РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року Справа № 902/481/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Мамченко Ю.А.

судді Саврій В.А. ,

судді Павлюк І. Ю.

при секретарі Німчук А.М.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1 (довіреність №08 від 24 червня 2016 року)

відповідача: ОСОБА_2 (довіреність №б/н від 04 жовтня 2016 року)

третіх осіб: не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу позивача ТОВ "ОСОБА_3 Трейд" на рішення господарського суду Вінницької області від 22.08.2016 року у справі №902/481/16 (суддя Яремчук Ю.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_3 Трейд"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Енергія"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Хлібекспорт"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Приватне підприємство "Золотий колос"

про стягнення 1 020 517, 80 грн

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області (суддя Яремчук Ю.О.) від 22 серпня 2016 року у справі №902/481/16 було відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_3 Трейд" (надалі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Енергія" (надалі відповідач) за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Хлібекспорт" (надалі третя особа 1), Приватне підприємство "Золотий колос" (надалі третя особа 2) про стягнення 1020517,8 грн. /т.2, а.с.65-72/.

Вказане рішення обґрунтовано тим, що додатковими угодами сторони змінили умови основного договору, а саме умови щодо ціни, кількості, строків поставки товару та щодо поставки додаткової партії товару. Так, відповідно до даних додаткових договорів відповідач мав надати товар в кількості 729,432 тонни. Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем на виконання договірних зобов'язань передбачених додатковими договорами, які є невід'ємною частиною договору (пункт 8.2 основного договору) було виконано свої зобов'язання в повному обсязі, надано товар позивачу в кількості 729,432 тонни, що зокрема стверджується видатковими накладними на поставку товару, копії яких містяться в матеріалах справи.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_3 Трейд" звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Вінницької області від 22 серпня 2016 року у справі №902/481/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі /т.2, а.с.85-91/. Обґрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Вінницької області норм матеріального та процесуального права, а також на неповноту дослідження доказів та неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи. Зокрема, апелянт зазначає, що судом було невірно викладено текст додаткових угод №2 і №2 до договору №418/ТР. При викладенні у рішенні обставин, встановлених судом, суд неправильно цитує текст додаткових угод №2 і №3, наводячи текст у наступній редакції: "сторони дійшли згоди про зміну ціни і кількості товару". Насправді, текст обох додаткових угод, копії яких наявні у матеріалах справи, у пункті 1 зазначає наступне: "сторони дійшли згоди про зміну ціни для кількості товару". Таким чином, без зміни сторонами умов щодо кількості товару, суд необґрунтовано прийшов до висновку, що відповідачем було повністю виконано зобов'язання стосовно надання товару. Висновки суду про ненадання доказів щодо спростування листа вих. №18/02-1 від 18 лютого 2016 року є такими, що не відповідають обставинам справи, оскільки позивачем було надано суду для ознайомлення журнал вихідної кореспонденції за 2012-2016 роки, у якому відсутні дані про відправку позивачем зазначено листа. Картки аналізів №767 від 23 грудня 2015 року та №771 від 28 грудня 2015 року містять інформацію, згідно якої показники якості поставленої партії товару перевищують допустимі показники за Договором, а саме вологість становить 16,90% і 17,10% відповідно замість макс. 14%, передбачених пунктом 2.3 договору №418/ТР. Отже, зазначене підтверджує те, що додатковою угодою №1 змінювалася ціна для партії товару через невідповідність якісним показникам, узгодженими сторонами у договорі. Те саме стосується додаткових угод №2, 3, 4, 5 якісні показники яких не відповідають вимогам договору, що засвідчується аналізними картками №780 від 13.01.2016 року, №781 від 13.01.2016 року, №782 від 13.01.2016 року, №783 від 13.01.2016 року, №796 від 06.02.2016 року, №797 від 06.02.2016 року. Крім того, апелянт зазначає, що будь-яка угода про продовження терміну дії договору у матеріалах справи відсутня. А відповідно, без такої додаткової угоди додаткові угоди №2, 3, 4, 5 від 08 лютого 2016 року не могли бути укладені, бо договір №418/ТР на момент укладення цих угод вже більше місяця як припинив свою дію. Висновки суду про зміну додатковими угодами ціни і кількості товару до поставки за договором не відповідають обставинам справи, підтвердженими матеріалами справи. Судом прийнято до уваги виключно доводи відповідача і не прийняті до уваги доводи позивача, що підтверджується належними доказами, наявними у матеріалах справи.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 19 вересня 2016 року у справі №902/481/16 було прийнято до провадження апеляційну скаргу позивача та призначено дату судового засідання на 05 жовтня 2016 року.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 03 жовтня 2016 року на підставі розпорядження керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду, у зв'язку із перебуванням у відпустці судді - члена колегії Дужича С.П. у період з 03 жовтня 2016 року по 18 жовтня 2016 року включно та відповідно до п.2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та пункту 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, на виконання службової записки головуючого судді (судді - доповідача) у справі, було внесено зміни до складу колегії суддів та визначено наступний її склад: головуючий суддя Мамченко Ю.А., суддя Павлюк І.Ю., суддя Саврій В.А..

