КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2016 р. Справа№ 910/10886/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

ОСОБА_1

при секретарі: Верьовкін С.С.

за участю представників сторін:

від позивача: представник не зявився

від відповідача : представник не зявився

від третьої особи: представник не зявився

розглянувши апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства Страхова компанія Альфа Страхування

на рішення господарського суду міста Києва від 10.08.2016р.

по справі № 910/10886/16 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Альфа Страхування

до Приватного акціонерного товариства Українська транспортна страхова компанія.

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2

про стягнення 4 997,17 грн.

ВСТАНОВИВ:

В червні 2016 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою, в якій просив стягнути з приватного акціонерного товариства Українська транспортна страхова компанія 4 997,17 грн. матеріальної шкоди.

Рішенням господарського суду міста Києва від 10.08.2016 р. у справі № 910/10886/16 у задоволенні позову приватного акціонерного товариства Страхова компанія Альфа страхування відмовлено повністю.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем належними та допустимими доказами наявності підстав для здійснення перерахунку раніше визначеної суми страхового відшкодування за договором добровільного страхування не наведено. У звіті №147/2 від 11.09.2015 р., на який посилається позивач, вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу, визначено з урахуванням цін на запасні частини ФОП Толкаченко, в той час як ремонтні роботи виконувались товариством з обмеженою відповідальністю ОСОБА_3 набережна, а ціна запчастин вказана у виставленому ремонтною організацією рахунку. При цьому, позивачем не подано належних та допустимих доказів на підтвердження факту виплати частини страхового відшкодування у розмірі 4 997,17 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, приватне акціонерне товариство Страхова компанія Альфа страхування звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 10.08.2016 р. у справі № 910/10886/16 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказав, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції порушив норму матеріального права ст. 27 Закону України «Про страхування», обмеживши право вимоги позивача, зокрема в частині відшкодування шкоди в межах фактичних втрат. Скаржник також зазначив, що суд припустився помилки при оцінці наданих позивачем доказів щодо доплати страхового відшкодування у розмірі 4 997,17 грн., що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.09.2016 р. апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства Страхова компанія Альфа Страхування прийнято до розгляду та порушено апеляційне провадження у справі № 910/10886/16.

В подальшому розгляд справи відкладався.

В судове засідання, 08.11.2016 року представники сторін не зявились, про причини неявки не повідомили, як свідчать матеріали справи, про час та місце розгляду справи всі представники були повідомлені належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (Інформаційний лист Вищого господарського суду від 13.08.2008 р. № 01-8/482 із змінами станом на 29.06.2010 року „Про деякі питання застосування норми Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, судова колегія вважає можливим розглянути справу у відсутності представників сторін за наявними у справі доказами.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 09.10.2014 р. між приватним акціонерним товариством Страхова компанія Альфа страхування (страховик) та ОСОБА_4 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування ризиків, повязаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 046.0807773.066 (надалі Договір), об'єктом страхування за яким є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном, а саме: автомобілем Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, на випадок настання страхових випадків, зокрема, пошкодження чи знищення транспортного засобу або його частин внаслідок ДТП (а. с. 13).

Відповідно до п. 10 договору строк дії з 00:00 год. 10.10.2014 р. до 24:00 год. 09.10.2015 р.

20.03.2015 р. приблизно о 20 год. 10 хв. на ОСОБА_5 в м. Києві сталася ДТП, а саме: ОСОБА_2, керуючи автомобілем ВАЗ, державний номер НОМЕР_2, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Зазначене ДТП підтверджується довідкою № 60001409 про дорожньо-транспортну пригоду, виданою ВДАІ Святошинського РУ ГУМВСУ в м. Києві (а.с. 15).

20.03.2015 р. ОСОБА_4, як страхувальник за договором добровільного страхування ризиків, повязаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 046.0807773.066, звернувся до позивача з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (за договором КАСКО та ОСЦПВВНТЗ), в якій повідомив позивача, як страхову, про ДТП (а.с. 18-19).

Експертом (оцінювачем) ОСОБА_6 за участю власника ТЗ ОСОБА_4 було оглянуто КТЗ Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, та відповідно складено протокол огляду колісного транспортного засобу від 26.03.2015 р.

Відповідно до наявного в матеріалах справи рахунку №С4247993 від 26.03.2015 р., виставленого позивачу виконавцем ремонтних робіт товариством з обмеженою відповідальністю ОСОБА_3 набережна, вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, складає 28 098,27 грн. (а.с. 21).

