ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2016 р. Справа № 911/2656/16

За позовом Керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області, Київська обл., с. Софіївська Борщагівка

до 1) Української міської ради Обухівського району Київської області, Київська обл.,

м. Українка

2) Товариства з обмеженою відповідальністю Українська інвестиційна будівельна компанія Укржитлоінвест, м. Київ

про визнання недійсним рішення та договору оренди

Суддя Мальована Л.Я.

Представники сторін:

згідно протоколу судового засідання.

Обставини справи:

Прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави про визнання незаконним та скасування рішення Української міської ради 62 сесії 6 скликання від 13.11.2014 року "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ТОВ "УІБК "Укржитлоінвест" для будівництва багатофункціонального житлового комплексу в м. Українка по вулиці Соснова та про надання земельної ділянки в оренду, а також визнати недійсним договір оренди земельної ділянки № 3110 від 25.11.2014 року та скасувати його державну реєстрацію.

Відповідач 2 проти позову заперечує з підстав викладених у відзиві на позовну заяву

В судовому засіданні, яке відбулось 12.10.2016 року були присутні прокурор та представники відповідачів, тому суд після відкриття судового засідання перейшов до розгляду позовних вимог по суті. У зв'язку з тим, що відповідачем 1 було подано відзив на позовну заяву та додаткові документи в судовому засіданні була оголошена перерва до 21.10.2016 року для вивчення та дослідження поданих доказів.

Після оголошеної перерви, прокурором було подано клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення пов'язаної з нею іншої справи № 911/3301/16, яка розглядається господарським судом Київської області, тому в судовому засіданні була повторно оголошена перерва до 26.10.2016 року.

Зазначене клопотання відхилене судом у звязку з недоведеністю прокурором обставин, які можуть вплинути на результати судового розгляду по даній справі, що також не позбавляє прокурора права звернення до суду з заявою за нововиявленими обставинами.

За результатами оцінки доказів поданих сторонами, у нарадчій кімнаті судом було прийнято рішення та проголошено лише вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представників відповідачів, суд встановив:

11.02.2010 року Українською міською радою було прийнято рішення «Про затвердження Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ «УІБК «Укржитлоінвест» в оренду для будівництва набережної, багатофункціонального житлового комплексу з нежитловими приміщеннями соціального призначення та дитячим садком в м. Українка в районі вулиці Будівельників в межах Української міської ради Обухівського району Київської області та надання цієї земельної ділянки в оренду», на виконання якого між відповідачами було укладено договір оренди земельної ділянки від 26.02.2010 р. загальною площею 4, 1185 га, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_1 за № 625 та зареєстрований у системі державного земельного кадастру за № 11.

08.12.2011 року Українська міська рада прийняла Рішення «Про розгляд Рішення Виконкому Української міської ради № 371 від 24.11.2011р. про необхідність будівництва дошкільного навчального закладу на 280 місць, про отримання згоди на вилучення земельної ділянки 1,15 га з орендованої ТОВ «УІБК «Укржитлоінвест» земельної ділянки площею 4,1185 га, про надання в межах м. Українка земельної ділянки замість вилученої».

22.12.2011 року листом № НОМЕР_1 «УІБК «Укржитлоінвест» надало згоду на вилучення частини земельної ділянки орієнтовною площею 1,15 га із орендованої земельної ділянки площею 4,1185 га.

29.12.11 року Рішенням ради було надано дозвіл ТОВ «УІБК «Укржитлоінвест» на розроблення проекту землевідведення для внесення змін у основний договір оренди від 26.02.2010 р. у звязку із вилученням частини земельної ділянки орієнтовною площею 1,15 га для суспільних потреб із орендованої земельної ділянки площею 4,1185 га.

14.06.12 року Українською міською радою було прийнято рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 26.02.2010 р.

11.10.2012 року рішенням Української міської ради вносяться зміни до рішення від 14.06.12 р. з метою уточнення формулювань рішення ради про затвердження технічної документації із землеустрою щодо внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 26.02.2010 р., а також припиняється право користування ТОВ «УІБК «Укржитлоінвест» земельною ділянкою 1, 15 га., яка підлягає вилученню для суспільних потреб.

Договором про внесення змін від 28.11.12 р. були внесені зміни в основний договір оренди від 26.02.10 р., який посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_1 № 4918 та зареєстровано в системі державного земельного кадастру за № 000178, відповідно до яких зменшена площа земельної ділянки становить 2, 9685 га.

Рішенням Української міської ради від 25.12.2012 р. надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 1,15 га в районі вул. Соснової в межах м. Українка, замість вилученої для суспільних потреб земельної ділянки площею 1,15 га в районі вул. Будівельників.

