ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 року Справа № 902/714/15

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. - головуючий (доповідач), судді Васищак І.М. і Студенець В.І.

розглянув касаційну скаргу квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці, м. Вінниця (далі - Відділ),

на рішення господарського суду Вінницької області від 25.05.2016 та

постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 16.08.2016

зі справи № 902/714/15

за позовом виробничо-комерційного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Сова" ЛТД, м. Вінниця (далі - Підприємство),

до Відділу

про стягнення 226 158, 82 грн.

Судове засідання проведено за участю представників сторін:

позивача - не з'яв.,

відповідача - Томчук М.А.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Справа розглядалася господарськими судами неодноразово.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 10.07.2015 у позові відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 26.01.2016: частково задоволено апеляційну скаргу Підприємства; згадане рішення місцевого господарського суду скасовано в частині відмови у стягненні 216 422 грн.; в цій частині прийнято нове рішення, яким позов задоволено; з Відділу стягнуто на користь Підприємства 216 422 грн. вартості погоджених невід'ємних поліпшень орендованого майна та 4 328,68 грн. витрат зі сплати судового збору; в решті рішення місцевого господарського суду залишено без змін; з Відділу стягнуто на користь Підприємства 5 144,83 грн. витрат на проведення судової експертизи і 2 164,35 грн. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Постановою Вищого господарського суду України від 12.04.2016: касаційну скаргу Відділу задоволено частково; згадані рішення і постанову попередніх судових інстанцій скасовано, а справу передано на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 25.05.2016 (суддя Грабик В.В.), залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 16.08.2016 (колегія суддів у складі: Павлюк І.Ю. - головуючий, Демидюк О.О. і Мамченко Ю.А.): позов задоволено частково; з Відділу стягнуто на користь Підприємства 216 422 грн., витрати на проведення судової експертизи в сумі 5 144,55 грн. і витрати зі сплати судового збору в сумі 6 492,67 грн.; відмовлено в позові в частині стягнення 9 736,82 грн.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Відділ просить скасувати оскаржувані рішення та постанову попередніх судових інстанцій з даної справи і прийняти нове рішення, яким у позові відмовити, стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати. Скаргу з посиланням на приписи Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Порядку надання орендарю згоди орендодавця державного майна на здійснення невід'ємних поліпшень орендованого державного майна, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 03.10.2006 № 1523, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.10.2006 за № 1123/12997 (далі - Порядок), мотивовано прийняттям згаданих судових рішень з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Сторони відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) належним чином повідомлені про час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Судові інстанції у розгляді справи виходили з таких обставин та висновків.

20.10.2010 Відділом і Підприємством було укладено договір № 4/2010 оренди нерухомого військового майна, розташованого у Вінницькому гарнізоні за адресою: м. Вінниця, пл. Перемоги, 1, військове містечко № 25, буд. № 1 (далі - Договір).

Договором передбачено таке:

- орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме військове майно - нежитлові підвальні приміщення площею 101 м2 у будівлі № 1 в/м № 25 (далі - Майно), що перебуває на балансі Відділу, вартість якого визначена на 30.04.2010 за незалежною оцінкою та становить згідно з актом оцінки 231 694 грн. (пункт 1.1);

- склад Майна - згідно з актом інвентаризації, додаток №1 (пункт 1.2);

- Майно передається для використання під кафе, де здійснюється продаж товарів підакцизної групи (пункт 1.3);

- орендна плата встановлена без ПДВ за базовий місяць (червень 2010 року) на рівні 2 865 грн. за результатами конкурсу (домовленості) з врахуванням моніторингу орендної плати на аналогічних об'єктах оренди, але не нижче орендної плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786, зі змінами, яка становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (червень 2010 року) 2 858,68 грн. (додаток № 5);

- орендна плата за перший місяць оренди визначається шляхом коригування базової орендної плати на індекси інфляції за період з базового до першого місяця оренди (пункт 3.1.1);

