ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2016р. справа№ 914/2514/16

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с. Жуків Бережанського району Тернопільської області

до відповідача: приватного акціонерного товариства "Ремонтно-інструментальний завод", смт. Івано-Франкове Яворівського району Львівської області

про стягнення 93 227, 50 грн.

cуддя Юркевич М.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - фізична особа-підприємець

від відповідача: не з'явився

На розгляд до Господарського суду Львівської області поступила позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства "Ремонтно-інструментальний завод" про стягнення 93 227, 50 грн.

Ухвалою господарського суду від 30.09.2016р. порушено провадження у даній справі та призначено її до розгляду на 11.10.2016р.

Розгляд справи відкладався з підстав викладених у відповідних ухвалах суду від 11.10.2016р. та 25.10.2016р.

В судовому засіданні 08.11.2016р. представник позивача роз'яснив зміст заявлених вимог, просив суд позов задоволити. Крім того, на виконання вимог ухвали суду від 25.10.2016р., надав витребувані документи, зокрема, технічні висновки за результатами проведених робіт згідно договору.

Відповідач в жодне судове засідання явку свого уповноваженого представника не забезпечив, причини неявки суду не повідомив, вимоги попередніх ухвал суду не виконав.

Із врахуванням наведеного, матеріалів у справі, господарським судом дотримано встановлених ст.129 Конституції України, ст.ст.4-2,4-3 ГПК України засад здійснення судочинства та забезпечено відповідачу передбачені ст. 22ГПК України права, як сторони в процесі (зокрема відкладався розгляд справи для надання можливості реалізації своїх прав сторонами), а тому суд, в межах процесуального Закону (ст.ст.43,69,75 ГПК України) вбачає за можливе розглянути спір за відсутності представника відповідача за наявними матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши подані докази, суд встановив наступне:

02.10.2015р. між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (позивачем) та приватним акціонерним товариством «Ремонтно-інструментальний завод» (відповідачем) було укладено договір №82 на виконання робіт пов'язаних з обстеженням та дослідженням технічного стану конструкцій інструментального цеху загальною площею 3729,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 4.1 договору, а також протоколу узгодження договірної ціни сторони домовилися, що загальна вартість робіт за договором складає 93 227,50 грн.

З матеріалів справи вбачається, що 16.04.2015р., на виконання умов договору, сторонами було підписано акт приймання-передачі виконаних робіт, за умовами якого позивач передав, а відповідач прийняв роботи з виготовлення ескізного проекту по згаданому вище об'єкту. Акт було підписано сторонами без зауважень та застережень.

В підтвердження здійснення даних робіт позивачем було представлено суду технічні висновки за результатами проведених робіт згідно договору.

За умовами п. 4.2 договору, термін оплати відповідачем за прийняті роботи становить не пізніше 3-ох днів з моменту підписання акту прийому-передачі.

Як стверджує позивач, відповідач, як у зазначений в договорі строк, так і станом на час розгляду даної справи, оплати за роботу не здійснив.

01.09.2016р. між сторонами по справі було проведено звірку взаєморозрахунків, за результатами якої було погоджено та підтверджено заборгованість відповідача перед позивачем згідно договору від 02.04.2016р. в сумі 93 227,50 грн.

З огляду на вищенаведене, позивач звернувся до господарського суду з вимогою про стягнення з відповідача 93 227,50 грн. в судовому порядку.

У своєму відзиві на позов, відповідач повністю визнав свій борг перед позивачем в заявленій до стягнення сумі, однак зазначив, що неможливість оплати боргу зумовлена арештом Шевченківським РВ ДВС рахунків товариства.

Розглянувши доводи позовних вимог, вивчивши матеріали справи та наявні в ній докази, заслухавши пояснення представника позивача суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими що підлягають до задоволення повністю. При цьому, суд виходить із наступного:

Відповідно до ст. 175 ГК України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 174 ГК України визначено, що господарські зобов'язання виникають, зокрема, безпосередньо з господарського договору, інших угод, передбачених законом, але таких, які йому не суперечать, а також внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

В силу приписів статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Між сторонами у справі виникли договірні відносини на підставі договору на виконання робіт №82 від 02.04.2015р.

Відповідно до ч.1 ст. 837 ГК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Підставою для звернення позивача до суду стало невиконання відповідачем умов договору в частині оплати за виконані роботи.

Так, згідно п. 4.2 договору, термін оплати відповідачем за прийняті роботи становить не пізніше 3-ох днів з моменту підписання акту прийому-передачі.

Як встановлено судом, акт прийому передачі сторони підписали 16.04.2015р., а отже, кінцевим строком по оплаті за роботи було 19.04.2015р.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач належним чином не виконав свого зобов'язання та не сплатив коштів за виконані позивачем роботи, внаслідок чого допустив заборгованість в сумі 93 227,50 грн.

Більше того, зазначена сума боргу також підтверджується підписаним двома сторонами актом звірки взаєморозрахунків від 01.09.2016р. та відзивом на позов, в якому відповідач визнав свою заборгованість в повному обсязі.

За умовами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи, що позивачем представлено достатньо об'єктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 43,33,34,44,49,82,84,85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволити повністю.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства "Ремонтно-інструментальний завод" (адреса: 81070, Львівська область, Яворівський район, м. Івано-Франкове, вул. Львівська, 55, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2, код ІПН НОМЕР_1) 93 227,50 грн. основного боргу грн. та 1 398,42 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст.116 та 117 ГПК України.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

У судовому засіданні 08.11.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 10.11.2016р.

Суддя Юркевич М. В.