РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2016Справа №910/11181/16

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІНКО ЮКРЕЙН"

про стягнення 288 645,00 грн. та повернення майна

Суддя Селівон А.М.

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_2 - представник, довіреність №06е/16 від 02.06.2016р.

Від відповідача: не з`явився;

В судовому засіданні на підставі ч.2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа - підприємець - ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІНКО ЮКРЕЙН" про стягнення коштів у розмірі 288 645,00 грн. з яких 150 500,00 грн. - сума нарахованих орендних платежів, 11 500,00 грн. - штраф, 54 000,00 грн. - неустойка та повернення майна, а саме переданого за Договором поставки № 09/07/14 від 09.07.14 р. товару: конвеєрів стрічкових шириною 500 мм, довжиною 10м, з мотор барабаном у кількості 3 одиниці, вартістю 72645,00 грн., а також стягнення судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 4 329,72 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору поставки №09/04/14 від 09.07.14 р. в частині повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару. При цьому оскільки, за твердженнями позивача, не здійснивши сплату остаточної вартості товару у встановлений договором строк ТОВ "МІНКО ЮКРЕЙН" не виявило в передбачений договором спосіб бажання на купівлю даного товару, внаслідок чого між сторонами склалися орендні відносини, що прямо передбачені умовами п.п. 4.3.4 та 4.3 спірного Договору, позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача орендної плати за користування переданим за Договором товаром, за наявності якої позивачем нараховані неустойка відповліно до ст. 785 ЦК України та штраф за неповернення товару, від якого покупець відмовився. Окрім того, позивач на підставі п.п. 4.3.4 п. 4.3 Договору просить суд зобов'язати ТОВ "МІНКО ЮКРЕЙН" повернути за актом приймання-передавання конвеєри стрічкові шириною 500 мм, довжиною 10 м, з мотор барабаном у кількості 3 одиниці, що були передані за договором поставки №09/04/14 від 09.07.14 р. загальною вартістю 72 645,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.06.2016 позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 910/11181/16 та призначено до розгляду на 20.07.2016.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 20.07.2016 та 18.08.2016 розгляд справи відкладено на 18.08.2016 та 01.09.2016, відповідно.

Крім того ухвалою суду від 18.08.2016 за клопотанням представника відповідача продовжено строк розгляду справи на п'ятнадцять днів.

У судовому засіданні 01.09.2016 року у судовому засіданні оголошувалась перерва до 27.09.2016р.

27.09.2016 судове засідання не відбулося у зв'язку з перебуванням судді Селівона А.М. на лікарняному.

Ухвалою суду від 03.10.2016 розгляд справи призначено на 12.10.2016.

У судове засідання 20.07.2016 з'явився уповноважений представник відповідача.

Уповноважений представник позивача у судове засідання 20.07.2016 не з'явився.

Про дату, час і місце розгляду даної справи 20.07.2016 позивач повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення: №506.

У судові засідання 18.08.2016 та 01.09.2016 з'явивились уповноважені представники сторін.

У судове засідання 12.10.2016 з`явився представник позивача.

Уповноважений представник відповідача у судове засідання 12.10.2016 з`явився.

Копія ухвали суду від 03.10.2016, яка направлялась на адресу, зазначену позивачем у позовній заяві - 03150, м. Київ, вул. Червоноармійська, 72, офіс 37, яка співпадає з місцезнаходженням відповідадача згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, на час проведення судового засідання 12.10.2016 на адресу Господарського суду міста Києва не повернулась.

Судом здійснено запит з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштового відправлення №292, у якому зазначено, що станом на 12.10.2016 поштове відправлення вручене адресату за довіреністю 06.10.2016.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання через відділ доловодства Господарського суду мітса Києва від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи б/н від 11.10.2016, яке долучено судом до матеріалів справи.

Також до початку судового засідання 20.07.2016 через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника позивача надійшла заява про долучення документів до матеріалів справи б/н від 19.07.2016, серед яких, зокрема, платіжне доручення №396 від 15.08.2014 та банківська виписка з рахунку позивача. Документи долучено до матеріалів справи.