08.09.2014 року Управління Держземагенства в Обухівському районі Висновком «Про погодження проекту землеустрою» вих. №3-27/1114 погодило розроблений ТОВ «Нацземресурси» проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ТОВ «УІБК «Укржитлоінвест» з цільовим призначенням - для будівництва багатофункціонального житлового комплексу, площею 1, 0846 га, що розташована в м. Українка в районі вул. Соснової на території Української міської ради Обухівського району Київської області.

19.09.2014 року відділ містобудування і архітектури Обухівської районної державної адміністрації Висновком «Про погодження проекту землеустрою» № 321/01-22 погодив розроблений ТОВ «Нацземресурси» проект землеустрою, щодо відведення земельної ділянки в оренду ТОВ «УІБК «Укржитлоінвест», цільове використання-для будівництва багатофункціонального житлового комплексу, площею 1, 0846 га, що розташована в м. Українка в районі вул. Соснової на території Української міської ради Обухівського району Київської області.

Рішенням Української міської ради від 13.11.2014 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,0846 га в оренду на 15 років для будівництва багатофункціонального житлового комплексу та прийнято рішення про укладення договору оренди, на виконання якого між відповідачами укладено спірний Договір оренди земельної ділянки площею 1,0846 га по вул. Соснова на 15 років від 25.11.2014 року, який посвідчено приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_2 № 3210, а також зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису 7808686.

В обгрунтування заявлених позовних вимог прокурор посилається на те, що оспорювані рішення та договір прийняті з порушенням вимог ст. ст. 124, 134 Земельного кодексу України щодо обовязковості проведення земельних торгів, а визначена відповідачами підстава для не проведення торгів, вилучення земельної ділянки для суспільних потреб не підпадає під виняток, встановлений в абз. 17 ч. 2 ст. 134 ЗК України, тому що в ньому передбачено саме викуп, а не вилучення для суспільних потреб і такий виняток поширюється лише на землі приватної власності. Щодо земель державної та комунальної власності, які передані в оренду, то, на думку прокурора, на момент прийняття оскаржуваного рішення та договору законодавство не передбачало викупу або вилучення таких ділянок.

Крім того, на думку прокурора, для примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності необхідним є рішення суду, а сторони добровільно, за взаємною згодою, зменшили площу раніше наданої в оренду земельної ділянки шляхом внесення до нього відповідних змін.

Відповідачі надали відзиви на позов, в яких не погоджуються із доводами прокурора, зазначаючи, що вони діяли відповідно до вимог чинного законодавства, а саме відповідно до вимог ч. 3 ст. 124 та абз. 17 ч. 2 ст. 134 ЗК, ст. 32-1 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 р. (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо припинення права користування земельними ділянками при відведенні їх для суспільних потреб» № 5070-УІ від 05.07.2012 року), ч. І ст. 7 Закону України «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності» від 17.11.2009 р. Відповідачі також посилаються на недоведеність з боку прокурора щодо порушення інтересів держави в рамках спірних правовідносин, що є також підставою для відмови від позову.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши присутніх представників відповідача та прокурора, повністю, всесторонньо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши надані сторонами докази та надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, користуючись принципом об'єктивної істини, принципами добросовісності, розумності та справедливості суд вважає, що у задоволенні позовних вимог Прокурора слід відмовити в повному обсязі, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 123 ЗК України (в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного рішення від 13.11.2014 року) надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, зокрема у разі надання у користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості).

За приписами частини 2 та 3 ст. 124 ЗК передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу (частина 3, 2 ст. 124 ЗК України).

Виходячи з наведеного, у випадку, якщо є підстави, передбачені частинами другою, третьою статті 134 ЗК України для не проведення торгів, передача земельної ділянки відбувається відповідно до порядку, встановленого статтею 123 ЗК України, а саме шляхом прийняття рішень органом місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення та, в подальшому, на затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки після отримання висновків відповідних державних органів.

Положення абз. 17 ч. І ст. 134 ЗК України передбачає, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі надання земельних ділянок особам взамін тих, що були викуплені (примусово відчужені) для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. І ст. 32-1 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 р. (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо припинення права користування земельними ділянками при відведенні їх для суспільних потреб» № 5070-VI від 05.07.2012 (набув чинності 05.09.2012 р.), яка діяла на момент прийняття оскаржуваного рішення та договору) договір оренди земельної ділянки державної чи комунальної власності може бути розірваний у разі прийняття рішення про використання земельної ділянки для розміщення об'єктів, визначених частиною першою статті 7 Закону України «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності» від 17.11.2009 р. № 1559-УІ (надалі Закон № 1559-УІ від 17.11.2009 р.).

