ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 року Справа № 917/863/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Т. Дроботової - головуючого
І. Алєєвої, Л. Рогач

за участю представників: позивача Красовський В.Б. - дов. від 04.04.2016 р. відповідача Кайдан Д-С.Т. - дов. від 26.05.2016 р.
розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Лубенське шляхово-будівельне управління №9"
на постановувід 16.08.2016 Харківського апеляційного господарського суду
у справі№917/863/16 Господарського суду Полтавської області
за позовом"Тодіні Конструціоні Дженералі С.П.А.", Італія, м.Рим, в особі представництва "Тодіні Конструціоні Дженералі С.П.А.", м.Рівне

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лубенське шляхово-будівельне управління №9"
простягнення 90000 грн.

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року "Тодіні Конструціоні Дженералі С.П.А.", Італія, м.Рим, в особі представництва "Тодіні Конструціоні Дженералі С.П.А.", м. Рівне звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до ТОВ "Лубенське шляхово-будівельне управління №9" про стягнення 90000 грн. на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

Позивач посилався на те, що відповідач набув спірні кошти за рахунок позивача не в порядку виконання договірного зобов'язання, а поза підставами, передбаченими договором №KHR/S/01-09/18/14 на виконання робіт від 01.09.2014 р. внаслідок їх перерахування на рахунок відповідача понад вартість робіт, які підлягали виконанню, і були виконані, а тому відповідач утримує такі кошти безпідставно та повинен їх повернути.

Відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 05.07.2016 р. (суддя Киричук О.А.) позовні вимоги задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 90000 грн.

Мотивуючи рішення суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність позовних вимог, встановивши, що відповідач набув і утримує спірні кошти без достатніх правових підстав, а тому в силу приписів статті 1212 Цивільного кодексу України зобов'язаний їх повернути позивачеві.

За апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Лубенське шляхово-будівельне управління №9" Харківський апеляційний господарський суд (судді: Камишева Л.М., Івакіна В.О., Пелипенко Н.М.), переглянувши рішення господарського суду Полтавської області від 05.07.2016 р. в апеляційному порядку, постановою від 16.08.2016 р. залишив його без змін з тих же підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лубенське шляхово-будівельне управління №9" подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Полтавської області від 05.07.2016 р. і постанову Харківського апеляційного господарського суду від 16.08.2016 р. скасувати та відмовити у позові, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, зокрема, статей 59, 96 Господарського процесуального кодексу України.

Скаржник наголошує на відсутності заборгованості у відповідача перед позивачем та посилається на договір №KHR/S/14/07/1/15 від 05.08.2015 р.

Крім того, скаржник вважає, що суди необґрунтовано не задовольнили його клопотання про відкладення розгляду справи.

Від позивача надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він просить судові рішення у справі залишити без змін, як такі, що прийняті з дотримання норм матеріального і процесуального права, а касаційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення присутніх у судовому засіданні представників позивача та відповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарськими судами першої і апеляційної інстанцій, 01.09.2014 р. між Тодіні Коструціоні Дженералі С.П.А. в особі Представництва "Тодіні Коструціоні Дженералі С.П.А." (замовник) та ТОВ "Лубенське ШБУ № 9" (підрядник) був укладений договір на виконання робіт №KHR/S/01-09/18/14.

Відповідно до пункту 1.1 договору (в редакції додаткової угоди №3), замовник доручає, а підрядник зобов'язується власними та/або залученими силами виконати і здати замовникові, відповідно до договірної ціни, передбаченої цим договором, роботи з укладання верхнього крупнозернистого щільного шару асфальтобетону, товщиною 8 см, влаштування вирівнюючого шару із крупнозернистої асфальтобетонної суміші типу А, середньою товщиною 4 см та влаштування ЩПС, фр. 0*40 мм середньою товщиною 4 см, на км 228км а/д МОЗ Київ - Харків - Довжанський (Бочки - Новий Байрак - Петрівка, довжиною близько 15км), а замовник зобов'язується оплатити виконані належним чином роботи.