Окрім того судом повідомлено, що до початку судового засідання 20.07.2016 через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника відповідача надійшли наступні документи: заява про долучення документів до матеріалів справи б/н від 19.07.2016; клопотання про витребування доказів б/н від 19.07.2016; довідка про відсутність спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав б/н від 19.07.2016.

Вищеперелічені документи долучено судом до матеріалів справи.

До початку судового засідання 18.08.2016 року через службу діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшли додаткові пояснення до позовної заяви б/н від 17.08.2016, в яких останнім повідомлено про те, що між сторонами акти - приймання передачі товару не складались, оскільки факт передачі товару підтверджується видатковими накладними, підписаними обома сторонами, а відсутність товарно - транспортні накладних на поставку товару пояснюється передачею товару на умовах самостійного вивозу ТОВ «Мінко Юкрейн», та банківська виписка з рахунку ФОП ОСОБА_1 про сплату відповідачем коштів у розмірі 61145,00 грн. Вказані документи долучено судом до матеріалів справи.

Також, до початку судового засідання 01.09.2016 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву б/н від 31.08.2016, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог, оскільки, за твердженням відповідача, останній сплатив повну вартість товару, відтак заборгованість відповідача перед позивачем відсутня; з боку позивача відсутні будь-які докази документального оформлення орендних відносин (додаткові угоди, акти приймання-передавання, рахунки на оплату і ін..), які б засвідчували орендні взаємовідносини сторін. Натомісць, наявні у матеріалах справи первинні документи: рахунок-фактура №0907/14-1, Специфікація №2 від 09.07.2014, видаткова накладна №28-07/14-2 від 28.07.2014, які підтверджують саме купівлю-продаж товару загальною сумою 72645,00 грн., а не прийняття його в оренду. Стосовно вимог позивача про зобов'язання повернути товар відповідач, з посиланням на п.2.4 договору, відмітив, що у зв'язку з остаточним розрахунком за отриманий товар до відповідача перейшло право власності на конвеєри стрічкові, що були передані за договором поставки №09/07/14 від 09.07.2014 вартістю 72645,00 грн. без ПДВ., відтак, за його твердженням, до відповідач обрав невірний спосіб захисту цивільних прав і інтересів шляхом повернення майна, що перебуває у власності відповідача. З огляду назазначені обставини відповідача просить суд у позові відмовити повністю. Відзив долучений судом до матеріалів справи.

До початку судового засідання 12.10.2016 через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи б/н від 11.10.2016, яке судом долучено до матеріалів справи.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, на час проведення судового засідання 12.10.2016. позивачем суду не надано.

Інших заяв та клопотань процесуального характеру, окрім клопотання про відкладення розгляду справи, на час проведення судового засідання 12.10.2016. від відповідача до суду не надходило.

Відповідно до 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова № 18) якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно п. 3.9.2 Постанови № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка представника відповідача в судові засідання обов'язковою не визнавалась, відповідач не скористався належним йому процесуальним правом приймати участь в судовому засіданні, беручи до уваги той факт, що представник позивача проти розгляду справи без участі представника відповідача не заперечував, суд здійснював розгляд справи за відсутності уповноваженого представника відповідача, виключно за наявними у справі матеріалами.

Судом прийнято до уваги, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника.

З огляду на зазначене клопотання, оскільки суд неодноразово відкладав розгляд справи, надаючи учасникам судового процесу можливість реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень та враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, суд не знайшов підстав для відкладення розгляду справи та задоволення відповідного клопотання представника відповідача.

Окрім того суд зазначає, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду його позову, не є в подальшому підставою для скасування судового рішення, прийнятого за відсутності представника сторони спору.

Враховуючи відсутність на час проведення судових засідань клопотань представників сторін щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколах судових засідань.

Перед початком розгляду справи представників сторін було ознайомлено з правами та обов'язками, визначені статтями 20, 22, 27, 60, 74 та частиною 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представники сторін в судових засіданнях повідомили суд, що права та обов'язки їм зрозумілі.