Згідно з абз. 8 ч. І ст. 7 Закону № 1559-УІ від 17.11.2009 року органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та в порядку, визначених цим Законом, мають право викупу земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, для таких суспільних потреб, зокрема як створення міських парків, будівництво дошкільних навчальних закладів, майданчиків відпочинку, стадіонів та кладовищ.

У разі прийняття рішення про використання для суспільних потреб лише частини земельної ділянки може бути заявлена вимога про виділення такої частини в окрему земельну ділянку та розірвання договору оренди. Розірвання договору оренди земельної ділянки у разі прийняття рішення про надання її для суспільних потреб здійснюється за умови повного відшкодування орендарю і третім особам збитків, спричинених цим, зокрема витрат, пов'язаних з виділенням частини земельної ділянки в окрему земельну ділянку та укладенням нового договору оренди. У разі недосягнення сторонами договору згоди щодо розірвання договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку (частини 2, 5, 6 ст. 32-1 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 р.

Наведені норми ст. 32-1 Закону України ««Про оренду землі» свідчать про те, що у випадку розірвання договору оренди з причин задоволення суспільних потреб за орендарем зберігається право на укладання нового договору оренди земельної ділянки комунальної та державної форми власності. В даному випадку закон не ставить вимоги, що новий договір оренди при цьому укладається за результатами проведення земельних торгів, адже за своєю спрямованістю така норма закону має компенсаторний характер, що обумовлюється, насамперед, безвинним позбавленням особи речових прав на земельну ділянку - прав оренди.

Правовідносини, що виникають при застосуванні норм ст. 32-1 Закону України «Про оренду землі» та Закону України «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності» № 1559-УІ від 17.11.2009 року є юридично однорідними. Обидва закони по суті регулюють подібні за змістом правовідносини - порядок вилучення (викупу, примусового відчуження) земельних ділянок для суспільних потреб у осіб, які їх мають на законних підставах, встановлюючи при цьому певні компенсаторні механізми у вигляді відшкодування збитків, можливості отримати земельну ділянку взамін вилученою (викупленої, примусово відчуженої) тощо. Обидва закони передбачають як можливість добровільного врегулювання таких питань, так і у судовому порядку.

Окремі норми ч. 2 ст. 134 ЗК України, зокрема норма абзацу 17 ч. 2 ст. 134 ЗК України, спрямовані врегулювати один із компенсаторних механізмів, закладений Законом № 1559-УІ від 17.11.2009 року та вживає при цьому термінологію саме цього закону щодо викупу або примусового відчуження, що пояснюється тим, що саме цим законом були внесені зміни до ч. 2 ст. 134 ЗК України щодо доповнення її положеннями про викуп земельної ділянки як винятком для не проведення земельних торгів.

Запроваджуючи у ст. 32-1 Закону України ««Про оренду землі» механізм щодо вилучення землі комунальної та державної форми власності, відсилаючи при цьому до Закону від 17.11.2009 № 1559-УІ, передбачено по суті ті самі процедури, підстави та наслідки вилучення у законного орендаря земельної ділянки державної або комунальної власності, в тому числі й за його згодою.

Отже, положення ст. 32-1 Закону України «Про оренду землі» в редакції Закону від № 5070-УІ від 05.07.2012, що діяла на момент прийняття оскаржуваного рішення та договору, за своїми юридичними наслідками прирівняли такі поняття як «розірвання договору оренди землі державної чи комунальної власності для суспільних потреб» із поняттям «викупу землі для суспільних потреб», яке вживається в Законі України від 17.11.2009 № 1559-УІ та, відповідно, у ч. 2 ст. 134 ЗК України, яка визначає випадки не проведення земельних торгів для передання земельної ділянки в оренду.

З матеріалів справи вбачається, що Рада прийняла рішення про припинення права користування ТОВ «УІБК «Укржитлоінвест» земельною ділянкою 1, 15 га у звязку із її вилученням для суспільних потреб 10.11.12 року. Договором про внесення змін від 28.11.12 р. до договору оренди від 26.02.10 р. відповідачі припинили право користування земельною ділянкою площею 4,1185 га та, тим самим, юридично оформили вилучення для суспільних потреб земельної ділянки комунальної форми власності площею1,15 га.

Оскаржуване рішення Ради від 13.11.2014 р. про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки 1,0846 га та оспорюваний договір оренди від 25.11.14 р., що мають своїм юридичним наслідком надання земельної ділянки в оренду взамін вилученої для суспільних потреб, також мали місце вже у період дії норм статті 32-1 Закону України «Про оренду землі».

Мета вилучення частини земельної ділянки для суспільних потреб - будівництво дошкільного навчального закладу відповідає вимогам ч.І ст. 32-1 Закону України «Про оренду землі» тач.1 ст. 7 Закону від 17.11.2009 № 1559-УІ.

