ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25.10.2016 Справа № 905/2427/16

Господарський суд Донецької області у складі

головуючого судді Кучерявої О.О.,

при секретарі судового засідання Соколовій С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3

про стягнення заборгованості в розмірі 117639, 87 грн.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_4, за довір. №628 від 06.09.2016р.,

від відповідача: не з'явився,

від третьої особи: не з'явився,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в розмірі 117639, 87 грн.

Правовою підставою стягнення представник позивача під час розгляду справи вважає норми статей 525, 526, 612, 625, 692 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 25 червня 2014 року між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 укладений договір поставки №2014-06-25 за яким останній поставлений товар на суму 36790 грн., що підтверджується накладною. Сума боргу за поставлений товар відповідачем не сплачена.

01 лютого 2016 року між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 укладено договір відступлення права вимоги №010216, за умовами якого позивачу передані

Відповідно до пункту 2 Специфікації до договору позивачем нараховано доплату в розмірі 38056, 54 грн.

На підставі пунктів 6.2, 6.4 договору поставки позивачем нараховано штраф в розмірі 9197, 50 грн., пеню в розмірі 31367, 27 грн.

У зв'язку із невиконанням відповідачем грошового зобов'язання, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України та позивачем нараховано 3% річних в розмірі 2228, 56 грн.

Ухвалою суду від 13 вересня 2016 року залучено до участі у справі ОСОБА_3 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Ухвалою суду від 11 жовтня 2016 року за клопотанням представника позивача продовжений процесуальний строк розгляду спору на 15 днів.

Представник позивача у судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним в позові, просив задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду справи був належним чином повідомлений, причини неявки невідомі. Заяв про розгляд справи у його відсутність не надходило.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду справи був належним чином повідомлений, заяв про розгляд справи у його відсутність ге надходило.

Представнику позивача у судовому засіданні роз'яснені права та обов'язки, передбачені статтями 20, 22, 78 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотань щодо фіксації судового процесу не заявлено, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд,

ВСТАНОВИВ:

25 червня 2014 року між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (Постачальник) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (Покупець) укладений договір поставки № 2014-06-25 (надалі по тексту-договір), за умовами якого постачальник поставляє, а покупець приймає та оплачує обладнання (продукція), на умовах, передбачених цим договором, у кількості, за цінами і в терміни, обумовлені в специфікаціях до цього договору, які є невід'ємною частиною цього договору.

Покупець оплачує доставлену постачальником продукцію за ціною, передбаченою в Специфікаціях, що додається до цього договору (пункт 3.2).

25 червня 2014 року сторонами складена та підписана специфікація №1 договору, умовами якої останніми погоджено ціна, кількість товару.

Загальна вартість продукції за цією Специфікацією на дату її підписання Сторонами договору складає 3015 доларів США (три тисячі п'ятнадцять доларів США, 00 центів), що в еквіваленті складає 36790, 00 грн. (тридцять шість тисяч сімсот дев'яносто гривень 00 копійок), яка визначена згідно комерційного курсу продажу долара США до гривні, на рівні 12,20 грн. за 1 долар США, який використовується в ТОВ «Технології мереж». Остаточна вартість з урахуванням комерційного курсу продажу долара США до гривні, зазначається у видаткові накладній (пункт 2 Специфікації).

Згідно із пунктом 10 Специфікації продукція поставляється на умовах ЕХW при поставці згідно з правилами ІНКОТЕРМС 2010, відповідно до пункту 4.2.1 договору поставки.

Моментом переходу права власності на продукцію, зазначену в Специфікації, від постачальника до покупця, є дата зазначена на видатковій накладній (пункт 11 договору).

Факт поставки товару відповідачу підтверджується наявними в матеріалах справи накладною на суму 36790 грн. Товар отриманий відповідачем, що підтверджується останнього.

Відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, в даному випадку накладна є первинними обліковими документами в розумінні вищезазначеного Закону та підписання покупцем накладних підтверджує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, а тому є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідно до пунктів 3, 4 Специфікації оплата вартості продукції здійснюється покупцем не пізніше 28 липня 2014 року включно. У випадку якщо на дату здійснення оплати вартості продукції, чи її частини, комерційний курс долара США до гривні, який існував на дату укладання цієї Специфікації зміниться, то вартість продукції (чи її відповідна частина) підлягатиме пропорційному перерахунку (надалі - коригування вартості продукції»), як це передбачено цією Специфікацією. Коригування вартості продукції означає пропорційний перерахунок будь - якого платежу у рамках оплати вартості продукції, яку покупець сплачує у повному розмірі чи частинами, який здійснюється стосовно кожного такого окремого платежу у рамках оплати продукції.

Постачальник матиме право скласти та належним чином надати покупцю акт - розрахунок, який відображатиме коригування вартості продукції, яке здійснюється у відповідності до формули, наведеної у пункті 5 Специфікації. Цим покупець підтверджує, що такий акт - розрахунок визнається покупцем як факт належного проведення сторонами коригування вартості продукції та є підставою для здійснення сторонами відповідних платежів з урахуванням відповідних коригувань (пункт 6 Специфікації).

Згідно із пунктом 7 протягом 2 (двох) календарних днів з дати отримання від постачальника розрахунку, який відображатиме коригування вартості продукції, та складеного на його підставі рахунку - фактури, або рахунку, Покупець здійснює доплату відповідно до такого розрахунку.