- відновлення Майна здійснюється відповідно до пунктів 5.4, 5.7, 6.3 цього договору (пункт 4.3);

- для отримання згоди орендодавця на здійснення поліпшень орендар подає заяву і матеріали згідно з Порядком (пункт 4.4);

- орендар зобов'язується, окрім іншого, своєчасно здійснювати за власний рахунок капітальний, поточний та інші види ремонтів. Ця умова Договору не розглядається як дозвіл на здійснення поліпшень Майна і не тягне за собою зобов'язання орендодавця щодо компенсації вартості поліпшень. У разі якщо орендар подає заяву на погодження орендодавцем здійснення невід'ємних поліпшень Майна він зобов'язаний надати документи, передбачені пунктом 4.4 Договору (пункт 5.7.);

- у разі припинення або розірвання Договору орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві Майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу та відшкодувати орендодавцеві збитки в разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) Майна з вини орендаря (пункт 5.10);

- орендар має право за письмовою згодою орендодавця, наданою з дозволу Міністра оборони України або уповноваженої ним особи, за рахунок власних коштів здійснювати реконструкцію, технічне переоснащення, поліпшення Майна (пункт 6.3);

- цей договір укладений строком на 2 місяці і діє з 29.10.2010 (пункт 10.1);

- у разі відсутності заяви орендаря про припинення чи укладення договору оренди на новий строк за місяць до закінчення строку оренди дія Договору оренди припиняється після закінчення строку, на який його було укладено. Чинність цього договору припиняється внаслідок закінчення строку, на який його було укладено (пункт 10.4.);

- чинність цього договору припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено; загибелі орендованого майна; достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням суду; банкрутства орендаря; ліквідації юридичної особи, яка була орендарем або орендодавцем; викупу (приватизації) об'єкта оренди (пункт 10.7);

- у разі припинення або розірвання Договору поліпшення орендованого Майна, здійснені орендарем за рахунок власних коштів, які можна відокремити від Майна, не завдаючи йому шкоди, є власністю орендаря, а невід'ємне поліпшення - власністю орендодавця. Вартість проведених орендарем без дозволу орендодавця невід'ємних поліпшень Майна орендодавцем не компенсуються і є державною власністю (пункт 10.8);

- Договір укладено у п'яти примірниках, кожен з яких має однакову юридичну силу; один екземпляр Договору зберігається у орендодавця, другий - у орендаря, третій - у Головному квартирно-експлуатаційному відділі ЗС України, четвертий - у Західному територіальному КЕУ, п'ятий - в регіональному відділенні Фонду державного майна України по Вінницькій області (пункт 10.13).

Договір підписано начальником Відділу, директором Підприємства та погоджено начальником 60 Будинку офіцерів, скріплено відтисками печаток сторін.

Така ж редакція пункту 10.8 Договору міститься в екземплярі Договору регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій області.

У пункті 10.8 екземпляру Договору, наданому суду Відділом, зазначено таке: у разі припинення або розірвання Договору поліпшення орендованого майна, здійснені орендарем за рахунок власних коштів, які можна відокремити від орендованого майна, не завдаючи йому шкоди, є власністю орендаря, а невід'ємне поліпшення - власністю орендодавця. Вартість проведених орендарем за дозволом орендодавця невід'ємних поліпшень орендованого майна орендодавцем не компенсуються і є державною власністю.

На виконання Договору Відділ передав, а Підприємство прийняло Майно за актом приймання-передачі від 29.10.2010.

Додатковим договором від 31.12.2010 № 1 сторони, окрім іншого, виклали пункт 10.1 Договору в редакції, згідно з якою Договір діє з моменту підписання до 30.12.2012.

Факт закінчення строку дії Договору 30.12.2012 встановлено й рішенням господарського суду Вінницької області від 22.10.2014 у справі № 902/915/14.