Відводу суддям сторонами не заявлено.

Уповноважений представник позивача в судових засіданнях 01.09.16 р. та 12.10.16 р. підтримав заявлені позовні вимоги, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовиому засіданні 01.09.16. підтримав заперечення проти позову, викладені у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши наданими сторонами доказами та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як встановлено судом за матеріалами справи, 09 липня 2014 року між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (постачальник за договором, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мінко Юкрейн» (покупець за договором, відповідач у справі) був укладений Договір поставки № 09/07/14 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язався поставити покупцю товар, як він зазначений у п.1.2 цього д оговору (надалі за текстом - товар), у відповідності до підписаної між сторонами специфікації, що є не від`ємною частиною даного договору, а покупець зобов`язується прийняти товар та здійснити його оплату у порядку та на умовах, визначених у договорі.

Розділами 2-7 Договору сторони погодили умови поставки товару, порядок приймання товару, загальну суму договору та порядок розрахунків, обов`язки сторін та їх відповідальність тощо.

Згідно з п. 10.1 Договору він набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2014, до повного виконання сторонами своїх зобов'язань, передбачених Договором.

Вказаний Договір підписаний преставниками постачальника та покупця та засвідчений печатками сторін.

Судом встановлено, що між сторонами фактично був укладений договір поставки, який підпадає під правове регулювання норм § 3 глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Зокрема, в п. 1.2 Договору визначено загальні характеристики товару, що поставляється покупцю, а саме: Грохот ГИТ-32, шо перебував у користуванні, з рамою, двигуном, пружинами, сіткою 3 мм - 1 од. (п. 1.2.1), конвеєр стрічковий, що перебував у користуванні, шириною 500 мм, довжиною 10 м, з мотор барабаном - 3од. (п.1.2.2).

В силу приписів ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Постачання товару здійснюється протягом семи календарних днів з моменту отримання постачальником передоплати, на умовах надання товару у розпорядження покупця на складі постачальника за адресою та на умовах, вказаних у специфікації. (п.2.1).

За узгодженням сторін постачання товару може здійснюватися на інших умовах, про що складається специфікація та інший документ, який підписується обома сторонами. (п. 2.2).

При цьому, ціна за одиницю товару, що поставляється за цим договором, вимоги до товару, кількість визначаються сторонами у цьому договорі та специфікаціях до цього договору, які є його невід`ємною частиною (п. 1.4).

Так, в матеріалах справи містяться узгоджені та підписані сторонами Специфікації: № 1 від 09.07.2014 року та № 2 від 09.07.2014 року, якими передбачено асортимент, найменування, кількість та ціну відповідного обладнання, що постачалось позивачем, а саме: грохот ГИТ-32, шо перебував у користуванні, шириною 500 мм, довжиною 10 м з мотор барабаном, без підпірок в кількост 3 штуки за загальною ціною 72645,00 грн., конвеєр стрічковий, що перебував у користуванні, з рамою, двигуном, пружинами, сіткою 3 мм в кількості 1 штука за ціною 52110,00 грн. відповідно.

Як встановлено судом за матеріалами справи та підтверджено представниками сторін в судових засіданнях, на виконання умов Договору та специфікацій № 1, 2 до нього позивач 28 липня 2014 року здійснив постачання на адресу відповідача товару на загальну суму 124755,00 грн. без ПДВ, що підтверджується видатковими накладними: № 28-07/14 від 28.07.14 р., № 28-07/14-2 від 28.07.14 р, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Факт отримання товару відповідачем підтверджується підписами уповноваженого представника останнього Борисенко Ю.О., на вищевказаних видаткових накладних, який діяв на підставі виданих ТОВ «Мінко Юкрейн» довіреностей на отримання товарно - матеріальних цінностей, а саме: № 26 від 24.07.14 р. строком дії до 02.08.14 р., № 25 від 24.07.14 р. строком дії до 02.08.14 р, копії яких надані позивачем.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

За приписами ч. 1 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку, який є обов'язковим видом обліку, що ведеться підприємством. (ч. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Виходячи з приписів вищенаведених положень законодавства та умов Договору підписання сторонами видаткових накладних підтверджує факт прийняття відповідачем товару від позивача відповідно до змісту товаророзпорядчих документів на нього.

