Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

від "01" листопада 2016 р. Справа № 906/822/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В. ,

при секретарі Антонюк Н.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: Грищенко О.М. - дов. б/н від 05.01.2016;

від відповідача: не з'явився;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Комунального підприємства "Теплозабезпечення"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 24425,34 грн

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 24425,34грн, з яких: 10031,32грн - основного боргу, 1363,77грн - інфляційних нарахувань, 252,67грн - 3% річних, 12777,57грн - пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем умов договору №425 від 01.07.2013 про надання послуг з централізованого опалення, в частині своєчасної оплати наданих послуг.

Представник позивача в судовому засіданні подав клопотання, в якому повідомляє, що станом на 31.10.2016 заборгованість відповідача за спожиту теплову енергію у сумі 10031,32грн погашена, в підтвердження надав копію прибуткового касового ордеру №958068 (а.с.84-85).

Представник відповідача в судове засідання не з'явився. До суду від відповідача повернулися ухвали суду від 19.08.2016, 04.10.2016 та 19.10.2016, які були направлені останньому на адреси, вказані як у позовній заяві, так і в Спеціальному витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 04.10.2016 (а.с. 65), з відміткою поштового зв`язку: "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до пп.3.9.1 та 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК... За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом... У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відповідач у справі був належним чином повідомлений судом за адресою, вказаною у позовній заяві, про час та місце судового розгляду справи, а тому нез'явлення його представника не перешкоджає вирішенню спору.

У зв'язку з цим, відповідно до ст.75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.07.2013 між Комунальним підприємством "Теплозабезпечення" (виконавець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (споживач, відповідач) був укладений договір №425 про надання послуг з централізованого опалення (а.с.6-9), за умовами якого виконавець зобов'язався своєчасно надавати відповідачеві (споживачеві) відповідної якості послуги з централізованого опалення, а споживач зобов'язаний своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором (п.1 договору).

Відповідно до п. 7 даного договору, розрахунковим періодом є календарний місяць. Платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Послуги оплачуються в безготівковій формі. За умови, домовленості між сторонами у виключних випадках форма розрахунків може бути іншою (п. 8 договору).

На виконання умов даного договору, позивач надавав відповідачеві послуги з теплопостачання у період з 01.02.2015 по 16.08.2016, на оплату яких виставляв відповідачу рахунки-фактури.

Проте, відповідач свої зобов'язання щодо оплати за надані послуги в повному обсязі не виконав.

05.04.2016 та 26.05.2015 позивач направляв відповідачу письмові претензії №608 від 04.04.2016 та №756 25.05.2016 про сплату боргу (а.с.38-39), які відповідач залишив без відповіді та задоволення.

Таким чином, внаслідок порушення відповідачем умов договору щодо несвоєчасної оплати за надані послуги з теплопостачання, станом на день звернення з позовом до суду за останнім рахувалась заборгованість перед позивачем за договором №425 від 01.07.2013 в сумі 10031,32грн.

Після порушення провадження у справі відповідач сплатив позивачеві суму заборгованості, яка виникла внаслідок неналежного невиконання умов договору №425 від 01.07.2013, що підтверджується прибутковим касовим №958068 від 31.10.2016 (а.с.85).

Відповідно до п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про припинення провадження у справі в частині стягнення 10031,32грн боргу за спожиту теплову енергію згідно договору №425 від 01.07.2013 за відсутністю предмета спору на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України.

За неналежне виконання ФОП ОСОБА_2 умов договору №425 від 01.07.2013 позивач просить суд стягнути 12777,57грн пені, нарахованої на підставі Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій".

За змістом п.3 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Згідно п.12 договору №425 від 01.07.2013, за несвоєчасне внесення плати із споживача стягується пеня у розмірі, встановленому Законом України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" №686-XIV від 20.05.1999.

Статтею 1 вищевказаного Закону визначено, що суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Слід зазначити, що оскільки Законом України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" встановлено відповідальність за несвоєчасне внесення плати за надані комунальні послуги, то нарахування пені має відбуватися відповідно саме до положень названого Закону, а приписи Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" до таких правовідносин не застосовуються (постанова Вищого господарського суду України від 22.11.2012 №18/1190/12).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку, що останній є правомірним, обґрунтованим і таким, що відповідає умовам договору.

Відтак, вимога про стягнення з відповідача пені в розмірі 12777,57грн підлягає задоволенню.

Разом з тим, встановивши за результатами розгляду даного спору правомірність заявлених позивачем вимог у частині стягнення 12777,57грн пені, суд вважає за можливе зменшити її розмір до 3000,00грн, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно ч.1 ст.233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Стаття 83 ГПК України надає господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Пунктом 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (зі змінами і доповненнями) визначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

Юридичний аналіз наведених правових норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Суд враховує, що до правовідносин стосовно коштів, які надходять від усіх споживачів теплової енергії діє спеціальний режим контрою та примусового їх розподілу, визначений положеннями Закону України "Про теплопостачання" та постанови Кабінету Міністрів №217 від 18.06.2014.

З огляду на встановлені під час розгляду спору обставини, враховуючи баланс інтересів сторін, адекватність обсягу і міри відповідальності відповідача за допущене прострочення грошового зобов'язання, відсутність тяжких наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, а також враховуючи, що відповідач сплатив суму основного боргу, з метою виконання судового рішення, суд керуючись п.3 ст.83 ГПК України зменшує розмір пені до 3000,00грн.

При цьому, суд враховує роз'яснення, надані в п.9.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №6 "Про судове рішення", згідно якого у резолютивній частині рішення господарські суди повинні зазначати у рішеннях про часткове задоволення майнових вимог, у тому числі в разі зменшення розміру неустойки згідно з пунктом 3 ст.83 ГПК України, - про відмову в позові в решті вимог, припинення провадження або залишення без розгляду позову у цій частині.

Крім того, позивачем в позовній заяві заявлено до стягнення з відповідача 1363,77грн інфляційних та 252,67грн 3% річних, нарахованих за несвоєчасні розрахунки за отримані послуги з централізованого опалення на підставі договору №425.

Приписами ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних нарахувань і 3% річних, суд встановив, що вони є арифметично вірними, обґрунтованими, вимоги заявлені у відповідності до умов чинного законодавства, відтак підлягають задоволенню в повному обсязі.

За змістом статті 33 ГПК України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Відповідач позов за підставою та предметом не оспорив, під час розгляду справи суму основного боргу сплатив.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 3000грн - пені, 252,67грн - 3% річних і 1363,77грн - інфляційних нарахувань обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи та підлягають задоволенню. У решті позову суд відмовляє.

У частині позову щодо стягнення 10031,32грн основного боргу суд припиняє провадження у справі за відсутністю предмету спору.

Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки (абз.4 п.3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (зі змінами і доповненнями)).

Керуючись ст.ст. 49, 80 п.1-1 ч.1, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Припинити провадження у справі в частині стягнення 10031,32грн боргу за спожиту теплову енергію згідно договору №425 від 01.07.2013.

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (11500, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1)

на користь Комунального підприємства теплозабезпечення (11500, Житомирська область, м. Коростень, вул. Кірова, 8-а, )

- 3000,00грн - пені;

- 1363,77грн - інфляційних;

- 252,67грн - 3% річних;

- 1378,00 грн. - витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору.

4. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 03.11.16

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати:

1- в справу;

2- відповідачу (рек. з пов.)