазначені положення Цивільного кодексу України узгоджуються з положеннями ч.1 ст. 207 ГК України, відповідно до якої господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Тобто, спірний Договір може бути визнаний недійсним за наявності двох умов: у випадку порушення ним прав та/або охоронюваних законом інтересів позивача; у випадку наявності передбачених законом підстав для визнання договору недійсним.

З приписів статті 215, 626 Цивільного кодексу України передбачено, що перевірці підлягають обставини, які існували на момент вчинення правочину, інші обставини, які виникли після вчинення правочину, тим більше після припинення строку його дії в розумінні ст. 203, 215, 626 Цивільного кодексу України, ст. 207 ГК України не можуть впливати на вирішення питання про визнання правочину недійсним. Натомість такі (нові) обставини можуть утворювати нові правовідносини, питання про захист прав в яких вирішується окремо від визнання правочину недійсним.

Згідно з приписами частин 1, 3 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом наведеної норми, перелік оспорюваних правочинів у законодавстві не є вичерпним й одна із сторін або інша заінтересована особа може заперечувати його дійсність на підставах, встановлених законом, тобто за невідповідності частинам першій - третій п'ятій та шостій статті 203 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 1, 5 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Пунктом 2 Постанови Верховного суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійними" від 06.11.2009 № 9 роз'яснено, що зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

За змістом частини 1 ст. 217 Цивільного кодексу України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів, додаткових угод до них) недійсними, слід встановити наявність фактичних обставин, з якими закон повязує визнання таких правочинів (господарських договорів, додаткових угод до них) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини та заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що оспорювана позивачем додаткова угода №1 до договору підряду №16185 від 23.09.2008 укладена з порушенням приписів Цивільного кодексу України, Бюджетного кодексу України та законодавства з питань виконання державних та місцевих цільових програм й підлягає визнанню недійсною, виходячи з наступного.

У постанові Кабінету Міністрів від 22 лютого 2008 року N 107 Про затвердження Державної цільової програми підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу було затверджено Державну цільову програму підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2007 року № 1295 "Про затвердження Державної цільової програми підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу", ОСОБА_2 обласною радою ухвалено рішення Про затвердження цільової Програми підготовки та проведення в Харківській області матчів фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу від 28 лютого 2008 року № 595-У.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 червня 2010 року № 1279 а також постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 326 затверджувалися скориговані проекти та титул будови реконструкції спортивного комплексу комунального підприємства Обласний спортивний комплекс Металіст з відповідними основними техніко-економічними показниками, в яких затверджено проект реконструкції спортивного комплексу КП ОСК Металіст, розроблений ТОВ Інститут Харківпроект. Генеральною проектною організацією вказано ТОВ Інститут Харківпроект.

Заперечення першого відповідача щодо того, що особисто КП ОСК Металіст замовником відповідних робіт, одержувачем бюджетних коштів та учасником інших правовідносин на реалізацію вказаної державної та місцевої програми не визначався є неспроможними, оскільки це спростовується як умовами договору, так і змістом поданого відзиву на позов, у якому перший відповідач визнає факт надання йому статусу одержувача бюджетних коштів.

Відповідно до частини 1 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Відповідно до Закону України "Про державні цільові програми" державна цільова програма - це комплекс взаємопов'язаних завдань і заходів, які спрямовані на розв'язання найважливіших проблем розвитку держави, окремих галузей економіки або адміністративно-територіальних одиниць, здійснюються з використанням коштів Державного бюджету України та узгоджені за строками виконання, складом виконавців, ресурсним забезпеченням (стаття 1).

Державна цільова програма виконується шляхом здійснення її заходів і завдань органами державної влади, а також виконавцями, передбаченими цією програмою. Виконавцями державної цільової програми можуть бути підприємства, установи та організації незалежно від форм власності, що визначаються державним замовником для виконання заходів і завдань програми на конкурсних засадах (стаття 11). Розроблення та виконання державної цільової програми здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а також інших джерел, передбачених законом (стаття 15).

Відповідно до Методичних рекомендацій щодо порядку розроблення регіональних цільових програм, моніторингу та звітності про їх виконання, затверджених Наказом Міністерства економіки України від 04.12.2006 №367, регіональні цільові програми готуються відповідно до основних принципів розроблення державних цільових програм, зазначених у Законі України "Про державні цільові програми".