Згідно ст. 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі - продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 680 Цивільного кодексу України покупець має право пред'явити вимогу у зв'язку з недоліками товару за умови, що недоліки виявлені в строки, встановлені цією статтею, якщо інше не встановлено договором або законом.

За умовами п. 1.3 Договору товар, визначений у п. 1.2 цього Договору, поставляється на умовах «як є», оглянутий покупцем до підписання цього Договору та претензій щодо якості та комплектності товару немає, і в подальшому претензії з цього приводу від покупця не приймаються і покладаються на його ризики ведення господарської діяльності.

Як визначено сторонами в п. 3.1 Договору якість товару, маркування та пакування повинні відповідати документам про якість товару відповідно до чинного законодавства. Прийняття товару за кількістю та якістю здійснюється у відповідності до «Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення й товарів народного споживання по кількості» (П-6), «Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення й товарів народного споживання по якості» (П-7).

В свою чергу доказів пред'явлення претензій щодо якості, кількості та термінів поставки товару у відповідності до умов Договору, а також наявності письмових претензій щодо поставленого за вказаними видатковими накладними товару (грохоту та конвеєрів) на загальну суму 124755,00 грн. від відповідача до суду не надходило.

Як вбачається із матеріалів справи, будь-які заперечення щодо повного та належного виконання ФОП ОСОБА_1 умов Договору з боку ТОВ «Мінко Юкрейн» відсутні.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем виконані прийняті на себе на підставі укладеного між сторонами Договору зобов'язання з поставки товару ТОВ «Мінко Юкрейн», а відповідачем, у свою чергу, прийнятий цей товар та супровідна документація без будь - яких зауважень. Факт передачі позивачем товару належним чином підтверджено матеріалами справи.

При цьому, як визначено сторонами в п. 2.4 Договору в разі передання товару покупцю, та до моменту повної оплати поставленого товару вважається, що такий товар знаходиться на відповідальному зберіганні у покупця, яке жодним чином додатково постачальником не оплачується. Право власності на Товар переходить від Постачальника до Покупця з моменту здійснення оплати за Товар у повному обсязі. Ризики випадкової загибелі пошкодження/втраги товару чи настання інших несприятливих наслідків щодо товару переходять від постачальника до покупця в момент здійснення приймання-передачі товару.

Згідно із ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (частина 2 наведеної норми).

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 Договору ціна товару, що поставляється за цим Договором, за одиницю Товару вказується у Специфікації, без ПДВ. Загальна сума Договору становить 124 755,00 грн. (сто двадцять чотири тисячі сімсот п'ятдесят п'ять гривень 00 коп.) без ПДВ

Форма оплати - безготівкова у національній валюті України.

Відповідно до п. 4.3 Договору оплата товару, вказаного у п. 1.2.1 Договору, здійснюється на умовах попередньої оплати у сумі 52110,00 грн., яка оплачується протягом п`яти банківських днів після підписання Договору (пп. 4.3.1). За товар, вказаний у п.1.2.2 договору оплата здійснюється на умовах попередньої оплати у сумі 10000,00 грн., які оплачуються покупцем після здійснення ним пусконалагоджувальних робіт у місці, визначеному покупцем, однак у строк не більше 10 днів з моменту відвантаження товару. Залишок суми вартості товару у розмірі 62645,00 грн. сплачується покупцем протягом 3 (трьох) місяців з дати відвантаження товару (пп.4.3.2).