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 03 жовтня 2016 року у справі №902/481/16 було прийнято до свого провадження апеляційну скаргу ТОВ "ОСОБА_3 Трейд" вищезазначеною колегією суддів.

03 жовтня 2016 року від третьої особи 1 ТОВ "Хлібекспорт" надійшла заява №59 від 26 вересня 2016 року з проханням слухати справи без участі представника заявника. Крім того, у заяві зазначено, що третя особа 1 не заперечує проти задоволення апеляційної скарги позивача.

Від відповідача- ТОВ "Компанія "Енергія" надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а судове рішення у справі залишити без змін. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що в апеляційній скарзі позивач вказує на додаткові угоди №2 та №3 і на підставі цього робить висновок, що сторони не змінювали кількість товару. Однак, 29 грудня 2015 року була ще й додаткова угода №1 в тексті якої зазначено: "сторони дійшли згоди про зміну ціни і кількості кукурудзи…". Отже, саме 1 додаткова угода і стала початком зміни вартості і кількості товару. В зв'язку із тим, що сума, яка була сплачена покупцем на користь постачальника повністю сплачувала внесені зміни до договору 30 грудня 2015 року згідно видаткової накладної №14 покупець отримав на складі постачальника 385,792 тонн вартістю 1216209,28 грн. в повному обсязі. Станом на 23 березня 2016 року сторони повністю виконали усі без виключення взяті на себе зобов'язання.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 05 жовтня 2016 року у справі №902/481/16 розгляд апеляційної скарги було відкладено на 26 жовтня 2016 року.

Безпосередньо в судових засіданнях представники позивача та відповідача повністю підтримали вимоги і доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 18 грудня 2015 року між ТОВ Компанія Енергія та ТОВ ОСОБА_3 Трейд було укладено договір поставки №418/ТР.

Відповідно до пункту 1.1 договору в порядку та на умовах договору постачальник зобов'язується поставити і передати у власність, а покупець прийняти і оплатити кукурудзу, українського походження, врожаю 2015 року на умовах FСА, погружено на автотранспорт в с.Марксове, Немирівського району, Вінницької області, згідно Інкотермс у редакції 2010 року.

Умови FСА Інкотермс 2010 року - Рrее Саrrіеr (Франко перевізник) - означає, що Продавець передає товар Покупцю в обумовленому місці. В даному випадку сторони обумовили - с.Марксове, Немирівського району, Вінницької області. Товар забирається машинами Покупця.

Згідно пункту 2.1 договору - загальна кількість товару за вагою нетто повинна складати 1000.00 тонн +/- 5% в опції покупця. Вказана кількість може бути збільшена за взаємною згодою сторін, оформленою додатковою угодою до цього договору.

Пунктом 3.1. договору між сторонами було погоджено, що ціна за одиницю товару, який постачається згідно із цим договором загалом із ПДВ становить - 3250,00 грн..

Відповідно до пункту 3.2. договору - загальна вартість товару з ПДВ 3250000,00 грн..

Згідно пункту 4.1. договору - постачальник зобов'язується надати товар та забезпечити за власний рахунок його завантаження у транспортні засоби, надані покупцем на склад ТОВ Компанія Енергія у термін не пізніше 24.12.2015 року включно.

Пунктом 6.6. договору сторони обумовили, що за повну або часткову не поставку товару за даним договором Постачальник зобов'язаний виплатити покупцеві штраф у розмірі 30% від вартості недопоставленого товару.

Згідно пункту 8.2. договору - всі доповнення та додатки до цього договору є його невід'ємною частиною. Зміни та доповнення до договору здійснюються тільки в письмовій формі і набирають сили лише після їх підписання обома сторонами.

В подальшому між сторонами було укладено і підписано ряд додаткових угод, а саме:

29 грудня 2015 року додаткова угода №1 згідно якої сторони погодили змінити пункт 2.1 - сторони дійшли згоди про зміну ціни і кількості кукурудзи, українського походження, врожаю 2015 року, на умовах РСА Інкотермс 2010 року на кількість - 385,792 тонн +/- 5%. Ціна поставки з ПДВ - 3152,50 гривень. Вартість товару - 1216209,28 гривень. Продавець зобов'язувався надати товар на складі ТОВ Компанія Енергія не пізніше 30 грудня 2015 року включно.

