КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2016 р. Справа№ 910/6212/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Іоннікової І.А.

ОСОБА_1

за участі представників:

від позивача: ОСОБА_2 представник

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпродзерно» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2015 у справі № 910/6212/15-г (суддя Стасюк С. В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпродзерно»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 товариство з обмеженою відповідальністю ім. Енгельса

про стягнення 84 112 090,45 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.05.2015 у справі № 910/6212/15-г позов задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпродзерно» на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_4» 71 501 013,70 грн. заборгованості за кредитом, 11 331 049,68 грн. заборгованості за процентами, 528 896,15 грн. пені за несвоєчасне погашення процентів, 56 667,44 грн. три проценти річних, 694 463,48 грн. інфляційних нарахувань. А також присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпродзерно» в доход Державного бюджету України судовий збір у розмірі 73 080,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрпродзерно», звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення повністю і прийняти нове рішення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки місцевого суду не відповідають обставинам справи.

Представник позивача через відділ діловодства Київського апеляційного господарського суду надав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача, просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Розгляд справи неодноразово відкладався.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.10.2015 було задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпродзерно» та призначено по справі № 910/6212/15-г судову економічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз та зупинено провадження у справі.

Матеріали справи № 910/6212/15-г було повернуто до Київського апеляційного господарського суду без виконання експертизи у зв'язку з відсутністю попередньої оплати проведення експертизи Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпродзерно».

Після поновлення провадження у справі розгляд справи неодноразово відкладався, однак відповідач у судові засідання свого повноважного представника не направив та пояснень щодо відсутності оплати судової експертизи не надав.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 02.11.2016 у зв'язку з перебуванням судді Гончарова С.А., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: ОСОБА_5 - головуючий суддя, судді: Іоннікової І.А., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.11.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження колегією суддів у складі: ОСОБА_5 - головуючий суддя, судді: Іоннікової І.А., Яковлєв М.Л.

Представники відповідача та третьої особи у судове засідання не з'явились, в матеріалах справи наявне клопотання третьої особи про розгляд справи без участі його представника, представник відповідача про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши думку представника позивача, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами та без участі представників відповідача та третьої особи.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, відзиву та письмових пояснень сторін, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, наявні в ній докази та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

15 березня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_4» (кредитор) та ОСОБА_3 товариством з обмеженою відповідальністю ім. Енгельса (позичальник) було укладено кредитний договір № 117-2012 (надалі Договір) за умовами якого кредитор зобов'язався надати позичальнику кредит у формі поновлювальної кредитної лінії з лімітом 69 000 000,00 грн. (надалі - кредит), а позичальник зобов'язався отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути кредитору суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, комісії, можливі штрафні санкції та інші платежі, передбачені цим Договором. а також виконати інші обов'язки, визначені цим Договором.

Процентна ставка за користування кредитом 19% процентів річних (пункт 1.2. Договору).

У відповідності до пункту 1.3. Договору кінцевий термін погашення кредиту позичальником - 06.02.2013 року включно.

Статтею 2 Договору сторони погодили, що проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно виходячи із умови, що до розрахунку приймається календарна кількість днів у році та календарна кількість днів у місяці, методом факт/факт. Проценти нараховуються на залишок фактичної заборгованості за кредитом протягом всього строку користування кредитом. День видачі та день погашення кредиту враховуються як один день (при розрахунку процентів враховується день видачі кредиту, день погашення кредиту не враховується). Проценти за користування кредитом позичальник сплачує щомісяця на рахунок № 092 не пізніше 15 (п'ятнадцятого) календарного числа місяця, на ступного за тим, за який вони нараховані, та остаточно при погашенні кредиту.

19.11.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_4» (кредитор) та ОСОБА_3 товариством з обмеженою відповідальністю ім. Енгельса (позичальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпродзерно» (новий позичальник) було укладено договір про внесення змін до Договору (надалі по тексту - Договір про внесення змін від 19.11.2013 року), за умовами якого сторони погодили, що у відповідності з положеннями статті 520 Цивільного кодексу України здійснюється заміна сторони - позичальника в Договорі, у зв'язку з чим всі права та обов'язки позичальника за Договором, які існують на момент укладення даного договору про внесення змін переходять від позичальника до нового позичальника з моменту вступу даного Договору в силу.

На підставі цього Договору про внесення змін до нового позичальника від позичальника переходять зобов'язання щодо сплати на користь кредитора кредиту, а також зобов'язання сплачувати проценти за користування кредитом, комісії, пеню, штрафи та інші платежі передбачені Договором, виконувати всі інші обов'язки покладені на позичальника згідно з умовами Договору. Порядок, розміри, та строки виконання зобов'язань зі сплати новим позичальником кредитору кредиту та інших платежів визначено Договором (пункт 2 Договору про внесення змін від 19.11.2013 року).

Згідно з пунктами 3, 4 Договору про внесення змін від 19.11.2013 року загальна сума зобов'язань за Договором, що переходять до нового позичальника, станом на дату укладення цього Договору про внесення змін становить 71 501 013,70 грн. Дійсним кредитор надає свою згоду на заміну сторони - позичальника в Договорі, відповідно до умов даного Договору про внесення змін та на передачу всіх прав та обов'язків за Договором від позичальника до нового позичальника.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрпродзерно», з моменту вступу в силу даного Договору про внесення змін, вважається стороною Договору і для цілей подальших взаємовідносин між його сторонами буде надалі для його цілей іменуватись «позичальник» (пункт 7 Договору про внесення змін від 19.11.2013 року).