Окрім цього, згідно п. 4.3.4 Договору покупець вправі не оплачувати вартість товару, який вказаний у п. 1.2.2. цього Договору та вирішити питання про купівлю даного товару чи відмову від його придбання на протязі строку, встановленого для остаточного розрахунку за товар (три місяці з дати відвантаження, як це передбачено п. 4.3.2. цього Договору). В такому разі на відносини сторін поширюються відносини оренди і вважається, що товар, передбачений п. 1.2.2. цього Договору, на протязі трьох місяців з дати відвантаження знаходиться в оренді Покупця, зі сплатою орендної плати в розмірі 9 000 (дев'ять тисяч) грн. 00 коп. за кожний місяць оренди.

У такому разі сума першого платежу за товар, передбачений п. 1.2.2. цього Договору у розмірі 10 000 грн. 00 коп., підлягає зарахуванню як орендна плата за користування вказаним товаром. У випадку, якщо покупець не здійснює купівлю товару, передбаченого п. 1.2.2. цього Договору, то всі ризики та витрати по поверненню товару постачальнику несе покупець. В цьому разі покупець зобов'язаний повернути товар, передбачений п. 1.2.2. Договору, за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Повітряна, 5, у строк, що не перевищує 3 місяці та 3 тижні з дати відвантаження товару постачальником.

Покупець вправі достроково погасити свої зобов'язання зі сплати вартості товару, передбаченої умовами цього Договору, однак при дотриманні умов, передбачених п 4.3.2. цього Договору (п.4.4. Договору).

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1, 2 ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 193 ГКУ кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Судом встановлено за матеріалами справи, що на виконання спірного Договору та на підставі виставлених позивачем рахунків №№ 09-07/14-1 від 09.07.14 р. на суму 72645,00 грн., № 09-07/14-2 від 09.07.14 р. на суму 72645,00 грн. та № 09-07/14 від 09.07.14 р.на суму 125075,00 грн. відповідачем здійснено перерахування позивачу грошових коштів в загальній сумі 124 755,00 грн., а саме платіжним дорученням № 348 від 11.07.14 р. в сумі 1500,00 грн. із зазначеням призначення платежу «попередня оплата за товар (обладнання) згідно рахунку № 09-07/14 від 09.07.14 р. без ПДВ», № 396 від 15.08.14 р. в сумі 10 000,00 грн. із зазначенням призначення платежу «оплата конвеєр стрічковий згідно рахуку № 09-07/14-1 від 09.07.14 р. без ПДВ, № 324 від 24.07.14 р.в сумі 52110,00 грн. із призначенням платежу «оплат аза товар (обладнання) згідно рахунку № 09-07/14 від 09.07.14 р. без ПДВ», № 911 від 02.03.14 р. на суму 61 145,00 грн. із призначеннням платежу «оплата за конвеєр згідно рахунку № 09-07/14 від 09.07.14 р. без ПДВ», що підтверджується копіями відповідних платіжних доручень та відповідачем не заперечувалось.

Проте, як зазначено позивачем в позовній заяві, оскільки відповідачем не будо здійснено повну оплату поставленого за Договором товару (конвеєрів стрічкових), а внесено лише передоплату за вказаний товар у сумі 11 500,00 грн. (1500,00 грн.+10000,00 грн.), між сторонами, у відповідності до п.п. 4.3.4 договору виникли орендні правовідносини, а товар, визначений п. 11.2.2 договору з моменту відвантаження знаходився у оренді покупця, зі сплатою орендної плати у розмірі 9000,00 грн. за кожен місяць оренди, що загалом складає 150500,00 грн. за період з 28.07.2014 по 03.02.2016.

При цьому позивач в позовній заяві зазначає про зарахування перерахованих ТОВ «Мінко Юкрейн» коштів в сумі 11 500,00 грн. на підставі абз. 2 п.4.3.4 Договору як орендної плати за користування конвеєрами стрічковими, а саме: 9000,00 грн. за перший місць оренди, 2500,00 грн. - як частина орендної плати за другий місяць користування майном.

Відтак, за наведених обставин позивач розцінює зазначені умови укладенего Договору №09/07/14 як договір оренди майна, а заборгованість, що є предметом спору у наведеній сумі, як заборгованість зі сплати за користування майном.

