РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2016Справа №910/18187/16
Суддя Господарського суду міста Києва Князьков В.В.

За участю секретаря судового засідання Коваленко О.М.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

За позовом Державного підприємства Спеціальне конструкторсько-технологічне бюро "Інституту проблем безпеки атомних електростанцій" Національної академії наук України
до третя особа, без самостійних вимог, на стороні позивача про Товариства з обмеженою відповідальністю "Майстер І К Меблі", Інститут проблем безпеки атомних електростанцій Національної академії наук України відшкодування збитків у розмірі 68960,03 грн.
за участю представників сторін

позивача:Бойко А.В. (довіреність б/н від 11.10.2016р.);
відповідача: третьої особи:не з`явився; Журко О.С. (довіреність б/н від 18.10.2016р.);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство Спеціальне конструкторсько-технологічне бюро "Інституту проблем безпеки атомних електростанцій" Національної академії наук України (надалі - Конструкторсько-технологічне бюро, позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Майстер І К Меблі" (надалі - ТОВ "Майстер І К Меблі", відповідач) про стягнення збитків зі сплати земельного податку у розмірі 68960,03 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що позивач є учасником ТОВ "Майстер І К Меблі". На підставі Установчого договору про створення та діяльність товариства з обмеженою відповідальністю "Майстер І К Меблі", зареєстрованого Московською районною Державною адміністрацією м. Києва від 21.02.2001р., позивач передав до статутного фонду відповідача право користування приміщеннями, а саме: дві нежилі будівлі №107 та №107А загальною площею 1992 кв.м., що знаходяться по вул. Лисогірській, 12 в м. Києві, що становить 20% статутного фонду. Вказані приміщення закріплені за позивачем, але відповідач ними користується і на даний час. Земельні ділянки на яких розташовані дані приміщення, також закріплено за третьою та знаходиться з оперативному віданні позивача. Позивач є платником земельного податку і сплачує земельний податок, в тому числі, і за земельні ділянки, які розташовані під будівлями №107 та №107А по вул. Лисогірській, 12 в м. Києві. До жовтня 2015 року відповідач здійснював компенсацію витрат по сплаті земельного податку своєчасно і в повному об'ємі на підставі виставлених позивачем рахунків. Проте, з жовтня 2015 року відповідач відшкодування грошових коштів, за оплачений земельний податок, позивачу не здійснює, у з'язку із чим, позивач зазнав збитків в розмірі 68 960, 03 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 06.10.2016р. порушено провадження у справі №910/18187/16, судове засідання призначено на 19.10.2016р. та залучено в якості третьої особи, без самостійних вимог, на стороні позивача - Інститут проблем безпеки атомних електростанцій Національної академії наук України.

17.10.2016р. через відділ діловодства суду (канцелярія) господарського суду від позивача надійшло клопотання про приєднання документів до матеріалів справи.

Представники позивача та третьої особи у судове засідання 19.10.2016р. з`явились.

Представник третьої особи у судовому засідання подав письмові пояснення до позову, згідно яких позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача на виклик суду не з'явився, відзив на позовну заяву у порядку, передбаченому ст. 59 господарського процесуального кодексу України, з нормативно обґрунтованими поясненнями по суті заявлених вимог не надав.

При цьому, необхідно зазначити, що ухвала суду відправлена на адресу відповідача, зазначену в позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а саме: 03028, м. Київ, вулиця Лисогірська, будинок 12. Вищевказана ухвала суду отримана уповноваженою особою відповідача 10.10.2016р., що підтверджується відповідним записом у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

Згідно із п. 3.9.2 постанови N 18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У судовому засіданні 19.10.2016р. представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та дав пояснення по суті спору.

Представник третьої особи також підтримав позовні вимоги.

Клопотань про відкладення розгляду справи в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України від сторін до господарського суду міста Києва не надходило.