З метою здійснення низки поліпшень в орендованому приміщенні Підприємство зверталося 09.10.2008 до начальника Будинку офіцерів ВПС України Маринова Г.Г. з листами щодо погодження заміни віконних блоків, демонтажу недіючого вентиляційного короба, переміщення зливної труби з санвузла через приміщення електрощитової і бойлерної, розміщення туалету при вході, заміни підлогового покриття на кахельну плитку, реконструкції ганку, проведення капітального ремонту орендованих напівпідвальних приміщень (кафе-бар "ІНФОРМАЦІЯ_1") і погодження реконструкції.

На кожному з листів, адресованих начальнику БО ВПС України Маринову Г.Г., містяться відтиски вхідного штампу 60 Будинку офіцерів та резолюції Маринова Г.Г., адресовані начальнику Відділу: "Не заперечую". Також на листах містяться резолюції начальника Відділу Власова О.І. "Не заперечую", а на листі про погодження реконструкції: "Не заперечую за умови вимог чинного законодавства за власні кошти".

Листом від 30.03.2009 № 74 начальник управління з виховної та соціально-психологічної роботи Командування ВПС ЗСУ звернувся до приватного підприємця ОСОБА_8 з проханням надати допомогу у проведенні ремонту двох приміщень фойє будинку офіцерів, для чого виконати облаштування підвісної стелі, шпатлювання та фарбування стін, облицювання підлоги, а також здійснити ремонт орендованих ним приміщень.

02.11.2010 Підприємством (замовник) і СПД ОСОБА_9 (підрядник) було укладено договір підряду на капітальний ремонт приміщень кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1" за рахунок замовника. До договору додані кошторис на виконання будівельних робіт у кафе-барі "ІНФОРМАЦІЯ_1" та перелік матеріалів, необхідних для його реконструкції, які погоджені з Відділом шляхом резолюції начальника Відділу Власова О.І.: "Не заперечую".

18.11.2008 СПД ОСОБА_10 і Підприємством укладено договір на проведення монтажних робіт з установлення дверей, вікон, виготовлення і встановлення ролет на загальну суму 5 500 грн.

12.08.2013 Підприємством і СПД ОСОБА_9 складено кошторис на встановлення системи сигналізації та відеоспостереження в приміщенні кафе-бару "ІНФОРМАЦІЯ_1" на загальну суму 4 236, 82 грн.

СПД ОСОБА_9 виконав, а Підприємство прийняло роботи з ремонту приміщення кафе-бару "ІНФОРМАЦІЯ_1" згідно з кошторисами на суму 216 422 грн. та встановлення системи сигналізації і відеоспостереження на суму 4 236,82 грн. згідно з актами виконаних робіт. СПД ОСОБА_9 прийняв від Підприємства суми оплати вартості виконаних робіт та використаних матеріалів: 70 977 грн.; 70 000 грн.; 75 444 грн.; 4 236,82 грн.

СПД ОСОБА_11 прийняв від Підприємства суми оплати вартості виконаних робіт та використаних матеріалів: 5 000 грн. і 5 500 грн.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 15.09.2015 у справі за клопотанням позивача було призначено будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: яка вартість погоджених з орендодавцем - Відділом невід'ємних поліпшень, які були здійснені в орендованих приміщеннях, що розташовані за адресою: м. Вінниця, пл. Перемоги № 1, військове містечко № 25, буд.1.

Згідно з висновком експертизи від 18.12.2015, проведеної Вінницьким відділенням КНДІСЕ, вартість погоджених Підприємством з орендодавцем - Відділом невід'ємних поліпшень, які були здійснені в зазначених приміщеннях, згідно з наданими на експертизу документами може складати 216 422 грн. У висновку зазначено, що виконання робіт на встановлення системи сигналізації та відеоспостереження в приміщенні кафе-бару "ІНФОРМАЦІЯ_1" на суму 4 236,82 грн., монтажні роботи з установлення дверей, вікон, виготовлення та встановлення ролет на суму 5 500 грн. не затверджені (не погоджені) підписами орендодавця - Відділу.