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Тобто, вказана норма Господарського процесуального кодексу України зобов'язує доводити свою правову позицію саме ту сторону, яка на неї посилається.

Саме змагальність сторін, яка реалізується в господарському процесі через ст. 33 ГПК України дає змогу суду всебічно, повно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи та внаслідок чого ухвалити законне, обґрунтоване і справедливе рішення у справі.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доказів визнання недійсним чи розірвання Договору поставки № 09/07/14 від 09.07.2014р. або його окремих положень суду не надано.

Будь-які заперечення щодо порядку та умов укладення спірного Договору на час його підписання та на протязі виконання з боку сторін відсутні.

Суд зазначає, що у відповідності до ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України (в редакції, яка діяла на час укладення спірного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

За приписами ст.ст. 627, 628 Цивільного України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частинами 4, 7 статті 179 Господарського кодексу України, якою закріплено принцип свободи договору, при укладенні господарських договорів сторони можуть визначити зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Згідно ст. 638 ЦК України та ст. 180 ГК України договір вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов (предмету, визначених законом необхідних умов для договорів даного виду та визначених за заявою сторін умов). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом статей 759 - 762 Цивільного кодексу України слід дійти висновку, що істотними договорів оренди є умови про предмет договору, плату за користування майном та строк такого користування.

Крім того, слід мати на увазі, що відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору оренди можуть бути також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Отже, лише за наявності у договорі істотних умов, якщо їх не врегульовано чинним законодавством, договір оренди майна можна вважати укладеним.

Разом з цим, позивач, зазначаючи про прострочення сплати відповідачем поставленого йому товару, з посиланням на п.п. 4.3.4 Договору стверджує про те, що між сторонами склалися орендні відносини у звязку з користуванням товаром.

Так, як зазначалось судом вище, у відповідності до п. 4.3.4 Договору покупець вправі не оплачувати вартість товару, який вказаний у п. 1.2.2 договору та вирішити питання про купівлю даного товару чи відмову від його придбання на протязі строку встановленого для остаточного розрахунку за товар (три місяці з дати відвантаження, як це передбачено п. 4.3.2 цього договору). У такому разі на відносини сторін поширюються відносини оренди і вважається, що товар, передбачений п.1.2.2 цього договору, на протязі трьох місяців з дати відвантаження знаходиться в оренді покупця зі сплатою орендної плати у розмірі 9000,00 грн. за кожен місяць оренди.

В свою чергу суд критично ставиться до посилання позивача на відмову покупця від товару, можливість якої передбачена в наведеному пункті Договору, а саме «вирішити питання про купівлю товару чи відмову від його придбання» за відсутності в матеріалах справи будь-яких доказів останньої.

Також суд зазначає, що сторони в п. 2.3 спірного Договору передбачили відсутність у покупця права відмови від товару у випадку підписання специфікації, що, як свідчать матеріали справи, і було зроблено сторонами 09.07.14 р. (специфікації № 1 та № 2) відповілно до п. 1.4 одночасно з підписанням тексту самого Договору поставки.

При цьому судом взято до уваги той факт, що здійснені відповідачем оплати в розмірі 11500,00 грн., які в своїй сумі перевищують суму визначеного п. 4.3.2 Договору авансу за конвеєр стрічковий, свідчать про часткову оплату покупцем вказаного товару згідно п. 1.2.2 Договору, що, в свою чергу спростовує висновок позивача про намір покупця щодо відмови від товару.

Окрім цього, за висновками суду, відсутність оплати протягом трьох місяців з дати відвантаження не передбачає настання правовідносин сторін в якості орендодавця та орендаря, а тим більше не спричиняє автоматичної пролонгації оренди та строків оплати за його використання починаючи з 28.10.14 по 03.02.2016.

Виходячи з умов спірного Договору, яким альтернативно визначено можливість самої оренди товару, неможливо точно визначити момент початку дії договору оренди, як того вимагається за правилами ст. 640 Цивільного кодексу України.