Оцінюючи в сукупності вищевикладені обставини щодо належного повідомлення відповідача та враховуючи те, що неявка представника ТОВ "Майстер І К Меблі" не перешкоджає всебічному і повному з'ясуванню фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об'єктивному оцінюванню доказів, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд у нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ухвалив рішення по справі № 910/18187/16.

Розглянувши матеріали справи Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Державне підприємство Спеціальне конструкторсько-технологічне бюро "Інституту проблем безпеки атомних електростанцій" Національної академії наук України є учасником "Майстер І К Меблі". Право власності Позивача на відповідну частку в Товаристві підтверджується статутом Товариства, затвердженим загальними зборами учасників товариства від 13.04.2011р. та зареєстрованим у реєстрі за №860, 861, 862.

За приписами ст.1 Закону України "Про господарські товариства" господарськими товариствами цим Законом визнаються підприємства, установи, організації, створені на засадах угоди юридичними особами і громадянами шляхом об'єднання їх майна та підприємницької діяльності з метою одержання прибутку. До господарських товариств належить, зокрема, товариство з обмеженою відповідальністю, яке діє на підставі статуту.

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про господарські товариства» вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом.

На підставі Установчого договору про створення та діяльність Товариства з обмеженою відповідальністю "Майстер І К Меблі", зареєстрованого Московською районною Державною адміністрацією м. Києва від 21.02.2001р., позивач передав до статутного фонду відповідача право користування приміщеннями, а саме: дві нежилі будівлі №107 та №107А загальною площею 1992 кв.м., що знаходяться по вул. Лисогірській, 12 в м. Києві, що становить 20% статутного фонду.

Земельні ділянки на яких розташовані нежилі будівлі №107 та №107А загальною площею 1992 кв.м., що знаходяться по вул. Лисогірській, 12, закріплено за Інститутом проблем безпеки атомних електростанцій Національної академії наук України (надалі за текстом - третя особа), що підтверджується Постановою Бюро Президії Національної академії наук України за №63 від 16.03.2012р. та знаходиться у оперативному віданні позивача.

Як вбачається із листа за №14591/10/26-50-12-03-10 від 10.10.2016р. Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва Головного управління Державної Фіскальної Служби України у м. Києві, Державне підприємство Спеціальне конструкторсько-технологічне бюро "Інституту проблем безпеки атомних електростанцій" Національної академії наук України є платником земельного податку і сплачує земельний податок, в тому числі, і на земельні ділянки, які розташовані під будівлями №107 та №107А, що знаходяться по вул. Лисогірській, 12 в місті Києві.

Згідно податкових декларацій з плати за землю позивачем за 2015 рік сплачено земельного податку в розмірі 60267,53 грн., за 2016 рік - 146593,67 грн.

Спір у справі виник на думку позивача, у зв'язку і тим, що до жовтня 2015 року відповідач здійснював компенсацію витрат по сплаті земельного податку своєчасно і в повному об'ємі на підставі виставлених позивачем рахунків згідно розмірів фіскальних органів. Проте, з жовтня 2015 року і станом на час звернення з даним позовом, відповідач відшкодування грошових коштів позивачу за оплачений земельний податок не здійснює. У зв'язку із чим, позивач зазнав збитків в розмірі 68 960, 03 грн. та на підставі ст. 1166 ЦК України просить суд стягнути із відповідача зазначену суму.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно приписів ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України) набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Статтею 26 ЗК України передбачено, що використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка.

Плата за землю справляється відповідно до закону.

За приписами ст. 91 ЗК України одним із обов'язків власника земельної ділянки є своєчасна сплата земельного податку.

Підпунктами 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) визначено, що земельним податком визнається обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

За пунктом 287.7 статті 287 ПК України у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).

Аналіз зазначених норм права дає можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об'єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов'язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.

Разом з тим, із Установчого договору про створення та діяльність Товариства з обмеженою відповідальністю "Майстер І К Меблі", зареєстрованого Московською районною Державною адміністрацією м. Києва від 21.02.2001р. вбачається, що позивач передав до статутного фонду відповідача право користування лише на дві нежилі будівлі №107 та №107А загальною площею 1992 кв.м., що знаходяться по вул. Лисогірській, 12 в м. Києві без права користування земельними ділянками.

