ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
"07" листопада 2016 р.Справа № 922/2940/16
Господарський суд Харківської області у складі:
судді Ємельянової О.О.
при секретарі судового засідання Малихіній М.П.
розглянувши матеріали справи
за позовом Державного підприємства "Димерське лісове господарство", с. Катюжанка
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, смт. Ківшарівка
за участю представників сторін:
від позивача: Опаріна А.Л. (дов. №01-10 від 06.01.2016 рок); Опарін О.Л. (дов. № 01-11 від 06.01.2016 року);
від відповідача: не з'явився.
Державне підприємство "Димерське лісове господарство" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області із позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (відповідач) про стягнення грошових коштів у розмірі 50 090, 84 грн. та судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором № 173 поставки товару від 20.11.2012 року у частині повного та своєчасного розрахунку.
Ухвалами господарського суду Харківської області від 11.09.2016 року, 03.10.2016 року, 17.10.2016 року та від 26.10.2016 року зобов'язано позивача надати до суду: - оригінали документів, що є додатками до позовної заяви (надати безпосередньо у судове засідання для огляду судом); - банківську виписку по рахунку щодо руху коштів за спірною господарською операцією станом на час розгляду справи; - обґрунтований та докладний розрахунок суми позовних вимог. Розрахунок основного боргу має містити інформацію про вартість кожної поставленої партії товару, строк її оплати, фактично одержані суми оплати, сальдо по кожній партії, підсумкове сальдо; - письмові пояснення та докази у підтвердження специфікацій - накладних в частині зазначенні особи яка відпустила товар та особи яка прийняла товар; - належним чином завірені копії товарно - транспортних накладних у читабельному варіанті; - письмові пояснення щодо часткових оплат за договором № 173 поставки товару від 20.11.2012 року; - податкові накладні за спірною господарською операцією з додатком № 5; - докази у підтвердження надсилання вимоги про оплату (опис вкладення до цінного листа); - обігово-сальдову відомість по розрахункам із відповідачем за спірною господарською операцією станом на час розгляду справи; - направити відповідачу докладний акт звірки взаєморозрахунків за спірний період (цінним листом з описом вкладення), докази направлення акта звірки взаєморозрахунків надати суду; - додатково повідомити відповідача про дату і час слухання справи (цінним листом з описом вкладення), докази повідомлення надати суду; - власне письмове підтвердження того, що у провадженні господарських судів України або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує спір, немає справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, а також не має рішення цих органів з такого спору; - оригінали документів, що є додатками до позовної заяви (надати безпосередньо у судове засідання для огляду судом); - письмові пояснення щодо відсутності посилання на договір у наданих до суду оригіналах документів; - докази у підтвердження здійснення поставки за спірним договором № 173 поставки товару від 20.11.2012 року із посиланням на законодавство; - надати до суду оригінали товарно-транспортних накладних, а саме: № 029611 від 20.11.2012 року; № 029623 від 20.11.2012 року; № 029620 від 21.11.2012 року; № 029627 від 22.11.2012 року; № 029631 від 22.11.2012 року; № 029635 від 23.11.2012 року; № 029636 від 23.11.2012 року; № 029638 від 23.11.2012 року; № 029646 від 26.11.2012 року; № 029648 від 26.11.2012 року; № 029657 від 27.11.2012 року; № 029667 від 28.11.2012 року; № 029668 від 28.11.2012 року; № 029670 від 28.11.2012 року; № 029677 від 29.11.2012 року; № 029789 від 30.11.2012 року; № 033058 від 20.03.2013 року; № 085453 від 07.06.2013 року; № 085943 від 11.06.2013 року; № 085944 від 13.06.2013 року; № 085499 від 14.06.2013 року; № 087515 від 18.06.2013 року; № 086920 від 19.06.2013 року; № 086928 від 20.06.2013 року; № 087820 від 11.07.2013 року; № 087823 від 12.07.2013 року; - письмові пояснення щодо вищевказаних ТТН; - усі наявні додаткові угоди до договору № 173 поставки товару від 20.11.2012 року; - банківську виписку по рахунку щодо руху коштів за спірною господарською операцією станом на час розгляду справи; - докази у підтвердження здійснення поставки за спірним договором № 173 поставки товару від 20.11.2012 року із посиланням на законодавство, у зв'язку із чим розгляд справи було неодноразово відкладено.

В ході розгляду справи № 922/2940/16 судом встановлено, що позивачем заявлені позовні вимоги до відповідача за договором № 173 поставки товару від 20.11.2012 року.

Відповідно до пункту 7.1. договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2012 року, а в частині проведення розрахунків-до повного розрахунку сторін.

Згідно пункту 2.1. кількість товару, що має бути поставлена за даним договором і загальна сума договору складається із кількості і сум вартості всіх партій товару, що будуть продаватися (поставлятися) протягом строку дії даного договору і відображені у товарно-супровідних документах, суми вартості транспортних та сервісних послуг, що надаватимуться продавцем (т.1, а.с. 22-23).