Згідно з Постановою Кабінету міністрів України від 28 лютого 2002 року №228, якою затверджено Порядок складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, одержувач бюджетних коштів (далі - одержувач) - суб'єкт господарювання, громадська чи інша організація, яка не має статусу бюджетної установи, уповноважена розпорядником бюджетних коштів на здійснення заходів, передбачених бюджетною програмою, та отримує для їх здійснення кошти бюджету (п.8.). Одержувач використовує бюджетні кошти на підставі плану використання бюджетних коштів, що містить розподіл бюджетних асигнувань, затверджених у кошторисі відповідного розпорядника бюджетних коштів. У разі отримання бюджетних коштів одержувачем платежі здійснюються з рахунка, відкритого в установленому порядку в органах Казначейства (п.9.). Місцеві фінансові органи доводять до відповідних органів Казначейства затверджені розписи відповідних місцевих бюджетів, а до головних розпорядників - витяги із зазначених розписів, які є підставою для затвердження в установленому порядку кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету - розпорядниками, планів використання бюджетних коштів - одержувачами (п.31). Плани використання бюджетних коштів одержувачами затверджуються їх керівниками за погодженням з розпорядниками, через яких вони одержують бюджетні кошти (п.34.).

Відповідно до Бюджетного кодексу України бюджетні кошти (кошти бюджету) - належні відповідно до законодавства надходження бюджету та витрати бюджету; бюджетна програма - сукупність заходів, спрямованих на досягнення єдиної мети, завдань та очікуваного результату, визначення та реалізацію яких здійснює розпорядник бюджетних коштів відповідно до покладених на нього функцій; бюджетне зобов'язання будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому; бюджетне призначення - повноваження головного розпорядника бюджетних коштів, надане цим Кодексом, законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), яке має кількісні, часові і цільові обмеження та дозволяє надавати бюджетні асигнування; видатки бюджету - кошти, спрямовані на здійснення програм та заходів, передбачених відповідним бюджетом; одержувач бюджетних коштів - суб'єкт господарювання, громадська чи інша організація, яка не має статусу бюджетної установи, уповноважена розпорядником бюджетних коштів на здійснення заходів, передбачених бюджетною програмою, та отримує на їх виконання кошти бюджету (ст.1).

Згідно з ст. 20 Бюджетного кодексу України у бюджетному процесі програмно-цільовий метод застосовується на рівні державного бюджету та на рівні місцевих бюджетів. Відповідальний виконавець бюджетних програм у процесі їх виконання забезпечує цільове та ефективне використання бюджетних коштів протягом усього строку реалізації відповідних бюджетних програм у межах визначених бюджетних призначень. Порядок використання бюджетних коштів має містити: цілі та напрями використання бюджетних коштів; відповідального виконавця бюджетної програми, підстави та/або критерії залучення одержувачів бюджетних коштів до виконання бюджетної програми.

Згідно приписів бюджетного законодавства, законодавства із закупівлі робіт за державні кошти й фінансування державних та місцевих цільових програм є публічно-правовими й не можуть бути змінені сторонами цивільних (договірних) правовідносин, заснованих на вільному волевиявленні, юридичній рівності та майновій самостійності їх учасників (ст. 1 ЦК України).

Як слідує із Статуту Комунального підприємства "Обласний спортивний комплекс "Металіст", Засновником та єдиним учасником є ОСОБА_2 обласна рада. Тобто перший відповідач є юридичною особою публічного права.

За змістом статей 81, 82 Цивільного кодексу України, Цивільним Кодексом України встановлюються порядок створення, організаційно-правові форми, правовий статус юридичних осіб приватного права. Порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюються Конституцією України та законом.

Лише при виступі у цивільних відносинах на юридичних осіб публічного права поширюються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Тобто, взаємовідносини між юридичною особою публічного права та її засновником не ґрунтуються на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частина 1 статті 1 Цивільного кодексу України), вони ґрунтуються на протилежних - публічно-правових засадах, які характеризуються імперативністю регулювання та наявністю спеціального дозволу на їх виникнення, зміну чи припинення.

Публічно-правові приписи є обовязковим й підлягають виконанню КП "ОСК" "Металіст" незалежно від того, чи надійшли фактично кошти на фінансування відповідних державної та місцевої програми повністю або частково, та чи закінчився строк відповідної бюджетної програми, оскільки взяте (покладене) на особу бюджетне зобовязання перед юридичною особою приватного права не припиняється закінченням строку такої бюджетної програми.

За вказаних умов підставами виникнення цивільних прав та обовязків є фактичний склад, що охоплює як акт органів державної влади або органів місцевого самоврядування, так і безпосередньо договір (стаття 11 Цивільного кодексу України).

Так, згідно частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. Відповідно до ст. 194 Господарського кодексу України, виконання господарського зобов'язання може бути покладено в цілому або в частині на третю особу, що не є стороною в зобов'язанні. Управнена сторона зобов'язана прийняти виконання, запропоноване третьою особою - безпосереднім виконавцем, якщо із закону, господарського договору або характеру зобов'язання не випливає обов'язок сторони виконати зобов'язання особисто, що є за змістом договірних правовідносин у справі є спеціальною правосубєктністю другого відповідача.

