РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2016Справа №910/14232/16

За позовом Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва"

до Всеукраїнського благодійного медичного фонду Академіка О. Шалімов

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Солом'янська районна в місті Києві державна адміністрація

про дострокове розірвання договору, виселення та стягнення 19 866,56 грн.

Суддя Якименко М.М

Представники сторін:

від позивача: Сидоренко М.В. - за довіреністю №103 від 28.12.2015 року;

від відповідача: Володимирська О.М. - за довіреністю від 04.10.2016 року.

від третьої особи: не з'явилися;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Всеукраїнського благодійного медичного фонду Академіка О. Шалімова про дострокове розірвання договору, виселення та стягнення 19 866,56 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо повноти та своєчасності внесення орендної плати та страхування об'єкту оренди згідно умов Договору №433 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 13.08.2015 року.

З цих підстав, позивач просив задовольнити позов:

1) Розірвавши Договір №433 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 13.08.2015 року, укладений між позивачем, відповідачем та третьою собою;

2) виселивши відповідача з займаного об'єкту оренди та передавши об'єкт оренди по акту приймання-передачі позивачу.

3) Стягнувши з відповідача на свою користь 19 238,77 грн. - заборгованості з орендної плати, 83,04 грн. - 3% річних, 544,75 грн. - пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.08.2016 року порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 06.09.2016 року, а також залучено до участі у справі Солом'янську районну в місті Києві державну адміністрацію в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

У судовому засіданні 06.09.2016 року судом оголошено перерву до 21.09.2016 року.

У судовому засіданні 21.09.2016 року судом оголошено перерву до 11.10.2016 року.

В судовому засіданні 11.10.2016 року представник позивача зазначив, що відповідачем сплачено 19 238,77 грн. (заборгованості з орендної плати), в зв'язку з чим просив суд припинити провадження в цій частині, а також подав клопотання в якому просив суд: розірвати Договір №433 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 13.08.2015 року, укладений між позивачем, відповідачем та третьою собою; виселити відповідача з займаного об'єкту оренди та передавши об'єкт оренди по акту приймання-передачі позивачу; стягнути з відповідача на свою користь 83,04 грн. - 3% річних, 544,75 грн. - пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.10.2016 року відкладено розгляд справи на 19.10.2016 року.

18.10.2016 року через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

В судове засідання 19.10.2016 року представник третьої особи не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 19.10.2016 року представники позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив суд в їх задоволенні відмовити.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 19.10.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

13.08.2015 року між Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва" (далі по тексту - позивач, Підприємство-Балансоутримувач, Солом'янською районною в місті Києві державною адміністрацією (далі по тексту - Орендодавець) та Всеукраїнським благодійним медичним фондом Академіка О. Шалімова (далі по тексту - відповідач, орендар) укладено Договір №433 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду (далі по тексту - договір), за умовами якого відповідачу надано в користування нежитлове приміщення (далі по тексту - об'єкт оренди) для розміщення благодійної організації на площі, що не використовується для провадження підприємницької діяльності, загальною площею 125,70 кв.м. (1-й поверх) за адресою: м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 34.

Строк дії договору встановлено з 13.08.2015 до 12.08.2018 року (п.9.1. Договору).

Відповідно до п.3.1. Договору, орендна плата визначена на підставі п. 29 таблиця 2 п. 20 Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням Київської міської ради від 21 квітня 2015 року № 415/1280 і становить без ПДВ30 грн. 46 коп. за 1 кв.м. орендованої площі, що в цілому складає за базовий місяць розрахунку 3 839,23 грн.

Згідно з п.3.2. Договору, орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місць на індекс інфляції за поточний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статисти стики України, розміщуються на веб-сайті Фонду державного майна України.

Пунктом 3.5. Договору передбачено, що додатково до орендної плати нараховується податок на додану вартість у розмірах та порядку, визначених законодавством України, який сплачується ОРЕНДАРЕМ разом з орендною платою. А також компенсація витрат БАЛАНСОУТРИМУВАЧА за користування земельною ділянкою, на якій розташований об'єкт оренди, розрахунок якої оформляється додатком та є невід'ємною частиною договору (Додаток № 4) та сплачується ОРЕНДАРЕМ разом з орендною платою.

Орендна плата сплачується ОРЕНДАРЕМ на рахунок ПІДПРИЄМСТВА - БАЛАНСОУТРИМУВАЧА, починаючи з дати підписання акта приймання-передачі (п.3.6. Договору).

Згідно з п.3.7. Договору, орендна плата сплачується ОРЕНДАРЕМ незалежно від наслідків господарської діяльності ОРЕНДАРЯ щомісячно не пізніше 15 числа наступного місяця.