Згідно з пунктом 2.1.1 договору підрядник зобов'язався виконати усі роботи, що визначені в договорі та додатках до нього, у повному обсязі та у встановлені замовником строки, і передати замовнику виконані роботи за актом виконаних робіт (надання послуг).

В пункті 2.3.2 договору сторони обумовили, що замовник зобов'язується прийняти виконані роботи, у випадку їх належного виконання, за умовами даного договору і провести з ним розрахунки за фактично виконані роботи, у порядку, встановленому цим договором.

Загальний обсяг робіт з укладання верхнього крупнозернистого щільного шару асфальтобетону за цим договором, складає 105 000 м2; загальна вартість робіт за цим договором - 17 325 032,38 грн. (пункти 3.3, 3.4 договору).

Підрядник зобов'язується виконати усі роботи, передбачені цим договором, у строк, не пізніше 30 жовтня 2014 року (пункт 3.5 договору).

Згідно з пунктом 3.6 договору розрахунки між замовником і підрядником здійснюються шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок підрядника протягом 30 календарних днів з моменту узгодження та затвердження обома сторонами розрахунків на підставі актів виконаних робіт (надання послуг), роботи за якими будуть належним чином прийняті службою інженера у випадку перерахування коштів на рахунок замовника зі сторони основного Замовника. Розрахунки за договором здійснюються в безготівковому порядку. Форма розрахунків - платіжне доручення.

Відповідно до пункту 4.1 договору приймання виконаних робіт здійснюється сторонами за актом приймання-передач виконаних робіт, не частіше ніж один раз на місяць. Акт виконаних робіт готує підрядник та передає для підписання замовнику до 5 числа місяця, наступного за звітним.

Всі додатки, доповнення та зміни до даного договору є його невід'ємними частинами (пункт 8.7).

До вказаного договору сторонами неодноразово вносилися зміни, шляхом укладання додаткових угод №1 від 24.10.2014 р., №2 від 25.10.2014 р., №3 від 27.10.2014 р.

Так, додатковою угодою № 1 від 24.10.2014 р. сторони домовилися доповнити договір пунктом 2.4.2 наступного змісту: "Замовник має право надавати підряднику, за час дії договору, матеріали, необхідні для виконання робіт, передбачених умовами договору та надавати різного роду послуги, пов'язані з виконанням умов даного договору".

Додатковою угодою №2 від 25.10.2014 р. сторони, зокрема, домовилися доповнити договір пунктом 2.4.3 такого змісту: "Замовник має право надавати підряднику, за час дії договору, в оренду техніку, необхідну для виконання робіт, передбачених даним договором; замовник має право надавати підряднику, за час дії договору, матеріали, необхідні для виконання робіт, передбачених умовами договору, пов'язані з виконанням умов даного договору" та пунктом 3.7 - "Загальна приблизна вартість усіх робіт, передбачених пунктом 1.1 цього договору, складає 27044104,17 грн. ".

Водночас, додатковою угодою №3 від 27.10.2014 р. сторони, окрім іншого, погодили доповнити договір пунктами 3.11, 3.12, за умовами яких загальна приблизна вартість усіх робіт, передбачених пунктом 1.1 цього договору, складає 7572738,00 грн.; остаточна загальна вартість робіт, а також остаточний загальний їх обсяг, за цим договором, зазначаються в актах виконаних робіт (надання послуг), затверджених обома сторонами, а пунктом 17 вказаної додаткової угоди визначили, що з моменту її затвердження додаткові угоди №1, №2 втрачають свою юридичну силу.

Господарські суди першої та апеляційної інстанцій під час розгляду спору встановили та це підтверджено матеріалами справи, що позивач перерахував на рахунок відповідача грошові кошти на загальну суму 12761084,57 грн., що підтверджується платіжними дорученнями наявними в матеріалах справи (а.с.16-23).

Також позивачем було надано відповідачу матеріали, необхідні для виконання робіт, на загальну суму 7378604,29 грн. При цьому, за накладною від 29.01.2015 р. №ВН- 0000001 відповідачем частково на суму 1947314,51 грн. було повернуто наданий позивачем матеріал.