21.04.2015 р. позивачем було здійснено розрахунок суми страхового відшкодування, відповідно до якого розмір страхового відшкодування ним було визначено у сумі 7 482,05 грн. (а.с. 22).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем 21.04.2015 р. було складено страховий акт № 0568.206.15.01.01 (розпорядження на виплату), відповідно до якого було прийнято рішення про виплату 7 482,05 грн. страхового відшкодування виконавцю ремонтних робіт автомобіля Volkswagen, державний номер НОМЕР_1 - товариству з обмеженою відповідальністю ОСОБА_3 набережна (а.с. 24).

24.04.2015 р. позивачем на підставі страхового акту № 0568.206.15.01.01 від 21.04.2015 р. та рахунку №С4247993 від 26.03.2015 р. було виплачено ТОВ ОСОБА_3 набережна 7 482,05 грн. страхового відшкодування в рахунок ремонту транспортного засобу Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, що підтверджується платіжним дорученням № 7753 від 24.04.2015 р. (а.с. 25).

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 30.03.2015 р. у справі №759/4526/15-п (провадження № 3/759/1537/15), яка набрала законної сили 10.04.20215 р., встановлено, що ДПТ сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України. Відповідно до зазначеної постанови ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 17).

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля ВАЗ, державний номер НОМЕР_2, станом на момент ДТП була застрахована приватним акціонерним товариством Українська транспортна страхова компанія на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/4764129 (а.с. 61).

06.07.2015 р. приватне акціонерне товариство Страхова компанія Альфа Страхування звернулося до відповідача (як страховика за полісом №АІ/4764129) із заявою про виплату страхового відшкодування за спірним страховим випадком у розмірі 7 482,05 грн.

Відповідно до страхового акту № 328-15К, складеного відповідачем, було вирішено виплатити позивачу суму страхового відшкодування в розмірі 6 972,05 грн. (7 482,05 грн. - 510,00 грн. франшизи за полісом) (а.с. 40).

23.09.2015 р. відповідачем на підставі страхового акту № 328-15К було виплачено позивачу 6 972,05 грн. страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням № 2249 від 23.09.2015 р. (а.с. 42).

11.09.2015 р. субєктом оціночної діяльності ТОВ «Екліс» (сертифікат субєкта оціночної діяльності № 17311/14 від 17.12.2014 р., дійсний до 17.12.2017 р.) на підставі договору (заяви), укладеного з дирекцією ПрАТ «СК «Альфа Страхуваня», було складено звіт № 147/2 про оцінку автомобіля Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, відповідно до якого матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, складає 22 797,76 грн.

21.09.2015 р. позивачем було здійснено новий розрахунок суми страхового відшкодування, відповідно до якого складено страховий акт № 0568.206.15.01.02, відповідно до якого було прийнято рішення про виплату ОСОБА_4 4 997,17 грн. страхового відшкодування. (а.с. 33).

Звертаючись з даним позовом приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Альфа Страхування», в обґрунтування позовних вимог вказав на те, що у звязку зі здійсненням доплати страхового відшкодування у розмірі 4 997,17 грн. за договором добровільного страхування №046.0807773.066, та з огляду на те, що відповідальність власника транспортного засобу автомобіля ВАЗ, державний номер НОМЕР_2, водієм якого скоєно ДТП, застрахована приватним акціонерним товариством Українська транспортна страхова компанія , відповідач повинен відшкодувати збитки у сумі 4 997,17 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що відповідачем належними та допустимими доказами наявності підстав для здійснення перерахунку раніше визначеної суми страхового відшкодування за договором добровільного страхування не наведено. У звіті №147/2 від 11.09.2015 р., на який посилається позивач, вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу, визначено з урахуванням цін на запасні частини ФОП Толкаченко, в той час як ремонтні роботи виконувались товариством з обмеженою відповідальністю ОСОБА_3 набережна, а ціна запчастин вказана у виставленому ремонтною організацією рахунку. При цьому, позивачем не подано належних та допустимих доказів на підтвердження факту виплати частини страхового відшкодування у розмірі 4 997,17 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Нормами ст. 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Пунктом 36.1. статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до пункту 36.4 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Статтею 27 Закону України Про страхування та ст. 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що право вимоги виникає у страховика лише після виплати страхового відшкодування.