Відповідно до п. 4.2.3 Договору, ОРЕНДАР зобов'язаний вносити орендні та інші передбачені Договором платежі своєчасно і в повному обсязі.

Протягом місяця після укладення Договору Орендар зобов'язаний застрахувати об'єкт оренди не менше ніж на його вартість за висновком про вартість/актом оцінки на користь ПІДПРИЄМСТВА - БАЛАНСОУТРИМУВАЧА, який несе ризик випадкової загибелі чи пошкодження Об'єкта, у порядку, визначеному законодавством і надати Орендодавцю та Підприємтву-Балансоутримувачу копію страхового полісу/договору і платіжного доручення про сплату страхового внеску. Постійно поновлювати договір страхування таким чином, щоб на увесь строк ОБ»ЄКТ був застрахований (п.4.2.15. Договору).

13.08.2015 року на виконання умов Договору позивачем передано, а відповідачем прийнято об'єкт оренди, що підтверджується підписаним між сторонами актом приймання-передачі об'єкту оренди від 13.08.2015 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначив, що відповідач в порушення умов Договору за період з березня 2016р. по липень 2016 року не сплачував орендні платежі, в зв'язку з чим у відповідача перед позивачем вникла заборгованість зі сплати орендної плати в розмірі 19 866,56 грн., а також в порушення умов п. 4.2.15. Договору не застраховано об'єкт оренди, з врахуванням чого позивач просить суд розірвати договір, виселити відповідача з об'єкту оренди та повернути його за актом приймання-передачі позивачу.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ) (ч.1. ст. 760 ЦК України).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» Орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 765 ЦК України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності

Частинами 1, 4 ст. 286 ГК України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», істотними умовами договору оренди є: орендна плата з урахуванням її індексації; виконання зобов'язань; страхування орендарем взятого ним в оренду майна.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до с. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відзиві на позовну заяву відповідача зазначив, що на виконання умов Договору об'єкт оренди було застраховано на підставі Договору №201/01/010920151 добровільного страхування майна від 01.09.2015 року, на підтвердження чого надано копію зазначеного договору страхування.

Однак, суд не приймає вказаний договір в якості належного та допустимого доказу з огляду на те, що відповідачем: не надано оригіналу договору страхування, не надано доказів сплати страхового платежу за договором страхування, не надано доказів надання (відправлення) копію страхового полісу/договору і платіжного доручення про сплату страхового внеску позивачу.

В зв'язку з вищевикладеним суд дійшов до висновку, що відповідачем порушено істотну умову Договору (п. 4.2.15. Договору) та не застраховано об'єкт оренди.

Щодо позовних вимог про стягнення 19 238,77 грн. (заборгованості з орендної плати).

В судовому засіданні 11.10.2016 року представник позивача зазначив, що відповідачем сплачено 19 238,77 грн., в зв'язку з чим просив суд припинити провадження в цій частині.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем сплачена заборгованість в розмірі 19 238,77 грн. лише в вересні 2016 року.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до п. 1-1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, суд дійшов висновку що 19 238,77 грн. (заборгованості з орендної плати) сплачено відповідачем в вересні 2016 року, а тому провадження у справі в цій частині підлягає припиненню у зв'язку з відсутню предмету спору.

Відповідач припустився прострочення грошового зобов'язання, а тому прокурор, керуючись п. 6.2. Договору, просить суд стягнути з відповідача пеню, яка за розрахунками прокурора становить 544,75 грн.

Пунктом 6.2 Договору передбачено, що за несвоєчасну сплату орендних платежів ОРЕНДАР сплачує на користь ПІДПРИЄМСТВА-БАЛАНСОУТРИМУВАЧА пеню в розмірі 0,5 % від розміру несплачених орендних платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Відповідно до ч. 1 статті 546, статті 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (згідно ч. 6 ст. 231 ГК України).

Згідно п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Згідно з п. 2.5. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги прокурора в частині стягнення пені за несвоєчасне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань в розмірі 544,75 грн., нараховані відповідно до законодавства, тому підлягають задоволенню.

Також прокурор, керуючись статтею 625 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача на свою користь: 83,04 грн. - 3% річних.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Згідно з п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Пунктом 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» (з посиланням на постанову Вищого господарського суду України від 05.04.2011р. № 23/466 та на лист Верховного суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997р. №62-97р) зазначено, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожен місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних с способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначену позицію також підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного суду України від 23.01.2012р. у справі №37/64). За таких обставин, на відміну від пені, 3% річних та інфляційні втрати розраховуються за весь період прострочення, а не за шість місяців.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 83,04 грн. (3% річних), нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про розірвання Договору, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.9.3. Договору, одностороння відмова від Договору не допускається. Крім випадку, передбаченого підпунктом 5.1.3. цього Договору. Лист з відмовою від Договору направляється поштою з повідомленням про вручення за місцезнаходженням Орендаря, вказаним у Договорі. Договір є розірваним з дати одержання Орендарем повідомлення Орендодавця або Підприємства-Балансоутримувача про відмову від Договору, або з дати повернення Орендодавцю відмови від Договору з відміткою відділення зв'язку про відсутність Орендаря за вказаною адресою.