Водночас висновок експерта в частині наявності (відсутності) погодження на виконання робіт із здійснення поліпшень орендованих приміщень судом "до уваги не приймається, оскільки вирішення цього питання виходить за межі компетенції експерта і є прерогативою суду".

Підприємством сплачено за проведення експертизи 5 376 грн.

Визначальною для компенсації витрат орендаря на невід'ємні поліпшення орендованого майна є попередня згода орендодавця на здійснення таких поліпшень, тому суд не бере до уваги редакцію пункту 10.8 примірника Договору, належного Відділу, як таку, що суперечить вимогам чинного законодавства, і у вирішенні даного спору застосовує умови даного пункту, які містяться у примірниках Договору, належних Підприємству і регіональному відділенню Фонду державного майна України по Вінницькій області і які передбачають компенсацію витрат лише у разі здійснення невід'ємних поліпшень з дозволу орендодавця.

Як вбачається з досліджених судом документів, орендарем не була в повній мірі дотримана процедура звернення за отриманням згоди на проведення поліпшень орендованого майна, передбачена Порядком.

Водночас з урахуванням змісту Порядку та пунктів 4.4, 6.3 Договору саме на орендодавця покладено контроль за дотриманням процедури надання згоди на проведення поліпшень орендованого майна, а орендар не мав правових підстав на перевірку відповідності чинному законодавству отримання орендодавцем повноважень на надання згоди та дотримання форми цієї згоди.

За часткового відхилення орендарем від процедури отримання згоди орендодавець таку згоду надав у спосіб вчинення резолюцій на листах Підприємства, кошторисі на виконання будівельних робіт та переліку матеріалів на загальну суму 216 422 грн., який по своїй суті не суперечить формі, вказаній в пункті 7 Порядку.

Відсутність у Відділу доказів надання ним згоди на проведення відповідних поліпшень не є визначальною, оскільки відповідні документи надані суду Підприємством.

Отже, ремонтні роботи на суму 216 422 грн., що становить вартість невід'ємних поліпшень, проведених в орендованих за Договором приміщеннях, були здійснені Підприємством на виконання досягнутих з орендодавцем домовленостей та за його погодженням.

У стягненні суми 9 736,82 грн. слід відмовити через відсутність погодження з орендодавцем робіт із встановлення дверей, вікон, виготовлення та встановлення ролет, встановлення системи сигналізації та відеоспостереження.

Обов'язок орендодавця відшкодувати вартість невідокремлюваних поліпшень орендованого майна, за наявності фактичної згоди орендодавця на їх проведення, законом не ставиться у залежність від дотримання Порядку.

Причиною спору зі справи стало питання про наявність або відсутність підстав для стягнення суми вартості невід'ємних поліпшень орендованого майна.

Вищий господарський суд України вважає, що і в новому розгляді даної справи попередні судові інстанції припустилися неправильного застосування вимог частини першої статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини першої статті 43 названого Кодексу стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду господарським судом в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності з урахуванням такого.

Зазначаючи про дотримання орендарем (Підприємством) "не в повній мірі" "процедури звернення за отриманням згоди на проведення поліпшень орендованого майна, передбаченого Порядком", "часткове відхилення орендарем" від такої процедури, "часткове недотримання Порядку", названі судові інстанції не з'ясували й не відобразили в оскаржуваних рішенні і постанові, в чому конкретно виявилися відповідні дії (бездіяльність) Підприємства.

