номер провадження справи 21/11/16-29/112/14
Господарський суд Запорізької області
Ухвала

за результатами розгляду в межах справи про банкрутство позову про визнання недійсними договору позики та додаткових до нього угод

28 жовтня 2016 р. Справа № 908/6036/14908/564/16

м. Запоріжжя

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю спільне Українсько-Польське підприємство "Ай.Ті.Джі-Інвест", код з ЄДР-34461503, м.Світловодськ Кіровоградської області

Відповідач-1 Приватне акціонерне товариство "Завод напівпровідників", код з ЄДР-31792555, м. Запоріжжя

Відповідач-2 Товариство з обмеженою відповідальністю "Актив Солар" (АCTIV Solar Gmbh), ідентифікаційний код - FN 307602g, Австрія, 1010 м. Відень Віпплінгерштрассе, 35

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1 Фонд державного майна України (01601 м.Київ вул.Кутузова, 18/19, код з ЄДР-00032945)

про визнання недійсними договору позики № 18 від 10.02.2009р. та додаткових до нього угод № 1 від 15.04.2011р., №2 від 04.11.2011р., № 3 від 30.07.2014р.

Суддя В.А. Кричмаржевський

За участю представників:

- позивача не зявився

- відповідача - 1 не зявився

- відповідача - 2 ОСОБА_1

- третьої особи ОСОБА_2

Установив:

До господарського суду Запорізької області з позовом про визнання недійсними договору позики №18 від 10.02.2009р. та додаткових до нього угод №1 від 15.04.2011р., №2 від 04.11.2011р., №3 від 30.07.2014р., укладених між позикодавцем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Актив Солар" і позичальником - Приватним акціонерним товариством "Завод напівпровідників", звернувся конкурсний кредитор у справі №908/6036/14 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Завод напівпровідників", код з ЄДР-31792555, м.Запоріжжя, Товариство з обмеженою відповідальністю спільне Українсько-Польське підприємство "Ай.Ті.Джі-Інвест", код з ЄДР-34461503, Світловодськ Кіровоградської області (ухвала господарського суду Запорізької області у справі №908/6036/14 від 30.07.2015р.).

На думку позивача вищезгаданий договір позики, згідно з яким відповідачу-1 надані кошти, укладений з порушенням закону. За цим договором була надана відповідачем-2 відповідачеві-1 позика у розмірі 633 245 640,67 грн., з яких основний борг 34 371 338,56 дол. США (542 111 901,01грн.) та відсотки 5 778 121,85 дол. США (91 133 739,67грн.). Укладенню цього договору повинно було передувати рішення загальних зборів акціонерів, оскільки згідно зі статтею 70 Закону України "Про акціонерні товариства" в редакції, яка діяла на момент укладення договору, рішення про вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є предметом такого правочину, перевищує 25 відсотків, але менша ніж 50 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства, приймається простою більшістю голосів акціонерів, які зареєструвалися для участі у загальних зборах та є власниками акцій. Рішення про вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є предметом такого правочину, становить 50 і більше відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства, приймається трьома чвертями голосів акціонерів від загальної їх кількості. Оскільки вартість послуг, що є предметом цього правочину становить більше 50 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності товариства, то позивач вважає, що спірний договір був укладений відповідачами з порушенням статті 70 Закону України "Про акціонерні товариства". Також оскільки відповідач-2 є власником 74,99% акцій відповідача-1 і представник відповідача-2 входить до складу наглядової ради ПрАТ "Завод напівпровідників" та погоджував укладення договору позики, то порушені норми статті 71 Закону України "Про акціонерні товариства", згідно з якою якщо заінтересована у вчиненні правочину особа є членом наглядової ради, вона не бере участі у голосуванні з питання вчинення такого правочину, якщо більшість членів наглядової ради є особами, заінтересованими у вчиненні такого правочину, це питання виноситься на розгляд загальних зборів.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представники відповідачів заперечують проти позову, вважають спірний договір позики таким, що був укладений ними з дотриманням чинного законодавства.

Сторонами надані додаткові документи, які долучені до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 11.10.2016р. розгляд справи відкладений до 28 жовтня 2016р. на 10-00 год.

Господарським судом за клопотанням керуючого санацією ухвалою від 20 жовтня 2016р. залучено Фонд державного майна України у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1.

Від сторін надійшли додаткові документи, які долучені до матеріалів справи.

Безпосередньо перед судовим засіданням 28 жовтня 2016р. надійшли клопотання позивача, керуючого санацією, третьої особи про відкладення розгляду справи.

Від відповідача-2 також надійшли клопотання про призначення економічної експертизи та здійснення розгляду справи колегіально у складі трьох суддів.