01 лютого 2016 року між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (первісний кредитор) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (новий кредитор) укладений договір відступлення прав вимоги №010216, за умовами якого первісний кредитор згідно із вимогами п.1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України передає, а новий кредитор приймає всі належні первісному кредитору права вимоги за договором поставки №2014-06-25 від 25 червня 2014 року, укладеним між первісним кредитором та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2.

Відповідно до пункту 1.2 договору відступлення права вимоги первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає всі права вимоги за договором, вказаним у пункті 1.1 цього договору та додатковими угодами до нього (за наявності) в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Новий кредитор набуває право вимагати від боржника належного виконання обов'язку з оплати вартості поставленої продукції відповідно до умов договору поставки №2014-06-25 від 25 червня 2014 року. Право вимоги за засноване на договорі поставки №2014-06-25 від 25 червня 2014 року та Специфікації №1 від 25 червня 2014 року до договору на суму 36790 грн. та включає в себе право коригування зазначеної суми, тобто пропорційний перерахунок суми у випадку зміни комерційного курсу долара США до гривні на умовах, визначених в пунктах 2,4,5,6,7 Специфікації №1 від 25 червня 2014 року до договору (пункт 1.3 договору про відступлення права вимоги).

Частинами 1, 3 статті 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов'язанні допускається протягом усього часу існування зобов'язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Статтею 688 Цивільного кодексу України на покупця покладено обов'язок повідомити продавця про порушення умов договору щодо кількості, асортименту, якості, комплектності товару в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

Згідно із частинами 1,2 статті 666 Цивільного кодексу України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Виходячи зі змісту статей 688 та 690 Цивільного кодексу України, товари, від яких покупець відмовився, повинні прийматися ним на відповідальне зберігання.

Пунктом 4.6 договору первинним кредитором та боржником обумовлено застосування норм Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю від 25.04.1966р. №П-7 та Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за кількістю від 15.06.1965р. №П-6.

Згідно із пунктом 14 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю від 25.04.1966р. №П-7, приймання продукції по якості і комплектності виробляється у точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, основними й особливими умовами постачання, іншими обов'язковими для сторін правилами, а також по супровідним документам, що засвідчують якість і комплектність продукції що поставляється (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення про якість, рахунок-фактура, специфікація тощо). Відсутність зазначених супровідних документів або деяких з них не припиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну якість і комплектність продукції, що надійшла, і в акті вказується, які документи відсутні.

Відповідно до пункту 12 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю від 15.06.1965 №П-6 приймання продукції по кількості здійснюється по транспортним і супровідним документам (рахункові-фактурі, специфікації, описові, пакувальним ярликам і ін.) відправника (виготовлювача). Відсутність зазначених супровідних документів або деяких з них не припиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну наявність продукції, що надійшла, і в акті вказується, які документи відсутні.

Зазначені вище акти в матеріалах справи відсутні, претензій до відповідач1 стосовно того, що не вистачає документів, передбачених пунктом 4.3 договору, позивачем не надано, що на думку суду, свідчить про те, що всі передбачені договором документи позивачем були отримані. Доказів відмови від товару позивачем не надано, товар прийнятий без будь-яких заперечень.

Оскільки суду не надано доказів незгоди відповідача щодо належності виконання позивачем прийнятих на себе згідно договору зобов'язань, не надано доказів відмови від цього майна, суд дійшов висновку, що свої зобов'язання позивач виконав у відповідності з умовами договору.

Враховую те, що доказів складання та надсилання відповідачу акту - рахунку, який відображатиме коригування вартості продукції суду не надано, право на зміну вартості продукції у позивача відсутнє, з огляду на що стягненню підлягає сума основного боргу в розмірі 36790 грн.

Відповідно до пункту 6.4 договору у випадку порушення строку оплати, який зазначений у Специфікації до цього договору, за продукцію по кожній окремій специфікації та/або рахунку - фактури, більше ніж на 60 календарних днів покупець зобов'язується сплатити постачальнику штраф у розмірі 25% від суми простроченого платежу протягом десяти банківських днів з дати встановлення вказаного в цьому пункті прострочення у кількості 60 календарних днів.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Перевіривши арифметичний розрахунок штрафу, суд визнає його вірним, стягненню підлягає 9197, 50 грн.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 31367, 27 грн. необхідно зазначити наступне.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що пенею є вид неустойки, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши арифметичний розрахунок пені за період з 29 липня 2014 року по 03 серпня 2016 року, суд визнає його невірним, з огляду на те, що позивачем зазначений період більший ніж шість місяців. За розрахунком суду розмір пені за період з 29 липня 2014 року по 29 січня 2015 року становить 4897, 61 грн.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши арифметичний розрахунок 3% річних за період з 29 липня 2014 року по 03 серпня 2016 року його вірним, стягненню підлягає 2228, 56 грн.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з пунктом 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, які у певних умовах ставляться.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин та враховуючи, що відповідач свої зобов'язання з оплати товару не виконав, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Таким чином, судові витрати, пропорційно відношенню розміру задоволених вимог до розміру первісних, згідно ст.49 Господарського процесуального кодексу України стягуються з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в розмірі 117639, 87 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2) суму основного боргу в розмірі 36790 грн., штраф в сумі 9197,50 грн., 3 проценти річних в розмірі 2228, 56 грн., пеню в розмірі 4897, 61 грн. витрати по сплаті судового збору в розмірі 796,71 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

У судовому засіданні 25 жовтня 2016 року проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення. Повний текст рішення складено та підписано 31 жовтня 2016 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

Суддя О.О. Кучерява