ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2016 р. Справа № 911/2857/16

Господарський суд Київської області у складі судді Бацуци В. М.

при секретарі судового засідання Белишевій А. В.

за участю представників учасників процесу:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 14-81 від 25.04.2016 р.);

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність б/н від 08.09.2015 р.);

розглянувши матеріали справи

за позовом Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України, м. Київ

до Комунального підприємства „Києво-Святошинська тепломережа Київської обласної ради, м. Боярка, Києво-Святошинський район

про стягнення 755 857, 25 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

НАК „Нафтогаз України звернулось в господарський суд Київської області із позовом до КП „Києво-Святошинська тепломережа Київської обласної ради про стягнення 180 293, 23 грн пені, 478 158, 69 грн інфляційних збитків, 97 405, 33 грн 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані позивачем неналежним виконанням відповідачем свого обовязку щодо оплати у повному обсязі за поставлений позивачем природний газ згідно з договором № 13/3412-ТЕ-41 купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 07.09.2016 р. порушено провадження у справі № 911/2857/16 за позовом НАК „Нафтогаз України до КП „Києво-Святошинська тепломережа Київської обласної ради про стягнення 755 857, 25 грн і призначено її розгляд у судовому засіданні за участю представників учасників процесу на 28.09.2016 р.

28.09.2016 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 12.10.2016 р.

05.10.2016 р. до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив № 2409 від 04.10.2016 р. на позовну заяву, у якому він просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову повністю.

12.10.2016 р. у судовому засіданні судом оголошено перерву до 26.10.2016 р.

26.10.2016 р. перед судовим засіданням до канцелярії суду від позивача надійшли заперечення б/н від 26.10.2016 р. на відзив, що долучені судом до матеріалів справи.

26.10.2016 р. у судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення щодо своїх позовних вимог, позовні вимоги підтримав, вважає їх обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні надав усні пояснення щодо своїх заперечень проти позову, просив суд відмовити в задоволенні позову повністю з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

За наслідками судового засідання судом оголошено вступну і резолютивну частини рішення у даній справі.

Заслухавши пояснення представників учасників процесу, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд

ВСТАНОВИВ:

28.12.2012 р. між позивачем та відповідачем було укладено № 13/3412-ТЕ-41 купівлі-продажу природного газу, згідно умов п. 1.1. якого продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ „НАК „Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Згідно з п. 1.2. договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками.

Відповідно до п. 2.1. договору продавець передає покупцеві у період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року газ в обсязі до 1 786, 715 тис. куб. м.

Пунктом 3.3. договору передбачено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Пунктом 3.4. договору передбачено, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що ціна за 1 000 кубічних метрів природного газу становить 1 091, 00 грн з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1 000 куб. м. природного газу 1 091, 00 грн, крім того ПДВ 20 %, всього з ПДВ 1 309, 20 грн.

Згідно з п. 6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 11.1. договору визначено строк його дії, згідно якого цей договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє у частині поставки газу до 31.12.2013 р. включно, а у частині розрахунків - до їх повного здійснення.

31.10.2012 р. між позивачем та відповідачем було підписано додаткову угоду № 1 до договору № 13/3412-ТЕ-41 купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 р.

31.12.2013 р. між позивачем та відповідачем було підписано додаткову угоду № 2 до договору № 13/3412-ТЕ-41 купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 р., згідно умов пунктів 1, 3 якої сторони дійшли згоди викласти п. 1.1. у наступній редакції : „Продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2013 році та у 1 півріччі 2014 р. природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ „НАК „Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору та замінити в п. 11.1 ст. 11 договору фразу „діє у частині поставки газу до 31.12.2013 р. включно, а у частині розрахунків - до їх повного здійснення словами „діє у частині поставки газу до 30.06.2014 р., а у частині розрахунків - до їх повного здійснення.

15.10.2014 р. між позивачем та відповідачем було підписано додаткову угоду № 3 до договору № 13/3412-ТЕ-41 купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 р.

На виконання умов договору позивачем у період з січня 2013 р. по грудень 2013 р. було передано у власність (продано) відповідачу природний газ на загальну суму 2 467 682, 27 грн, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 19.09.2013 р. за січень 2013 р. на суму 506 695, 75 грн, актом приймання-передачі природного газу від 19.09.2013 р. за лютий 2013 р. на суму 402 546, 27 грн, актом приймання-передачі природного газу від 19.09.2013 р. за березень 2013 р. на суму 452 894, 17 грн, актом приймання-передачі природного газу від 19.09.2013 р. за квітень 2013 р. на суму 147 927, 82 грн, актом приймання-передачі природного газу від 31.10.2013 р. за жовтень 2013 р. на суму 175 402, 69 грн, реєстром обсягів реалізації природного газу з ресурсів НАК „Нафтогаз України через НАК „Нафтогаз України через газорозподільні мережі ПАТ „Київгаз за листопад 2013 р., актом приймання-передачі природного газу від 24.01.2014 р. за грудень 2013 р. на суму 443 428, 65 грн, наявними у матеріалах справи.

14.10.2014 р. між Головним управлінням Державної казначейської служби у Київській області, Департаментом фінансів Київської облдержадміністрації, Управлінням фінансів Києво-Святошинської районної державної адміністрації, КП „Києво-Святошинська тепломережа Київської обласної ради, НАК „Нафтогаз України було укладено договір № 795/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п. 2 ст. 16 Закону України „Про державний бюджет України на 2014 рік), згідно умов п. 1 якого предметом договору є організація проведення сторонами взасморозрахунків відповідно до пункту 24 статті 14 та пункту 2 статті 16 Закону України „Про Державний бюджет України на 2014 рік і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 р. № 30.