Кредитор та новий позичальник домовились викласти пункти 1.1. та 1.2. статті 1 Договору в наступній редакції:

«1.1. Відповідно до умов цього Договору кредитор зобов'язується надати позичальнику кредит у формі поновлювальної кредитної лінії з лімітом 71 501 013,70 грн., а позичальник зобов'язується отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути кредитору суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, комісії, можливі штрафні санкції та інші платежі, передбачені цим Договором, а також виконати інші обов'язки, визначені цим Договором.

1.2. Процентна ставка за користування кредитом 27% річних.»

На виконання умов Договору з урахуванням Договору про внесення змін від 19.11.2013 року позивач надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 71 501 013,70 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 803903 від 19.11.2013 року, належним чином засвідчена копія якого міститься в матеріалах справи.

Договором про внесення змін від 12.08.2014 року до Договору сторони домовились викласти пункт 1.2. статті 1 Договору в наступній редакції:

«1.2. Процентна ставка за користування кредитом:

- з 19.11.2013 року по 31.08.2014 року - 27% річних;

- з 01.09.2014 року - 16,1% річних».

Договором про внесення змін від 01.04.2014 року до Договору сторони домовились викласти пункт 1.3. статті 1 Договору в наступній редакції:

«1.3. Термін остаточного повернення кредиту 23.05.2015 року».

В обґрунтування позову Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський ОСОБА_4» вказує на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрпродзерно» допустило порушення своїх зобовязань по сплаті кредиту і процентів за користування кредитними коштами згідно з умовами Договору, у зв'язку з чим позивач надіслав відповідачу вимогу № 31/1-2285 про виконання зобов'язань по Договору, яка залишена останнім без відповіді та виконання.

У зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 84 112 090,45 грн., з яких, 71 501 013,70 грн. заборгованості за кредитом, 11 331 049,68 грн. заборгованості за процентами, 528 896,15 грн. пені за несвоєчасне погашення процентів, 56 667,44 грн. три проценти річних, 694 463,48 грн. інфляційних нарахувань.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язаннями є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитор) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 2 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобовязання щодо надання відповідач кредиту виконав належним чином, що підтверджується меморіальним ордером № 803903 від 19.11.2013 року на суму 71 501 013,70 грн.

У свою чергу, нормами статей 1049, 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України визначено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Договором про внесення змін від 01.04.2014 року до Договору сторони погодили термін остаточного повернення кредиту 23.05.2015 року.

Статтею 536 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно з пунктом 8.2.4. Договору кредитор вправі пред'явити позичальнику вимогу про дострокове погашення кредиту та виконання інших зобов'язань за цим Договором у випадку порушення позичальником будь-якого з обов'язків передбачених статтею 10 Договору, за змістом якої позичальник зобов'язався забезпечити повернення одержаного кредиту, сплачувати нараховані проценти, комісії, пені, штрафи та інші платежі відповідно до умов Договору.

Судом встановлено та не спростовано відповідачем, що останній допустив порушення своїх зобовязань по сплаті кредиту та процентів за Договором, внаслідок чого, позивач, надіслав відповідачу вимогу № 31/1-2285 про виконання зобов'язань по Договору, яка залишена останнім без відповіді та без задоволення.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З наявних у матеріалах справи банківських виписок по особовому рахунку відповідача також вбачається, що у Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпродзерно» обліковується заборгованість по сплаті кредиту у розмірі 71 501 013,70 грн. та заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами в розмірі 11 331 049,68 грн.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач просив призначити судову експертизу для встановлення дійсного розміру заборгованості, однак призначену судом експертизу відповідач не оплатив та не спростував доказів наданих позивачем щодо дійсного розміру заборгованості.

Приймаючи до уваги те, що факт наявності боргу у відповідача перед позивачем у розмірі 82 832 063,38 грн., станом на 31.01.2015, належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем, в порядку статей 4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не спростований, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпродзерно» 71 501 013,70 грн. заборгованості по кредиту та 11 331 049,68 грн. заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами за кредитним договором № 117-2012 від 15.03.2012.

За порушення відповідачем умов Договору позивачем також нараховано пеню у розмірі 528 896,15 грн. за несвоєчасне повернення за несвоєчасне погашення процентів, за загальний період з 16.12.2014 року по 31.01.2015 року.

Згідно частини 1, 2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пунктом 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з пунктом 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частина 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочу платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 14.4. Договору сторони погодили, що за прострочення виконання будь-яких грошових зобов'язань за цим Договором позичальник сплачує кредитору пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочення. Розрахунок пені здійснюється, починаючи з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобов'язання мало бути виконаним, і по день виконання позичальником простроченого зобов'язання. Сплата пені не звільняє позичальника від виконання простроченого грошового зобов'язання.

Дії відповідача є порушенням вимог Договору, що є підставою для застосування відповідальності за умовами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань».

Таким чином, встановивши прострочення відповідача за Договором, приймаючи до уваги пункт 14.4. Договору, перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпродзерно» 528 896,15 грн. пені за несвоєчасне погашення процентів.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача 56 667,44 грн. три проценти річних та 694 463,48 грн. інфляційних нарахувань.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи обставини справи, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних, за загальний період з 16.12.2014 року по 31.01.2015 року, на загальну суму 56 667,44 грн. та інфляційних втрат у сумі 694 463,48 грн. є обґрунтованими та такими, що правомірно задоволені судом першої інстанції.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається, апеляційна скарга відповідача є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпродзерно» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2015 року по справі № 910/6212/15-г залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/6212/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді І.А. Іоннікова

ОСОБА_1