Земельні ділянки, на яких знаходиться нежилі будівлі №107 та №107А, перебувають у оперативному віданні позивача. Дана обставина також підтверджується листом Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва Головного управління Державної Фіскальної Служби України у м. Києві за №14591/10/26-50-12-03-10 від 10.10.2016р.

На підставі вищенаведеного, господарський суд приходить до висновку, що обов'язок зі сплати земельного податку у Товариства з обмеженою відповідальністю "Майстер І К Меблі" міг би виникнути лише за умови, якщо до його статутного капіталу було би внесено право користування зазначеними земельними ділянками та відповідно належним чином оформлено перехід права користування.

Отже, у розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 287.7 статті 287 ПК України платником земельного податку є Державне підприємство Спеціальне конструкторсько-технологічне бюро "Інституту проблем безпеки атомних електростанцій" Національної академії наук України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України та ст. 20 ст. 225 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) .

Відповідно до положень ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Зі змісту ч. 2 ст. 19 ЦК України вбачається, що способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням.

При цьому, слід враховувати, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

На думку позивача, у зв'язку із тим, що відповідач відшкодування грошових коштів у розмірі 68960,30 грн. позивачу за оплачений земельний податок не здійснює, зазначена сума підлягає до стягнення з відповідача на підставі ст. 1166 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За приписами ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

На підставі зазначених правових норм, з урахуванням п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992р. №6 та з урахуванням п. 6 Роз'яснення Вищого Арбітражного суду України „Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди" від 01.04.1994р. №02-5/215 суд зазначає таке.

Задоволення позовних вимог про стягнення збитків може вважатись законним та обґрунтованим в разі встановлення судом наявності в обставинах справи одночасно чотирьох умов. Ними є наявність правила поведінки, встановленого законом або договором; наявність факту порушення такого правила поведінки винною особою; наявність збитків у потерпілої особи; наявність безпосереднього причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач не довів належними засобами доказування наявності всіх умов, необхідних для застосування цивільно-правової (господарсько-правової) відповідальності.

За приписами ч.ч. 1, 2 та 3 ст. 13 ЦК України, у відповідності з якими цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Господарський суд встановив, що позивач передав право користування приміщеннями до статутного фонду відповідача, а відтак позивачем не доведено, як самих збитків, так і їх виникнення внаслідок неправомірних дій відповідача.

Водночас згідно із ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст. 156 ЗК України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок, зокрема, неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Статтею 157 ЗК України передбачено, що відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У п. п. 3.7, 3.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" від 17.05.2011р. за N 6 зазначено, власники землі та землекористувачі мають право на захист своїх прав шляхом стягнення збитків з особи, яка вчинила неправомірні дії щодо відповідних земельних ділянок, у випадках, встановлених главою 24 ЗК України, та за процедурою, передбаченою Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 р. N 284.

Згідно із п. 1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 р. N 284, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Згідно з ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні підтверджуватися певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, також за змістом положень статей 156, 157, 207 ЗК України, статей 11, 13, 22 ЦК України позивач на підставі встановлених обставин справи не набув право на відшкодування спричинених йому збитків у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Отже, підсумовуючи вище встановлені обставини у даній справі та з огляду на вищенаведені норми, суд зазначає про відсутність порушених суб'єктивних прав у позивача, які потребують захисту у обраний ним спосіб, що в свою чергу виключає можливість задоволення відповідних позовних вимог.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові Державного підприємства Спеціальне конструкторсько-технологічне бюро "Інституту проблем безпеки атомних електростанцій" Національної академії наук України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Майстер І К Меблі" про стягнення збитків зі сплати земельного податку у розмірі 68960,03 грн. - відмовити повністю.

У судовому засіданні 19.10.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено - 24.10.2016 року.

Суддя В.В. Князьков