Орендодавець має право відмовитися від Договору та вжити необхідних заходів для примусового виселення Орендаря при несплаті Орендарем орендної плати протягом 3 місяців підряд з дати закінчення строку платежу.

15.06.2016 року Листом №108-9196 від 14.06.2016 року Орендодавець звернувся до відповідача з пропозицією про дострокове розірвання договору оренди в зв'язку з несплатою орендних платежів (копія листа та докази його правлення мітяться в матеріалах справи). Однак відповіді від відповідача орендодавець не отримав.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно з п. 9.7. Договору, на вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Згідно з ч. 1 ст. 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Орендна плата та страхування об'єкту оренди є одними з істотних умов договору оренди, і зобов'язання відповідача щодо сплати орендної плати та страхування об'єкту оренди встановлено безпосередньо в Договорі та закріплено ст.ст. 18, 19, 24 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Отже, істотне порушення Орендарем такої умови договору оренди державного (комунального) майна, як внесення орендної плати та страхування об'єкту оренди, є достатньою правовою підставою для дострокового розірвання договору оренди в судовому порядку.

Згідно частини першої статті 96 ЦК юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Так, як факт прострочення орендних платежів більше ніж на 3-и місяці встановлено судом, а також факт не страхування об'єкту оренди, що є достатньою правовою підставою для розірвання договору оренди, а тому позовні вимоги про розірвання Договору №433 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 13.08.2015 року - є нормативно та документально доведені та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про виселення відповідача з об'єкту оренди та повернення його по акту приймання-передачі позивачу, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з ч. 2 ст. 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди. Якщо орендар допустив погіршення стану орендованого майна або його загибель, він повинен відшкодувати орендодавцеві збитки, якщо не доведе, що погіршення або загибель майна сталися не з його вини.

Пунктом 7.5. Договору передбачено, що у разі закінчення/припинення дії цього Договору або при його розірванні Орендар зобов'язаний за актом приймання-передачі повернути об'єкт Підприємству-Балансоутримувачу у стані не гіршому, ніж в якому перебував об'єкт на момент передачі його в оренду, з урахуванням усіх здійснених Орендарем поліпшень, які неможливо відокремити від об'єкта без заподіяння йому шкоди, з урахуванням зносу за період строку дії договору оренди.

Враховуючи те, що розірвання Договору №433 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 13.08.2015 року є таким що припинив свою дію (розірвано судом), то відповідач на підставі приписів ч. 1 ст. 785 ЦК України та ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» зобов'язаний повернути об'єкт оренди позивачу та звільнити об'єкт оренди, а тому позовні вимоги про виселення відповідача з об'єкту оренди та передача його по акту приймання-передачі позивачу - є нормативно та документально доведені та підлягають задоволенню.

Згідно з ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідача .

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Припинити провадження у справі в частині стягнення заборгованості з орендної плати в розмірі 19 238 (дев'ятнадцять тисяч двісті тридцять вісім) грн. 77 коп.

3. Розірвати Договір №433 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 13.08.2015 року, укладений між Солом'янською районною в місті Києві державною адміністрацією (03020, м. Київ, ПРОСПЕКТ ПОВІТРОФЛОТСЬКИЙ, будинок 41; ), Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва" (03186, м. Київ, вул. Соціалістична, 6; ) та Всеукраїнським благодійним медичним фондом Академіка О. Шалімова (03186, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 41; ).

4. Виселити Всеукраїнський благодійний медичний фонд Академіка О. Шалімова (03186, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 41; ) з нежитлового приміщення, загальною площею 125,70 кв.м. за адресою: м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 34, передавши по акту прийому-передачі зазначене приміщення Комунальному підприємству "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва" (03186, м. Київ, вул. Соціалістична, 6; )

5. Стягнути з Всеукраїнського благодійного медичного фонду Академіка О. Шалімова (03186, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 41; ) на користь Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва" (03186, м. Київ, вул. Соціалістична, 6; ) 83 (вісімдесят три) грн. 04 коп. - 3% річних, 544 (п'ятсот сорок чотири) грн. 75 коп. - пені, 4 134 (чотири тисячі сто тридцять чотири) грн. 00 коп. - судового збору.

6. В решті задоволення позовних вимог - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя М.М. Якименко

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 04.10.2016 року.