Розглянувши ці клопотання, суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, оскільки підстави для відкладення розгляду справи, передбачені у статті 77 ГПК України, відсутні, також у справі достатньо доказів для прийняття судом рішення.

Немає підстав і для призначення економічної експертизи, оскільки відповідно до статті 41 Господарського процесуального кодексу України судова експертиза призначається господарським судом для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, але у даному випадку таких питань у суду не виникало.

Відповідно до статті 4-6 ГПК України справи у місцевих господарських судах розглядаються одноособово. Залежно від категорії і складності справи, будь-яку справу, що відноситься до підсудності цього суду, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів.

При цьому слід зазначити, що ініціатором розгляду справи колегіально у складі трьох суддів є суддя-доповідач, якого визначила автоматизована система документообігу суду. Але і в цьому випадку суддя-доповідач не вбачає підстав для розгляду справи колегіально у складі трьох суддів, а тому відхиляється і це клопотання.

В наступне засідання суду, яке відбулось 28.10.2016р., позивач та відповідач-1 не забезпечили явку своїх представників, хоча були повідомлені в установленому законом порядку.

З огляду на обмеженість розгляду справи визначеними законом процесуальними строками, відсутність перешкод для розгляду справи, достатність матеріалів справи для розгляду та прийняття відповідного рішення, судове засідання відбулося за відсутності вказаних осіб, згідно зі статтею 75 ГПК України.

Судове засідання фіксувалось за допомогою програмно-апаратного комплексу «Оберіг».

Оцінивши надані докази, наведені обґрунтування сторін, пояснення учасників судового засідання, проаналізувавши діюче законодавство, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції Закону України № 4212-VI від 22.12.2011р.) (далі - ОСОБА_3 про банкрутство) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України (далі ГПК України), іншими законодавчими актами України.

Відповідно до статті 41 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

Частиною 4 статті 10 Закону про банкрутство передбачено, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником.

Згідно з ч.4 статті 20 Закону про банкрутство за результатами розгляду заяви конкурсного кредитора про визнання недійсним правочину (договору) або спростування майнових дій боржника господарський суд виносить ухвалу.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 67 Господарського кодексу України передбачено, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

За частиною 4 статті 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Позивач вважає, що при укладенні договору позики №18 від 10.02.2009р. між позикодавцем Товариством з обмеженою відповідальністю "Актив Солар" і позичальником Відкритим акціонерним товариством "Завод напівпровідників", правонаступником якого являється Приватне акціонерне товариство "Завод напівпровідників", відповідачем-1 не було дотримано положень Закону України "Про акціонерні товариства" від 17.09.2008р. №514-VI, яке полягає в тому, що він не погодив з загальними зборами акціонерів укладення цього правочину, сума якого перевищувала 25 відсотків активів товариства, як того вимагає ч.2 статті 70 вищезгаданого Закону.

За цим договором відповідач-2 повністю виконав свої зобовязання, перерахувавши відповідачеві-1 42 000 000 доларів США у безготівковій формі окремими траншами шляхом переказу зазначеної суми на поточний валютний рахунок позичальника ПрАТ "Завод напівпровідників".

Про те, що цей правочин між відповідачами у справі реально відбувся, свідчать не лише пояснення представників відповідачів, які не заперечували проти виконання відповідачем-2 зобовязань за цим договором, але й платіжні документи та реєстраційне свідоцтво Головного управління Національного банку України по м.Києву і Київській області №10832 від 05.03.2009р., що підтверджує набуття чинності договору з моменту реєстрації його в територіальному управлінні Національного Банку України, надані відповідачем-2 - Товариством з обмеженою відповідальністю "Актив Солар", які долучені до справи. Про правомірність цієї угоди свідчить також і визнані господарським судом Запорізької області кредиторські вимоги ТОВ "Актив Солар" (АCTIV Solar Gmbh), ідентифікаційний код-FN 307602g, Австрія, 1010 м.Відень Віпплінгерштрассе, 35, у справі № 908/6036/14 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Завод напівпровідників" згідно з ухвалою від 30 липня 2015р., винесеною за результатами попереднього засідання суду.

Згідно з цією ухвалою Товариство з обмеженою відповідальністю "Актив Солар" (ACTIV Solar GmbH) визнано конкурсним кредитором з грошовими вимогами до боржника у розмірі 3 млрд. 162 млн. 703 тис. 714грн. 92 коп. з четвертою чергою задоволення. В цю суму включені і вимоги за оспорюваним договором позики №18 від 10.02.2009р. Ухвала переглядалась судами апеляційної та касаційної інстанцій і в цій частині не змінювалась.