Крім того, в процесі судового розгляду даної справи судом встановлено, що додаткові пояснення за вх. № 37025, з якими позивач звернувся до суду 04.11.2016 року свідчать про те, що між позивачем та відповідачем 20.11.2012 року було укладено договір на поставку товару № 173. Додаткові угоди до вказаного договору поставки між позивачем та відповідачем не укладались, але у підтвердження здійснення поставки товару за спірним договором позивач посилається на товарно-транспортні накладні за період з листопад, грудень 2012 року та за січень, лютий, березень, квітень, червень, липень, серпень, жовтень 2013 року, специфікації-наряди та на наряди відпуску лісопродукції.

При цьому із матеріалів справи вбачається, що позивачем до суми позовних вимог включена визначена ним заборгованість у розмірі 50 090, 84 грн. як за договором № 173 поставки товару від 20.11.2012 року за період з листопад, грудень 2012 року та за січень, лютий, березень, квітень, червень, липень, серпень, жовтень 2013 року.

Строк дії договору закінчився 31.12.2012 року. Будь-яких інших додаткових угод до спірного договору між стронами не укладалось, про що не заперечує позивач та зазначає у наданих до суду 04.11.2016 року письмових поясненнях вх. № 37025.

У відповідності до письмових пояснень позивача вх. № 32219 від 30.09.2016 року (т.1, а.с. 211-214) зазначено, що операції щодо поставки відповідачу товару (лісопродукції) за вказаними товарно-транспортними накладними відображені в журналі реєстрації (відпуску) лісопродукції за листопад, грудень 2012 року та за січень, лютий, березень, квітень, червень, липень, серпень, жовтень 2013 року форми №ЛГ-20, №ЛГ-23, що містять відповідні відомості. Поставка товару оформлена товарно- транспортними накладними.

26.10.2016 року позивач надав письмові пояснення вх. № 35328 у яких зазначає, що поставка товару (лісопродукції) відповідачу супроводжувалась оформленням нарядів на відпуск лісопродукції, за змісту яких вбачається, що відпуск лісопродукції відбувався на підставі договору поставки товару від 20.11.2012 року № 173 (т. 2, а.с. 99-100).

У підтвердження здійснення поставки товару за спірним договором позивач посилається на товарно-транспортні накладні за період з листопад, грудень 2012 року та за січень, лютий, березень, квітень, червень, липень, серпень, жовтень 2013 року, журнали реєстрації (відпуску) лісопродукції та специфікації-накладні.

В наданих позивачем до суду документах як доказ поставки товару відповідачеві за спірним договором № 173 поставки товару від 20.11.2012 року, відсутні посилання на сам договір № 173 поставки товару від 20.11.2012 року (т. 1, а.с. 24-127).

Як доказ, який за твердженнями позивача підтверджує поставку товару відповідачеві за спірним договором № 173 поставки товару від 20.11.2012 року надано наряди на відпуск лісопродукції.

Вищевикладене може, у тому числі, свідчити як про неналежне ведення бухгалтерської документації так і про недбале ставлення уповноваженого позивачем представляти його інтереси представника, що звертався до суду із відповідними заявами.

Основним завданням судочинства в господарських судах є захист економічних прав та охоронюваних законом інтересів учасників господарських відносин, сприяння зміцненню законності у цій сфері та розгляду справи у встановлені строки незалежним та незацікавленим судом.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить в собі інформацію щодо господарської операції та підтверджує її здійснення (станом на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з частини 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку затвердженим наказом МФУ від 24.05.1995 року №88 (надалі - Положення) первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Пунктом 2.10. положення визначено, що записи у первинних документах, облікових регістрах повинні здійснюватися тільки у темному кольорі чорнилом, пастою кулькових ручок, за допомогою друкарських машинок, принтерів, засобів механізації та іншими засобами, які б забезпечили збереження цих записів протягом установленого строку зберігання документів та запобігли внесенню несанкціонованих і непомітних виправлень.

Вільні рядки в первинних документах підлягають обов'язковому прокреслюванню (пункт 2.11.).

Пунктом 2.16. положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам. Такі документи повинні бути передані керівнику підприємства, установи для прийняття рішення.

Згідно пункту 4.1. положення, у тексті та цифрових даних первинних документів, облікових регістрів і звітів підчистки і необумовлені виправлення не допускаються.

Помилки в первинних документах, облікових регістрах і звітах, що створені ручним способом, виправляються коректурним способом, тобто неправильний текст або цифри закреслюються і над закресленим надписується правильний текст або цифри. Закреслення здійснюється однією рискою так, щоб можна було прочитати виправлене Виправлення помилки повинно бути обумовлено надписом "виправлено" та підтверджено підписами осіб, що підписали цей документ, із зазначенням дати виправлення (пункти 4.2., 4.4. положення ).

Згідно з частини 7 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку.

У пункті 2.4 Положення також передбачено, що первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Крім того, в пункті 2.5 Положення вказано, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Згідно з пункту 2.15 Положення первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству, логічна ув'язка окремих показників.