Застосовуючи вказані приписи законодавства відповідно до суті правовідносин та правил частини 1 статті 8 Цивільного кодексу України суд дійшов висновку, що за встановлених судом фактичних обставин без додаткових рішень чи розпоряджень, ухвалених в публічно-правовому порядку, участь субєкта в наведених правовідносинах має особистісний характер та покладає обовязок особистого виконання зобовязання.

Як встановлено з матеріалів справи, фінансування робіт за Договором передбачалося виключно за бюджетні кошти в порядку, визначеному бюджетним законодавством. Саме КП ОСК "Металіст" було визначено одержувачем бюджетних коштів на виконання відповідних робіт з реконструкції спортивного комплексу.

Таким чином, виконання передбаченого Договором обовязку КП "ОСК" Металіст" обовязку з перерахування коштів за відповідні виконані та прийняті роботи (фінансування робіт) підпорядковувалося публічно-правовим приписам нормативних актів щодо покладених на КП ОСК Металіст функцій замовника робіт, а також щодо виконання обовязків одержувача бюджетних коштів та учасника правовідносин на реалізацію вказаної державної та місцевої програми.

Будь-яких рішень щодо зміни учасника бюджетних правовідносин, згідно яких отримувачем бюджетних коштів визначався б другий відповідач ОКП "Бюро майнових відносин" ОСОБА_2 обласної ради чи вказаний субєкт був би включений до Плану використання бюджетних коштів з визначенням напрямку їх використання на фінансування виконаних та прийнятих робіт за договором, сторони спору не надали.

Покладення на ОКП "Бюро майнових відносин" зазначеного обовязку прямо суперечило приписам чинного на час підписання Додаткової угоди №1 від 25 червня 2013 року Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.12.2012 №1407.

Обласне комунальне підприємство "Бюро майнових відносин" ОСОБА_2 обласної ради у будь-який момент дії договору не було визначено учасником закупівлі робіт за державні кошти та одержувачем бюджетних коштів на виконання робіт з авторського нагляду під час реконструкції обєкту архітектури інженерних мереж (улаштування централізованого теплопостачання) стадіону Металіст та не отримало відповідного статусу й відповідно, не може бути учасником будь-яких у звязку з цим правовідносин. За таких умов заміна боржника у зобовязанні відповідно до договору №16185 від 23.09.2008 була неможливою, а ця сторона оспорюваної додаткової угоди №1 не була наділена спеціальною правосубєктністю.

Крім того, рішенням XVIII сесії VI скликання ОСОБА_2 обласної ради від 20 грудня 2012 року №617-УІ "Про надання згоди на застосування положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" до Обласного комунального підприємства "Бюро майнових відносин" ОСОБА_2 обласної ради" було надано згоду на застосування до вказаної юридичної особи, що знаходиться у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", внаслідок встановлення факту її неплатоспроможності.

Зазначене рішення було прийняте ОСОБА_2 обласною радою на підставі звернення податкового органу, яким станом на зазначений час було констатовано стан тривалої неплатездатності ОКП "Бюро майнових відносин" ХОР", а отже, другий відповідач станом на день підписання Додаткової угоди №1 від 25 червня 2013 року не був здатен виконувати будь-які грошові зобовязання, що свідчить про відсутність спрямованості цієї укладеної угоди на реальне настання правових наслідків, що обумовлені нею.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема, тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно положень ст. ст. 4-3, 33 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. ст. 32, 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, враховуючи встановлені факти та вимоги законодавства, а також враховуючи надані учасниками судового процесу пояснення під час розгляду даної справи, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Інститут Харківпроект" обґрунтовані, підтверджуються наявними матеріалами справи та підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідачів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсною Додаткову угоду №1 від 25.06.2013 року до Договору №16185 від 23 вересня 2008 року.

Стягнути з Комунального підприємства "Обласний спортивний комплекс" Металіст" (м. Харків, вул. Плеханівська, 65 р/р 1909 в ГУДК у Харківській області, МФО 851011 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інститут Харківпроект" (м. Харків, пр. Леніна, 38 , р/р 4101 в ПАО "Альфа-Банк" відділення "Харківське", МФО 300346) - судовий збір в розмірі 689,00 грн.

Стягнути з Обласного комунального підприємства "Бюро майнових віносин" ОСОБА_2 обласної ради (61022, м. Харків, м. Свободи, 5, під. 1, пов. 7, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інститут Харківпроект" (м. Харків, пр. Леніна, 38 , р/р 4101 в ПАО "Альфа-Банк" відділення "Харківське", МФО 300346) - судовий збір в розмірі 689,00 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області протягом десяти днів з дня підписання повного рішення, відповідно до статті 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 11.11.2016 р.

Суддя ОСОБА_5