08 лютого 2016 року додаткова угода №2 згідно якої сторони погодили змінити пункт 2.1 - сторони дійшли згоди про зміну ціни і кількості кукурудзи, українського походження, врожаю 2015 року, на умовах РСА Інкотермс 2010 року на кількість 249,100 тонн +/- 5%. Ціна поставки з ПДВ - 3077,00 гривень. Вартість товару - 766480,70 гривень. Строку поставки обумовлено не було.

08 лютого 2016 року додаткова угода №3 згідно якої сторони погодили змінити пункт 2.1 - сторони дійшли згоди про зміну ціни і кількості кукурудзи, українського походження, врожаю 2015 року, на умовах РСА Інкотермс 2010 року на кількість 50,900 тонн +/- 5%. Ціна поставки з ПДВ - 3202,00 гривень. Вартість товару 162981,80 гривень. Строку поставки обумовлено не було.

08 лютого 2016 року додаткова угода №4 згідно якої сторони дійшли згоди про поставку додаткової партії товару кукурудзи українського походження, врожаю 2015 року, на умовах РСА Інкотермс 2010 року в кількості 10,980 тонн +/- 5%. Ціна поставки з ПДВ - 3202,00 гривень. Вартість товару 35157,96 гривень. Строк поставки товару не пізніше 10 лютого 2016 року включно.

08 лютого 2016 року Додаткова угода №5 згідно якої сторони дійшли згоди про поставку додаткової партії товару кукурудзи українського походження, врожаю 2015 року, на умовах РСА Інкотермс 2010 року в кількості 32,660 тонн +/- 5%. Ціна поставки з ПДВ - 3100,00 гривень. Вартість товару - 101246,00 гривень. Строк поставки товару не пізніше 10 лютого 2016 року включно.

З дослідженого місцевим господарським судом та перевіреного судом апеляційної інстанції вбачається, що відповідно до даних додаткових договорів відповідач мав надати товар в кількості 729,432 тонни.

Відповідно до пункту 5.1 договору - покупець здійснює оплату вартості товару прямими банківськими платежами на розрахунковий рахунок постачальника протягом 3 (трьох) банківських днів з дня отримання рахунку - фактури від постачальника. Умовами договору було допущено передплату за товар на підставі рахунку-фактури постачальника (п.5.2. договору).

Як вбачається судами з матеріалів справи, відповідно до умов договору постачальник надав покупцю рахунок №13 від 18 грудня 2015 року на 1000,00 тонн на суму 3250000,00 грн..

Матеріалами справи підтверджено, що згідно рахунку №13 від 18 грудня 2015 року покупцем було сплачено на користь постачальника загальну суму 2475000,00 грн., що вбачається з платіжного доручення №407 від 21 грудня 2015 року на суму 1500000,00 грн. та платіжного доручення №16 від 15 січня 2016 року на суму 975000,00 грн..

Як вбачається з матеріалів справи:

30 грудня 2015 року згідно видаткової накладної №14 покупець отримав на складі постачальника 385,792 тонн вартістю 1216209,28 грн.;

30 грудня 2015 року згідно видаткової накладної №16 покупець отримав на складі постачальника 300 т. товару вартістю 975000,00 грн. в тому рахунку ПДВ;

08 лютого 2016 року згідно видаткової накладної №1 покупець отримав на складі постачальника 10,98 т. всього на суму 35157,96 в тому рахунку ПДВ;

08 лютого 2016 року згідно видаткової накладної №2 Покупець отримав на складі постачальника 32,66 т. на загальну суму 101246,00 грн. в тому рахунку ПДВ.

З даних видаткових накладних вбачається, що всього було поставлено 729,432 тонни товару на загальну суму 2282075,74 грн., що також стверджується підписаним обома сторонами актом звірки взаємних розрахунків станом на 23 лютого 2016 року.

Як вірно встановлено місцевим судом, з врахуванням викладеного залишок суми сплачених позивачем коштів становить 192924,26 грн.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного Кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як зазначалось вище, 18 грудня 2015 року між ТОВ Компанія Енергія та ТОВ ОСОБА_3 Трейд було укладено договір поставки №418/ТР. Разом з тим, умови договору №418/ТР від 18 грудня 2015 року були доповнені рядом додаткових угод, а саме, додатковою угодою №1 від 29 грудня 2015 року сторони погодили поставку товару - 385,792 тонн +/- 5% з вартістю 1216209,28 грн. та строк надання товару на складі не пізніше 30 грудня 2015 року включно; додаткова угода №2 від 08 лютого 2016 року сторони погодили поставку товару 249,100 тонн +/- 5%, з вартістю 766480,70 грн.; додаткова угода №3 від 08 лютого 2016 року сторони погодили поставку товару - 50,900 тонн +/- 5% з вартістю 162981,80 грн.; додаткова угода №4 від 08 лютого 2016 року згідно якої сторони дійшли згоди про поставку додаткової партії товару в кількості 10,980 тонн +/- 5% з вартістю - 35157,96 грн., строк поставки товару не пізніше 10 лютого 2016 року включно; додаткова угода №5 від 08 лютого 2016 року згідно якої сторони дійшли згоди про поставку додаткової партії товару в кількості 32,660 тонн +/- 5% з вартістю товару - 101246,00 грн. та строк поставки товару не пізніше 10 лютого 2016 року включно.

Місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку, про те що даними додатковими угодами сторони змінили умови основного договору, а саме умови щодо ціни, кількості, строків поставки товару та щодо поставки додаткової партії товару. Так, відповідно до даних додаткових договорів ТОВ "Компанія "Енергія" мала надати товар в кількості 729,432 тонни.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, матеріалами справи підтверджується, що відповідачем на виконання договірних зобов'язань передбачених додатковими договорами, які є невід'ємною частиною договору (пункт 8.2. основного договору) було виконано свої зобов'язання в повному обсязі, надано товар позивачу в кількості 729,432 тонни, що зокрема стверджується видатковими накладними на поставку товару, копії яких містяться в матеріалах справи.

Твердження апелянта стосовно того, що недопоставленим є товар в кількості 364,208 тонн є безпідставними, оскільки, внаслідок укладання додаткових договорів, якими сторони змінили умови основного договору, а саме, умови щодо ціни, кількості, строків поставки товару, дана поставка товару в такій кількості не передбачена. В матеріалах справи відсутні будь які інші договори між сторонами по справі стосовно поставки товару в кількості 364,208 тонни.

Як встановлено судами обох інстанцій, відповідачем було повністю виконано зобов'язання стосовно надання товару. Тому, безпідставними є твердження ТОВ "ОСОБА_3 ОСОБА_4" про те, що спір в даній справі виник внаслідок неправомірних дій відповідача, а саме невиконання своєчасно зобов'язання, чим і спричинено нарахування штрафу.

Місцевий господарський суд правомірно прийняв до уваги лист вих. №18/02-1 від 18 лютого 2016 року стосовно прохання позивача повернути кошти в сумі 192924,26 грн., оскільки на ньому міститься печатка та підпис генерального директора ТОВ "ОСОБА_3 ОСОБА_4" ОСОБА_5 Крім того, апелянтом не надано допустимих доказів стосовно його спростування. Долучений до матеріалів справи журнал вихідної кореспонденції позивача не може бути таким доказом, оскільки він є внутрішнім документом апелянта і жодним чином не підтверджує чи спростовує наявність листа вих. №18/02-1 від 18 лютого 2016 року.

Колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог в частині стягнення збитків у вигляді штрафу від контрагента позивача у розмірі 362250 грн. 00 коп., додаткових витрат у сумі 235795,00 грн. та упущеної вигоди у розмірі 67370,00 грн. з огляду на наступне.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

При цьому згідно частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з статтею 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Зазначена норма Господарського кодексу України кореспондується з положеннями Цивільного кодексу України, зокрема відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (частина 2 статті 224 Господарського кодексу України).

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема, включаються додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною.

Тобто для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1)протиправної поведінки; 2)шкоди та її розміру; 3)причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; 4)вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави вважати, що ними регулюються правовідносини сторін, що носять зобов'язальний характер, в тому числі щодо стягнення збитків, відшкодування яких передбачено умовами договору або вимогами закону як наслідок порушення господарського зобов'язання, тобто таких збитків, відшкодування яких, за наявності вини сторони у порушенні господарського зобов'язання, носить обов'язковий для цієї сторони характер, а наявність збитків і їх розмір перебувають у причинно-наслідковому зв'язку з порушенням.

Отже, обов'язковою умовою виникнення зобов'язальних правовідносин є договір, а оскільки між сторонами у справі договір з третіми особами (контрагентами позивача) не укладався, то відповідні зобов'язальні правовідносини у сторін не виникли, а відтак і порушення зобов'язання зі сторони ТОВ "Компанія "Енергія" не відбулося.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, зокрема, у вигляді відшкодування збитків.

Згідно зі статтею 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Частиною 4 статті 623 Цивільного кодексу України встановлено, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Враховуючи викладене, суди обох інстанцій дійшли висновку про відсутність складу цивільного правопорушення.

Інші доводи скаржника не заслуговують на увагу, оскільки їм була надана вичерпна правова оцінка судом першої інстанції на підставі наданих сторонами доказів, які відповідно до статей 33, 34 ГПК України засвідчують певні обставини і на яких ґрунтується висновок суду.

Відповідно до пункту 1 статті 103 Господарського процесуального кодексу України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи вищевикладені обставини справи та зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Вінницької області від 22.08.16 року у справі №902/481/16 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_3 Трейд" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу № 902/481/16 повернути господарському суду Вінницької області.

Головуючий суддя Мамченко Ю.А.

Суддя Саврій В.А.

Суддя Павлюк І. Ю.