В свою чергу, відповідач (і це встановили суди, з підтвердженням матеріалами справи) виконав роботи за договором на загальну суму 7569064,61 грн., що підтверджується актами здачі-приймання виконаних робіт за серпень 2015 року від 25.08.2015 р., актом здачі-приймання виконаних робіт за грудень 2015 року від 14.12.2015 р. (а.с. 34-36). При цьому залишок коштів, перерахованих йому позивачем поза спірним договором (понад суму визначену договором), відповідач позивачеві не повернув.

В подальшому, сторони провели залік зустрічних однорідних вимог у зв'язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем склала 2231090,81 грн., що також підтверджується актом звірки взаєморозрахунків станом на 31.12.2015 р., підписаним обома сторонами і скріпленим їх печатками.

Отже, як вбачається з матеріалів справи та було встановлено господарськими судами, відповідач набув вказані кошти за рахунок позивача не в порядку виконання останнім договірного зобов'язання, а поза підставами, передбаченими договором від 01.09.2014 р., внаслідок їх перерахування на рахунок відповідача понад вартість підрядних робіт, послуг і матеріалів, котрі підлягали виконанню, поставці і оплаті. Тобто, зазначена сума коштів є безпідставно утримуваною відповідачем.

Між тим, позивач, посилаючись на скрутний фінансовий стан і відсутність коштів на сплату судового збору, просив стягнути з відповідача у судовому порядку лише 90000 грн. безпідставно набутих коштів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарськими судами першої та апеляційної інстанцій, предметом спору у даній справі є вимога "Тодіні Конструціоні Дженералі С.П.А.", Італія, м.Рим, в особі представництва "Тодіні Конструціоні Дженералі С.П.А.", м. Рівне про стягнення з ТОВ "Лубенське шляхово-будівельне управління №9" безпідставно утримуваних останнім грошових коштів у сумі 90000 грн.

Ухвалюючи судові акти у справі, господарські суди дійшли висновку про обґрунтованість позову та задовольнили позовні вимоги.

Відповідно до приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

З цією нормою кореспондується і стаття 175 Господарського кодексу України, якою визначено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з приписами статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Господарські суди під час розгляду спору встановили та це підтверджується матеріалами справи, що сума, яка є предметом стягнення у даній справі, була перерахована позивачем на рахунок відповідача поза межами договірних (зобов'язальних) платежів, тобто відповідач набув 90000 грн. спірних коштів за рахунок іншої сторони (позивача) не в порядку виконання договірного зобов'язання, а поза підставами, передбаченими спірним договором.

Отже, як встановили господарські суди та підтверджено матеріалами справи, зобов'язання з повернення цих грошових коштів за правовою природою є таким, що виникло у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави (стаття 1212 Цивільного кодексу України), тобто є окремим від зобов'язань, які виникають з договору підряду.

Відповідно до приписів статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

У розумінні приписів наведених норм зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна породжують такі юридичні факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Як вже зазначалося, всі складові безпідставного набуття спірних коштів відповідачем встановлено судами.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 14.10.2014 р., від 25.03.2015р. у справі №917/2572/13.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази. У касаційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Беручи до уваги викладене, судова колегія вважає рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не вбачається.

Довід скаржника про необґрунтовану, на його думку, відмову судів у відкладенні розгляду справи, визнається неспроможним, оскільки у відповідності до приписів статті 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні. При цьому, питання про те, що наявні певні перешкоди для розгляду справи, вирішується судом залежно від конкретних обставин справи. Так, зокрема, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду від 14.06.2016 р. розгляд справи місцевим господарським судом відкладався, між іншим з урахуванням клопотання відповідача про таке відкладення (а.с. 85, 88). Крім того, відповідач не був позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - четвертою статті 28 Господарського процесуального кодексу України, як з числа своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

Інші доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, судова колегія також вважає непереконливими, вони спростовуються матеріалами справи та встановленими судами обставинами.

Керуючись пунктом 1 статті 1119, статтями 1115, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

П О С Т А Н О В И В :

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 16.08.2016 р. у справі № 917/863/16 та рішення господарського суду Полтавської області від 05.07.2016 року залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Головуючий суддя Т. Дроботова

Судді: І. Алєєва

Л. Рогач