При цьому, використання відповідачами інших термінів, ніж передбачено законом, зокрема терміну вилучення, внесення змін до договору, замість терміну розірвання договору та укладання нового договору, якими оперує ст. 32-1 Закону України «Про оренду землі» само по собі не може призвести до недійсності вчинюваних дій, адже за своїм юридичним змістом та наслідками вони відповідають закону.

Предметом позову у цій справі є визнання незаконним та скасування Рішення Української міської ради від 13.11.2014р. про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки 1,0846 га в оренду та визнання недійсним Договору оренди земельної ділянки № 3210 від 25.11.14 р. із скасуванням його державної реєстрації.

Предмет позову не містить вимог щодо визнання незаконними інших рішень та договорів відповідачів, на які має місце посилання у позові. Прокурором не зазначено та не надано доказів про скасування чи визнання судом незаконними рішень Української міської ради, які зазначаються у позові, а також не надано доказів визнання судом недійсним договору оренди земельної ділянки від 26.02.2010 р. із змінами від 28.11.12 р.

Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

В силу ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Таким чином, такі рішення та договори породжують ті юридичні наслідки, з метою настання яких вони приймались (укладались), виходячи з їх змісту.

З наведеного випливає, що оскаржуване Рішення 62 сесії 6 скликання від 13.11.2014р. про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки 1,0846 га та спірний договір від 25.11.14 р., які були прийняті та укладені в рамках встановлених вище правовідносин, відповідають за своїм змістом вимогам ч. 3 ст. 124, абз. 17 ч.2 ст. 134 ЗК України,ст. 32-1 Закону України «Про оренду землі» та ч. І ст. 7 Закону від 17.11.2009 № 1559-УІ щодо надання земельної ділянки без проведення земельних торгів.

Оцінюючи підстави для подання прокурором позову в інтересах держави, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.ст. 2, 29 ГПК України прокурор для представництва інтересів громадянина або держави в господарському суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво) повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених Законом «Про прокуратуру».

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва (частини 3, 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Відповідно до п. З постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам» від 23 березня 2012 року N 7 інтереси держави мають чітко формулюватися й умотивовуватися прокурором.

Відповідно до статей 1 та 2 ГПК України прокурор має право звернутися до суду за захистом порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів держави, що відповідає також положенням статей 15 та 16 ЦК України щодо підстав судового захисту порушеного, невизнаного чи оспорюваного права особи, зокрема, шляхом визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу держаної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, визнання договору недійсним. У відповідності до статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Наведене свідчить про те, що передумовою для визнання недійсним рішення є як невідповідність його вимогам законодавства, так і порушення у зв'язку з прийняттям такого рішення прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Таким чином, для звернення до суду необхідним є не лише встановлення факту порушення закону, але й встановлення факту, яким чином таке порушення закону негативно впливає, саме на права та законні інтереси позивача. Відтак, у випадку, коли судом не встановлено порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, це є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Такі висновки також знайшли своє відображення і в постанові ВСУ від 03.09.14 р. по справі № 6-84цс14, в якій останній зазначив, що «правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні».

Відповідно до Рішенні Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року N 3- рп/99 прокурори та їхні заступники подають до суду позови саме в інтересах держави. Враховуючи те, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позові необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Із змісту позовної заяви вбачається, що прокурор лише констатує факт порушення законодавства при прийнятті оскаржуваного рішення та автоматично сприймає це як порушення інтересів держави, не розкриваючи при цьому змісту порушених інтересів держави, яким чином оскаржуване рішення порушує інтереси держави та які саме.

Відповідно до ст. 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Спірне рішення відповідача стосується інтересів органу місцевого самоврядування щодо розпорядження землями комунальної власності.

При цьому слід відзначити, що земельна ділянка в даному випадку не вибула із власності територіальної громади, щомісячно до місцевого бюджету сплачуються орендні платежі, мета використання ділянки не протирічить інтересам громади, а навпаки спрямована на задоволення житлових, соціально-побутових потреб громади та на розвиток соціальної інфраструктури міста. Після будівництва таких обєктів земля буде повернута із користування орендаря до громади з обєктами соціальної інфраструктури, в тому числі деяка частина земельної ділянки буде передана до обєднання співвласників багатоквартирних житлових будинків.

На підставі наведено, прокурором не доведено фактів порушення інтересів держави при прийнятті оскаржуваного рішення та договору, що є окремою підставою для відмови у позові.

Отже, позовні вимоги не підлягають задоволенню, витрати по сплаті судового збору покладаються на прокурора.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Суддя Л.Я. Мальована