РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2016Справа №910/12121/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Савсервіс-Мова"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення грошових коштів

Суддя Ю.В. Цюкало

Представники сторін:

від позивача: Циганенко О.С. - за довіреністю від 11.05.2016 року;

від відповідача: не з'явились.

В судовому засіданні 29 серпня 2016 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

У липні 2016 року до канцелярії Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Савсервіс-Мова" (позивач) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (відповідач) про стягнення 8 400,00 грн. основного боргу, 81,18 грн. 3% річних, 1 181,86 грн. пені,125,47 грн. штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням умов Договору купівлі - продажу БЦФ00655 від 20.07.2015 року.

19.08.2016 року через загальний відділ діловодства до суду надійшла заява позивача про уточнення позовних вимог, у якій останній просить стягнути з відповідача 123,82 грн. 3% річних, 1 622,35 грн. пені, 2 675,47 грн. штрафу. Відповідна заява розцінюється судом як заява про зменшення розміру позовних вимог і приймається судом до розгляду на підставі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.07.2016 року суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі №910/12121/16. Розгляд справи призначено на 25.07.2016 року.

В судовому засіданні 25.07.2016 року оголошувалась перерва до 29.08.2016 року.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

20.07.2015 року між Товариства з обмеженою відповідальністю "Савсервіс-Мова" (продавець) та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (покупець) укладено Договір купівлі - продажу №БЦФ00655 (далі - Договір або Договір купівлі - продажу), відповідно до п. 1.1. якого покупець передає у власність, а покупець приймає та оплачує товар на умовах, визначених у даному Договорі.

Відповідно до п. 1.2. Договору найменування, асортимент, кількість та ціна товару, що є предметои даного Договору, визначаються у накладних, які оформлюються та підписуються сторонами при прийомі-передачі кожної партії товару. Усі накладні є складовими частинами цього Договору в частині визначення ціни, асортименту, найменування та кількості товару.

Загальна сума Договору складається із сум, зазначених у накладних, якими оформлюється прийом-передача товару (п. 2.3. Договору).

Відповідно до п. 6.1. Договору прийом-передача товару здійснюється представниками сторін у пункті доставки в порядку, визначеному чинним законодавством України, та оформлюється шляхом підписання накладних.

У п. 5.1. Договору сторони погодили, що покупець здійснює розрахунки за товар на умовах, визначених сторонами у Додатку №1, який є невід'ємною частиною даного Договору.

Відповідно до п. 1 Додатку №1 до Договору продавець надає покупцеві право користування кредитним лімітом у розмірі 8 000,00 грн.

Пунктом 11.2. Договору визначено, що під кредитним лімітом сторони розуміють вартість товару, переданого продавцем покупцю на умовах відстрочки платежу та не оплаченого покупцем.

Покупець здійснює розрахунки за товар, отриманний відповідно до Договору, протягом 14 календарних днів (п. 2 Додатку №1 до Договору).

У разі несвоєчасної оплати вартості товару покупець зобов'язаний сплатити продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочки (п. 7.1. Договору).

Згідно з п. 7.2. Договору у випадку просторочки покупцем оплати вартості товару більше ніж на 60 календарних днів вважається, що покупець необґрунтовано відмовився від оплати товару та зобов'язаний сплатити на користь продавця, крім установленої Договором пені /п. 7.1./ штраф за ухилення від оплати у розмірі 30% від вартості отриманого та неоплаченого товару.

Договір набирає вступає в силу з моменту його підписання та діє протягом одного календарного року. (п. 10.1. Договору).

Відповідно до видаткових накладних №78374380 від 22.12.2015 року та №78511641 від 28.12.2015 року позивач на виконання умов Договору поставив відповідачу товар на загальну суму 9 467,10 грн.

Позивач стверджує, що відповідачем допущено неналежне виконання зобов'язань за Договором купівлі - продажу БЦФ00655 від 20.07.2015 року щодо оплати товару, у зв'язку з чим просить стягнути з останнього 123,82 грн. 3% річних, 1 622,35 грн. пені, 2 675,47 грн. штрафу.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодекс України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач свої зобов'язання за договором виконав, здійснив поставку товару, що підтверджується підписаним представниками обох сторін видатковими накладними № 78374380 від 22.12.2015 року на суму 8 048,88 грн. та №78511641 від 28.12.2015 року на суму 1 418,22 грн.

Проте відповідач всупереч п. 5.1. Договору та п. 2 додатку №1 до Договору своє зобов'язання з оплати поставленого товару своєчасно не виконав. Так, на момент звернення позивача до суду із позовом з урахуванням часткових оплат у відповідача існувала заборгованості за Договором, яка ним була погашена 04.07.2016 року відповідно до квитанції № N19KX46408 на суму 7 500,00 грн.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок трьох відсотків річних, суд дійшов висновку що він є арифметично вірним, у зв'язку із чим стягненню з відповідача підлягає 123,82 грн. 3% річних.

Також, у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем умов Договору, позивачем заявлено до стягнення 1 622,35 грн. пені та 2 675,47 грн. штрафу.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Здійснивши перевірку розрахунків пені та штрафу позивача, суд дійшов висновку про їх правильність, у зв'язку із чим, з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі 1 622,35 грн. пені та штраф у розмірі 2 675,47 грн.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, в розмірі 1 378,00 грн. покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Савсервіс-Мова" (, ідентифікаційний номер 30776789) грошові кошти: 123,82 грн. (сто двадцять три гривні 82 копійки) 3% річних, 1 622,35 грн. (одна тисяча шістсот двадцять дві гривні 35 копійок) пені, 2 675,47 грн. (дві тисячі шістсот сімдесят п'ять гривень 47 копійок) штрафу та 1 378,00 грн. (одну триста сімдесят вісім гривень 00 копійок) судового збору. Видати наказ.

3. Копію рішення направити відповідачу у справі №910/12121/16.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 08.11.2016 року.

СуддяЮ.В. Цюкало