Відповідно до статті 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони. Факти, які відповідно до закону вважаються встановленими, не доводяться при розгляді справи.

ОСОБА_3 України "Про акціонерні товариства", на які посилається позивач, суд вважає доводи і висновки позивача помилковими.

Норми цього Закону правомірно не були застосовані відповідачем-1 в частині погодження значних правочинів загальними зборами при укладенні договору позики, оскільки відповідно до п.5 розділу XVII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про акціонерні товариства" статути та внутрішні положення акціонерних товариств, створених до набрання чинності цим Законом, підлягають приведенню у відповідність із нормами цього Закону не пізніше ніж протягом двох років з дня набрання чинності цим Законом. Тобто, ця норма зобовязувала відповідача-1 протягом двох років привести свої статутні документи у відповідність з вказаним законом.

А на момент укладення спірного договору позики № 18 встановлений законом дворічний строк ще не минув, а тому відповідач-1 вправі був укладати договір на умовах, зазначених у його Статуті.

А відповідно до статті 41 Закону України "Про господарські товариства" від 19.09.1991р. №1576-ХІІ, який регулював відносини акціонерних товариств до набрання чинності Закону України "Про акціонерні товариства", до компетенції загальних зборів акціонерів не входили такі питання, як надання згоди акціонерному товариству на укладення значних правочинів.

Відповідно до Статуту ПрАТ "Завод напівпровідників", який був досліджений в судовому засіданні (копія у матеріалах справи), і який діяв на момент укладення спірного договору позики у 2009 році, до компетенції загальних зборів акціонерів не входило обовязкове погодження значних правочинів, що перевищують 25 відсотків активів товариства.

Також суд вважає за необхідне зазначити і про наступне.

З моменту порушення щодо боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, і спеціальні норми Закону про банкрутство мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.11.2015року у справі № 916/2019/13.

Згідно зі статтею 11128 ГПК України рішення Верховного Суду України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

А тому частину 1 статті 20 Закону про банкрутство слід розуміти таким чином, що нею встановлені деякі особливості та обмеження у реалізації права конкурсного кредитора на подання до господарського суду позову щодо визнання недійсними правочинів (договорів).

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 06 січня 2015р. порушено провадження у справі № 908/6036/14 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Завод напівпровідників", код з ЄДР-31792555, м.Запоріжжя. У даний час триває процедура санації цього підприємства.

Відповідно до частини 1 статті 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого.

Тобто, законом передбачені лише дві обставини, при виникненні яких надано право конкурсному кредитору звертатися до суду із заявою про визнання недійсними правочинів (договорів): - правочин (договір) був укладений після порушення справи про банкрутство і - правочин (договір) був укладений протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство.

Так, оспорюваний договір позики укладений 10 лютого 2009р. за волевиявленням учасників правочину - ТОВ "Актив Солар" позикодавцем і ПрАТ "Завод напівпровідників" позичальником.

Провадження у справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Завод напівпровідників", код з ЄДР-31792555, м.Запоріжжя, порушене 06 січня 2015р.

Вказане свідчить про його укладення не після порушення справи про банкрутство і навіть не протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, а значно раніше.

Також стаття 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" містить вичерпний перелік підстав для визнання господарським судом правочинів (договорів) або майнових дій боржника недійсними або спростованими у межах провадження у справі про банкрутство за заявою конкурсного кредитора, як-то:

- боржник безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобовязання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог;

- боржник виконав майнові зобовязання раніше встановленого строку;

- боржник до порушення справи про банкрутство взяв на себе зобовязання, в результаті чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобовязань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим;

- боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови, що в момент прийняття зобовязання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів;

- боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів боржнику перевищувала вартість майна;

- боржник прийняв на себе заставні зобовязання для забезпечення виконання грошових вимог.

Але жодну з цих позицій відповідач-1, укладаючи договір позики, не порушив.

Суд, враховуючи те, що спеціальні норми Закону про банкрутство мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України, вважає, що позивач безпідставно звернувся з цим позовом до суду, оскільки право для такого звернення конкурсного кредитора до суду, враховуючи строки, зазначені у частині 1 статті 20 Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", у нього відсутнє.

Позивачем всупереч статтям 33 і 34 Господарського процесуального кодексу України не доведено допущення відповідачами порушень закону при укладенні договору позики №18 від 10.02.2009р. та додаткових угод до нього, а тому у позові слід відмовити. Судові витрати відповідно до статті 49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись частиною 4 статті 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", статтями 49, 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

Ухвалив:

У позові відмовити.

Суддя В.А. Кричмаржевський