В той же час, оскільки приписи чинного законодавства та наведена норма Договору не передбачає автоматичної зміни правовідносин сторін за договором вцілому, враховуючи суть правовідносин сторін та передбачені законодавством істотні умови договору оренди, наявний спірний Договір №09/07/14 та визначені в ньому умови не можуть бути розцінені судом як договір оренди товару, отже твердження позивача щодо наявності правовідносин сторін, які виникли не на підставі договору поставки, а за договором оренди, судом до уваги не приймаються як необґрунтовані та такі, що не відповідають приписам чинного законодавства.

Таким чином, оскільки в процесі розгляду справи судом встановлено, що позивач у звязку з укладенням договору поставки не набув повноважень орендодавця, відповідач, відповідно, орендаря, а між сторонами не виникли орендні правовідносини, вимоги позивача про стягнення орендних платежів у заявленій сумі є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

З наведених підстав не може бути застосована до даних правовідносин ч.2 ст. 785 Цивільного кодексу України стосовно порушення наймачем обовязку з повернення речі, що має наслідком право вимоги до наймача щодо сплати неустойки у встановленому статтею розмірі, а відтак позовні вимоги в частині стягнення неустойки у розмірі 54000,00 грн. також задоволенню не підлягають.

Окрім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача штрафу, нарахованого у відповідності до п. 7.2 Договору, згідно якого у разі порушення п. 2.3 даного Договору, а також у випадку несвоєчасного повернення або неповернення товару у випадках, встановлених цим договором і діючим законодавством України понад 10-денний строк для такого повернення, покупець зобовязаний сплатити постачальнику штраф у розмірі 100% від вартості товару, від якого відмовляється покупець або який покупець не повернув у випадках, встановлених договором.

Водночас, як свідчать матеріали справи, в процесі розгляду даного спору відповідачем до відзиву на позовну заяву було додано копію платіжного доручення № 911 від 02.03.2016, відповідно до якого відповідачем 10.05.16р. було сплачено 61 145,00 грн. як оплата за конвеєр згідно рахунку №09-07/14-1 від 09.07.2014, виставленого позивачем.

Відтак, з урахуванням зазначеної копії платіжного доручення № 911 від 02.03.2016 про сплату 61 145,00 грн. заборгованість відповідача за поставлений за Договором товар на момент розгляду справи відсутня та за умовами п. 2.4 Договору товар перейшов у власність відповідача з моменту повної його оплати.

Таким чином, оскільки, як вже зазначено, матеріали справи не містять доказів відмови покупця від поставленого товару, виходячи з фактичних обставин справи у останнього не виник обов'язок з повернення належного йому на праві власності товару, що, в свою чергу, унеможливлює застосування штрафу згідно п. 7.2 Договору, який підлягає сплаті саме за наслідками неоплати товару та відмови від його повернення в межах визначених сторонами строків.

Отже, за висновками суду, вимоги позивача у наведеній частині є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

З аналогічних підстав, зважаючи на момент переходу права власності на повністю оплачений та придбаний за Договором товар суд відмовляє позивачу у задоволенні вимог про зобов`язання відповідача повернути за актом приймання-передавання конвеєри стрічкові шириною 500 мм, довжиною 10 м з моторбарабаном у кількості 3 штук.

Отже, беручи до уваги встановлені судом на підставі наявних матеріалів справи обставини повної оплати відповідачаем поставленого позивачем товару (конвеєрів), зобов`язання покупця з оплати поставленого товару вважається судом виконаним, хоч і з порушенням строків виконання, що може мати наслідком застосування до правовідносин сторін приписів статті 549, ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", згідно яких правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (пеню), стягнення якої передбачене п. 7.1 Договору, інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що позивач не довів в розумінні ст. 33 Господарського процесуального кодексу України ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, суд вважає за необхідне та правомірне відмовити в задоволенні позову з огляду на його необґрунтованість та недоведеність.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 124, 129 Конституції України, ст. ст. 4-2, 4-3, 33, 43, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Повний текст рішення складено та підписано 01 листопада 2016 р.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання та підписання повного тексту рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Суддя А.М. Селівон