При цьому не можна погодитися з твердженням господарських судів про те, що "обов'язок орендодавця відшкодувати вартість невідокремлюваних поліпшень орендованого майна, за наявності фактичної згоди орендодавця на їх проведення, не поставлено у залежність від того чи дотримано при цьому вказаний вище Порядок". Таке твердження суперечить з'ясованому самими ж господарськими судами змістові пункту 4.4 Договору, за яким для отримання згоди орендодавця на здійснення поліпшень орендар подає заяву і матеріали саме згідно з Порядком. Між тим відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Попередні судові інстанції у розгляді справи "не прийняли до уваги редакцію п. 10.8 примірнику Договору, належного КЕВ м. Вінниці, як таку, що суперечить вимогам чинного законодавства". Проте чинне законодавство не передбачає такого способу реагування суду на виявлену ним невідповідність (якщо така дійсно наявна) умови (пункту) Договору законові, як "неприйняття до уваги". Водночас з оскаржуваних судових рішень не вбачається, щоб згадана умова (пункт) Договору була змінена, виключена з Договору або Договір був визнаний у відповідній частині недійсним у встановленому порядку. В зв'язку з цим Вищий господарський суд України ще раз звертає увагу на вже наведене положення статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами. А в силу вказівки статті 204 названого Кодексу правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Попередні судові інстанції хоча й зазначили, що "висновок експерта в частині наявності (відсутності) погодження на виконання робіт по здійсненню поліпшень приміщень, орендованих ВКП ТОВ "Сова", судом до уваги не приймається", проте фактично поклали даний висновок в основу оскаржуваних рішень, зокрема, не лише послалися на нього в обґрунтування своїх висновків, а й задовольнили позовні вимоги саме у визначеній експертом сумі (216 422 грн.), незважаючи на те, що й самим експертом ця сума встановлена тільки орієнтовно ("може складати", а не "складає"). При цьому, як і в первісному розгляді даної справи, поза увагою судових інстанцій залишилося те, що саме запитання, порушене судом перед експертом, сформульовано некоректно: яка вартість погоджених з орендодавцем невід'ємних поліпшень. Між тим експерт, не будучи фахівцем-правником, не володів і не міг володіти достовірними даними з питань погодження/непогодження сторонами Договору поліпшень орендованого майна, оскільки відповідні питання, як такі, що мають виключно юридичний характер, могли і повинні бути вирішуватися тільки судом за результатами розгляду та оцінки ним усіх обставин справи, а не передаватися на розгляд експерта.

Названими судовими інстанціями не наведено обставин, які свідчили б про обґрунтованість їх висновку стосовно того, що "саме на орендаря покладено контроль за дотриманням процедури надання згоди на проведення поліпшень орендованого майна, а орендар ВКП ТОВ "Сова" ЛТД не мав правових підстав на перевірку відповідності чинному законодавству отримання орендодавцем повноважень на надання згоди та дотримання форми цієї згоди". В оскаржуваних судових рішеннях не відображено, з яких, власне, підстав і причин орендодавець мав здійснювати контрольні чи інші владні повноваження щодо орендаря, а останній - "перевіряти" такі повноваження замість того, щоб просто виконувати умови укладеного Договору та додержуватись їх.

Відтак і за результатами нового розгляду даної справи у Вищого господарського суду України відсутні підстави для висновку про правильність застосування попередніми судовими інстанціями норм як матеріального (у тому числі Цивільного кодексу України, Закону України "Про оренду державного та комунального майна"), так і процесуального права. Касаційна ж інстанція згідно з частиною другою статті 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

У зв'язку з викладеним та відповідно до пункту 3 статті 1119, частини першої статті 11110 ГПК України оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції. У такому розгляді суду необхідно врахувати викладене, встановити обставини, зазначені в цій постанові, дати їм та доводам сторін і поданим ними, а за необхідності й додатково одержаним доказам належну правову оцінку і вирішити спір відповідно до закону. За результатами нового розгляду справи має бути вирішено й питання щодо розподілу судових витрат у ній.

Керуючись статтями 1117 - 11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Вінницької області від 25.05.2016 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 16.08.2016 зі справи № 902/714/15 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Вінницької області.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Васищак

Суддя В. Студенець