Як доказ сплати позивачем ОСОБА_4 страхового відшкодування у сумі 4 997,17 грн. позивач до позовної заяви додав платіжне доручення № 17985 від 25.09.2015 р. на суму 5 022,16 грн. (а.с. 34), з якого не вбачається, що страхове відшкодування було отримано ОСОБА_4, як страхувальником, відповідно до умов договору добровільного страхування ризиків, повязаних з експлуатацією наземного транспортного засобу №046.0807773.066 від 09.10.2014 р.

Відповідно до п.1.23 ст.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" отримувачем платежу є особа, на рахунок якої зараховується сума переказу.

Загальні правила, види і стандарти розрахунків юридичних і фізичних осіб та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків, визначені Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, яка затверджена постановою правління Національного банку України від 21.01.2004р. №22.

Нормами зазначеної Інструкції встановлені вимоги щодо заповнення розрахункових документів, у т.ч. платіжних доручень.

Зокрема, згідно п.3.8 Інструкції, реквізит "призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. При цьому, платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "призначення платежу".

Отже, допустимим доказом призначення грошових коштів саме ОСОБА_4, що перераховуються, є відповідний платіжний документ з даними про отримувача відповідних коштів та даними щодо призначення платежу.

Як вбачається із змісту платіжного доручення № 17985 від 25.09.2015р., отримувачем платежу зазначено «ПАТ КБ «Правекс-Банк», а не страхувальника за договором ОСОБА_4

Отже, в платіжному документі, на який посилається позивач, як на доказ виплати страхового відшкодування ОСОБА_4 за договором добровільного страхування ризиків, повязаних з експлуатацією наземного транспортного засобу №046.0807773.066 від 09.10.2014 р. одержувачем грошових коштів є не страхувальник, а інша особа, а саме ПАТ КБ «Правекс-Банк».

Інших підтверджень на перерахування коштів належному одержувачу (страхувальнику) матеріали справи не містять.

Також, у призначенні платежу в платіжному дорученні № 7753 від 24.04.2015р. зазначено про виплату страхового відшкодування «зг. Дог. № 233/16 від 16.05.2014 р., зг. Реєстру № 28 від 25.09.2015 р.» Проте, будь-якого договору страхування наземного транспорту № 233/16 від 16.05.2014 р., сторонами якого є позивач та ОСОБА_4, матеріали справи не містять.

Щодо наявного реєстру одержувачів сум переказів за рахунок безготівково перерахованих коштів № 28 від 25.09.2015 р., на який є посилання в платіжному дорученні № 7753 від 24.04.2015р., та який наявний в матеріалах справи (а.с. 34), то колегія суддів вважає за можливе зазначити, що зазначений реєстр не може бути належним підтвердженням перерахування страхового відшкодування саме по договору добровільного страхування ризиків, повязаних з експлуатацією наземного транспортного засобу №046.0807773.066 від 09.10.2014 р.

Крім того, в зазначеному реєстрі відсутні підписи фінансового директора ОСОБА_7 та головного бухгалтера ОСОБА_8, а тому зазначений реєстр є неналежним доказом по справі.

Також, як вбачається зі страхового акту № 0568.206.15.01.02 від 21.09.2015 р., позивач прийняв рішення про виплату страхового відшкодування у сумі 4 997,17 грн. саме по наступним реквізитам: отримувач ОСОБА_4, призначення платежу «страхове відшкодування за ОСОБА_4, згідно зі звітом ТОВ «Екліс» № 147/12 від 11.09.2015 р. (без ПДВ)»

Враховуючи вищевикладене, вказане платіжне доручення не є належним документом, що підтверджує виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування ризиків, повязаних з експлуатацією наземного транспортного засобу №046.0807773.066 від 09.10.2014 р. страхувальнику ОСОБА_4, а тому суд першої інстанції правомірно дійшов до висновку, що належних та допустимих доказів наявності у відповідача зобовязання з оплати заявленої до стягнення суми страхового відшкодування по спірному страховому випадку у розмірі 4 997,17 грн. позивачем не доведено.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Дослідивши матеріали, наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 10.08.2016 року у справі № 910/10886/16, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства Страхова компанія Альфа Страхування на рішення господарського суду міста Києва від 10.08.2016 року у справі № 910/10886/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 10.08.2016 року у справі № 910/10886/16 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/10886/16 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Дідиченко

ОСОБА_1