Аналіз наведених вище нормативних приписів надає суду підстави для висновку про те, що надані позивачем документи (товарно-транспортні накладні, специфікації-накладні) не відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, оскільки в них не зазначено посади позивача, яка здала товарно-матеріальні цінності, відсутнє прізвище і посада особи з боку відповідача, що не дає змоги ідентифікувати особу, яка прийняла товарно-матеріальні цінності, підписи осіб не скріплені печаткою, а також наявні виправлення в товарно - транспортних накладних та не зазначено номеру спірного договору, за яким відбувається поставка товару.

Даний факт свідчить про те, що на підприємстві позивача не в повній мірі здійснюється ведення бухгалтерського обліку та оформлення бухгалтерської документації щодо відображення господарських операцій.

Відповідно до частини 3 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Згідно з статтею 4-5 Господарського процесуального кодексу України ("Судові рішення") господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. Рішення і постанови господарських судів приймаються іменем України. Невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим Кодексом та іншими законами України. Усі судові рішення викладаються у письмовій формі.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України cуд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

Обов'язковість судових рішень (до яких належать і ухвали суду) визначена статтею 129 Конституції України як одна з основних засад судочинства.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" передбачено, зокрема, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

У разі відмови підприємства чи організації у наданні документів і матеріалів, необхідних для вирішення спору господарський суд може реагувати, зокрема, таким чином:

- якщо підприємство чи організація, яка припустилася порушення, є стороною у справі - на підставі пункту 5 статті 83 Господарського процесуального кодексу України вирішити питання про стягнення із неї в доход Державного бюджету України штрафу в розмірі, передбаченому цією нормою;

- незалежно від участі зазначеного підприємства чи організації у справі - відповідно до частини 4 статті 90 Господарського процесуального кодексу України надіслати належним органам повідомлення про виявлення в діяльності працівників підприємства чи організації порушення законності, що міститься ознаки дії, переслідуваної в кримінальному порядку, а саме - порушення, передбаченого статтею 382 Кримінального кодексу України, у вигляді невиконання службовою особою, зокрема, ухвали суду; - згідно з приписами частинами 1, 2 статті 90 Господарського процесуального кодексу України винести і надіслати відповідну окрему ухвалу, маючи при цьому на увазі, що невжиття заходів щодо окремої ухвали суду тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену статтею 185-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При цьому, притягнення певної фізичної та/або юридичної особи до встановленої законом відповідальності не звільняє підприємство чи організацію від обов'язку виконати ухвалу господарського суду, у тому числі про витребування необхідних документів і матеріалів для повного та всебічного розгляду справи.

Таким чином, суд приходить до висновку що вищезазначене, свідчить про порушення позивачем вимог щодо складання первинних документів, що фіксують рішення уповноваженої особи (керівника) підприємства про уповноваження конкретної фізичної особи одержати для підприємства визначені перелік та кількість цінностей та має своїм наслідком порушення встановленого в Україні порядку ведення бухгалтерського обліку і звітності.

Відповідно до пункту 5.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" при виявленні під час розгляду справи порушень законності чи недоліків у діяльності підприємства, організації або посадових осіб господарський суд виносить на їх адресу окрему ухвалу незалежно від того, чи є вони учасниками господарського процесу.

Відповідно до частини 3 статті 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Згідно з пункту 5.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" окрема ухвала виноситься господарським судом за наявності умов, передбачених частиною першою статті 90 Господарського процесуального кодексу - виявлення при вирішенні спору порушень законності або недоліків у діяльності підприємства, установи, організації, державного чи іншого органу (далі - підприємства і організації). При цьому господарський суд не обмежений колом ні учасників судового процесу у конкретній справі, ані загалом осіб, зазначених у статті 1 Господарського процесуального кодексу України. У відповідності до пункту 5.2. вказаної Постанови окрема ухвала виноситься, як правило, одночасно з рішенням зі справи.

Відповідно до статті 90 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, виявивши при вирішенні господарського спору порушення законності або недоліки в діяльності підприємства, установи, організації, державного чи іншого органу, виносить окрему ухвалу. Окрема ухвала надсилається відповідним підприємством, установам, організаціям, державним та іншим органам, які несуть відповідальність за ухилення від виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, в порядку та розмірі, передбачених частиною першою статті 119 цього Кодексу.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність у діяльності Державного підприємства "Димерське лісове господарство" недоліків щодо здійснення документообігу у господарських операціях підприємства, неналежне оформлення та ведення бухгалтерських документів, що є підставою для винесення окремої ухвали, якою керівника товариства має бути повідомлено з метою вжиття відповідних організаційно-правових заходів для усунення таких недоліків.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 22, 86, 90 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Окрему ухвалу надіслати керівнику Державного підприємства "Димерське лісове господарство".

Повідомити керівника Державного підприємства "Димерське лісове господарство" про вказані недоліки у юридичному та бухгалтерському забезпеченні діяльності підприємства - для вжиття відповідних організаційно-правових заходів.

Про вжиття вказаних заходів повідомити господарський суд Харківської області у місячний строк.

Роз'яснити керівнику Державного підприємства "Димерське лісове господарство", що невиконання судового рішення (окремої ухвали) є підставою для адміністративної відповідальності відповідно до частини 1 статті 185-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також кримінальної відповідальності відповідно до статті 382 Кримінального кодексу України.

Суддя Ємельянова О.О.