Згідно з пунктами 3-9 договору № 795/30 про організацію взаєморозрахунків казначейство перераховує кошти, які надійшли до спеціального фонду державного бюджету від продажу облігацій внутрішньої державної позики згідно з пунктом 2 статті 16 Закону України „Про Державний бюджет України на 2014 рік, Стороні першій у сумі 2 467 682, 27 гривень на підставі рішення Мінфіну. Сторона перша перераховує на рахунок Сторони другої кошти у сумі 2 467 682, 27 гривень для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню. Сторона друга перераховує на рахунок Сторони третьої кошти у сумі 2 467 682, 27 гривень для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню. Сторона третя перераховує на рахунок Сторони четвертої кошти у сумі 2 467 682, 27 гривень для погашення частини заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню. Сторона четверта перераховує на рахунок Сторони пятої кошти у сумі 2 467 682, 27 гривень для погашення частини заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню. Сторона пята перераховує на рахунок Сторони останньої кошти у сумі 2 467 682, 27 гривень, у тому числі податок на додану вартість 411 280, 38 гривень, для погашення заборгованості за спожитий природний газ згідно з договором від 28.12.2012 р. № 13/3412-ТЕ-41 за 2013 рік. Сторона остання перераховує кошти для погашення та обслуговування запозичень, залучених під державні гарантії, сплату податкових зобовязань і проведення розрахунків з постачальниками імпортованого природного газу.

Підпунктами 1), 2) пункту 11. договору № 795/30 про організацію взаєморозрахунків передбачено, що з метою виконання договору сторони зобовязуються забезпечити подання до територіальних органів Казначейства належним чином оформлених договорів та платіжних документів згідно з Порядком та умовами надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування; не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Пунктом 14. договору № 795/30 про організацію взаєморозрахунків визначено строк його дії, згідно якого договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань за договором.

Згідно з п. 16. договору № 795/30 про організацію взаєморозрахунків сторони засвідчують, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

За період дії договорів та на їх виконання відповідачем лише станом на 28.10.2014 р. було виконано свій обовязок по оплаті природного газу та перераховано позивачу грошові кошти у загальному розмірі 2 467 682, 27 грн, що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача за період з 01.12.2012 р. по 31.07.2015 р., наявною у матеріалах справи.

Як було зазначено вище, позивач у своїй позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на свою користь пеню, передбачену договором № 13/3412-ТЕ-41 купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 р., за періоди прострочення відповідачем виконання обовязку по оплаті природного газу з 14.02.2013 р. по 13.07.2014 р. всього на загальну суму 180 293, 23 грн у відповідності до виконаного ним розрахунку, а також позивач просить стягнути із відповідача інфляційні збитки та 3 % річних від суми основної заборгованості за періоди прострочення відповідачем виконання обовязку по оплаті природного газу з лютого 2013 р. по жовтень 2014 р. всього на загальну суму 478 158, 69 грн та з 14.02.2013 р. по 28.10.2014 р. всього на загальну суму 97 405, 33 грн відповідно у відповідності до виконаного ним розрахунку.

З приводу вказаних позовних вимог позивача суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 цього ж кодексу передбачено, що покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 530 цього ж кодексу закріплено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 цього ж кодексу порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3) ч. 1 ст. 611 цього ж кодексу у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 549 цього ж кодексу передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 цього ж кодексу у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з ч. 6 ст. 232 цього ж кодексу нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Пунктом 7.2. договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору він у безспірному порядку зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 9.3. договору передбачено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (пять) років.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що при укладенні договору № 13/3412-ТЕ-41 купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 р. позивач та відповідач не досягли згоди щодо встановлення у договорі положень щодо нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання за період більш тривалий, ніж як встановлений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Частиною 2 ст. 625 цього ж кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, враховуючи вищевикладене та вищевказані положення Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України, договору № 13/3412-ТЕ-41 купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 р. та договору № 795/30 про організацію взаєморозрахунків від 09.10.2014 р., суд вважає, що уклавши договір № 795/30 про організацію взаєморозрахунків від 09.10.2014 р. сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ поставлений відповідно до умов договору № 13/3412-ТЕ-41 купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 р.

Таким чином, для застосування санкцій, передбачених договором поставки природного газу та наслідків за порушення грошового зобовязання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплата за природний газ була здійснена поза межами, порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи і відповідно до змісту якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмету договору.

Оскільки, як було зазначено вище і встановлено судом у процесі розгляду справи, уклавши договір № 795/30 про організацію взаєморозрахунків від 09.10.2014 р. сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ поставлений відповідно до умов договору № 13/3412-ТЕ-41 купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 р. і для застосування санкцій, передбачених договором поставки природного газу та наслідків за порушення грошового зобовязання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплата за природний газ була здійснена поза межами, порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи і відповідно до змісту якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмету договору, розрахунок за яким відбувся у порядку та встановлені строки, а тому відсутні правові підстави для застосування положень п. 7.2. договору та ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України у спірних відносинах, і відповідно позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 180 293, 23 грн пені, 478 158, 69 грн інфляційних збитків, 97 405, 33 грн 3 % річних від суми основної заборгованості за договором у заявлений період, є такими, що не ґрунтуються на нормах законодавства України, а тому суд не знаходить підстав для задоволення позову.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, обставини, викладені у позовній заяві позивача, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, його позовні вимоги є такими, що не ґрунтуються на нормах законодавства України, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у задоволенні позову повністю.

Суддя В.М.Бацуца

Повний текст рішення підписаний

04 листопада 2016 р.