ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2016р. Справа№ 914/2274/16

Господарський суд Львівської області у складі

Суддя Фартушок Т.Б. при секретарі Сало О.А.

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Львів,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю « 50x50», Львівська область, Миколаївський район, м.Миколаїв,

про стягнення зайво сплачених коштів

ціна позову: 8150 грн.

Представники:

Позивача: ОСОБА_2 - представник (довіреність від 03.10.2016р. б/н);

Відповідача: не з'явився

Суть спору:

Господарським судом Львівської області розглядається справа за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю « 50x50» про стягнення зайво сплачених коштів. Ціна позову 8150,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області по даній справі від 07.09.2016р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 20.09.2016р. Розгляд справи відкладався з причин та підстав, зазначених в ухвалах суду по даній справі від 20.09.2016р., 04.10.2016р., 25.10.2016р.

Представникам Сторін по явці оголошено права та обов'язки, визначені ст.ст.20, 22, 28, 38, 59 ГПК України. Крім того, в ухвалах суду по даній справі, які скеровані чи оголошені Сторонам (підтвердженням чого є дані реєстрів вихідної кореспонденції Господарського суду Львівської області, наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштових відправлень та письмові повідомлення про відкладення розгляду справи) зазначено, що права та обов'язки сторін визначені ст.ст.20, 22, 28, 38, 59 ГПК України.

Заяв про відвід судді не надходило.

Позивач явку повноважного представника в судове засідання забезпечив, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав усні пояснення, аналогічні до викладених у позовній заяві.

Відповідач явку особисто чи повноважного представника в судове засідання не забезпечив, явка визнавалась обов'язковою, про причини неявки суду не повідомив, був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання; вимог ухвал Господарського суду Львівської області, належним чином не виконав, про причини невиконання суду не повідомив. Впродовж розгляду справи представник Відповідача проти позову заперечив з причин та підстав, зазначених у відзиві від 04.10.2016р. вх.№39433/16.

Суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

На виконання зазначених вимог Кодексу, в ухвалі Господарського суду Львівської області про порушення провадження у справі (на необхідність виконання вимог якої зазначалось в ухвалі про відкладення розгляду справи), окрім подання відзиву на позовну заяву, сторін зобов'язувалось надати всі докази в обґрунтування правової позиції по суті спору.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.38 (витребування доказів) Господарського процесуального кодексу України (якою, в тому числі, передбачені права сторін, про що зазначалось в кожній з ухвал господарського суду по даній справі), сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів; у разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази. Зі змісту наведеної статті вбачається, що протягом розгляду справи суд позбавлений можливості самостійно збирати докази, і вправі витребовувати такі виключно за клопотання сторони або прокурора.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість Сторонам щодо обґрунтування їх правової позиції по суті спору та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Відповідно до вимог ст.4-7 ГПК України судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи.

В судових засіданнях впродовж розгляду справи суд оглянув оригінали документів, долучених до матеріалів справи.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Крім того, з врахуванням вимог ч.ч.1, 3 ст.69 ГПК України суд зазначає про відсутність правових підстав для подальшого відкладення розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представника Позивача, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

27.05.2014р. між Відповідачем (Продавець) та Позивачем (Покупець) укладено Договір поставки №П-56 (надалі - Договір), відповідно до якого Продавець зобов'язувався поставити, а Покупець - прийняти і оплатити цемент та інші будівельні матеріали (Товар) та послуги в кількості, асортименті, терміни та за ціною відповідно до умов Договору та додатково погоджених Специфікацій, що є невід'ємною частиною Договору.

Відповідно до п.2.4. Договору поставка товару здійснюється Продавцем протягом наступного дня з моменту отримання заявки на одержання товару.

Згідно пункту 3.1. Договору поставка товару здійснюється автотранспортом Продавця або автотранспортом Покупця (самовивіз).

Пунктом 4.2. Договору Сторонами погоджено, що оплата Покупцем за товар здійснюється шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Продавця із відтермінуванням оплати на п'ять календарних днів з моменту відвантаження товару.

Згідно пункту 5.1. Договору за невиконання або неналежне виконання умов Договору Сторона несе відповідальність, визначену Договором та чинним законодавством України.

Пунктом 5.5. Договору встановлено, що Сторони приймуть всі заходи до вирішення всіх суперечок і розбіжностей, що виникають із виконання Договору або у зв'язку із ним, шляхом переговорів уповноважених представників Сторін.

Якщо Сторони не можуть дійти згоди шляхом переговорів, то суперечки та розбіжності будуть розглядатись у Господарському суді відповідно до діючого в Україні законодавства (п.6.1. Договору).

Згідно пункту 7.1. Договору він набирає сили з моменту підписання Сторонами та діє до 31.12.2014 року, а в частині розрахунків - до повного виконання Покупцем своїх зобов'язань за Договором; якщо жодна із сторін в місячний термін до дати закінчення терміну дії Договору не заявить намірів про розірвання Договору, Договір вважається пролонгованим на один рік на тих же умовах. В матеріалах справи відсутні, Сторонами не наведені доводи та не подані докази заявлення стороною Договору наміру про розірвання Договору, відтак, станом на час розгляду справи строк дії Договору не закінчився.

Договір підписано повноважними представниками та завірено відтисками печаток юридичних осіб - Сторін Договору.

Специфікацією №1 до Договору Сторонами встановлено, що за Договором буде постачатись Портландцемент ПЦ ІІ/А-Ш-400Н (навальний) у кількості 1000т вартістю 970,20грн. за тонну з урахуванням ПДВ, а також Портландцемент ПЦ І-500Н (навальний) у кількості 1000т вартістю 1075,20грн. за тонну з урахуванням ПДВ.

Специфікацію підписано повноважними представниками та завірено відтисками печаток юридичних осіб - Сторін Договору.

В подальшому, на виконання умов укладеного між Сторонами Договору, Відповідач на підставі Видаткових накладних від 24.09.2015р. №РН-0003663 на суму 39000грн., від 28.09.2015р. №РН-0003706 на суму 39000грн., від 07.10.2015р. №РН-0003843 на суму 39000грн., від 12.10.2015р. №РН-0003917 на суму 42900грн., від 13.11.2015р. №РН-0004450 на суму 42900грн. та від 16.11.2015р. №РН-0004456 на суму 40950грн. поставив, а Позивач прийняв товар за Договором на суму 243750,00 грн.

Позивачем Платіжними дорученнями від 23.09.2015р. №2 на суму 43000грн., від 28.09.2016р. №7 на суму 38500грн., від 28.09.2015р. №8 на суму 6500грн., від 08.10.2015р. №11 на суму 14600грн., від 09.10.2015р. №12 на суму 27300грн., від 12.10.2015р. №13 на суму 10000грн., від 13.10.2015р. №14 на суму 27000грн., від 13.11.2015р. №25 на суму 45000грн., від 16.11.2015р. №26 на суму 32000грн., та від 16.11.2015р. №28 на суму 8000грн. здійснено оплату поставленого Відповідачем за Договором товару на суму 251900,00 грн.

З врахуванням вищенаведеного суд зазначає, що різниця між здійсненими Позивачем за Договором поставками та отриманим товаром згідно Договору від Відповідача складає 8150грн.

Як вбачається із Акту звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2015р. по 31.12.2015р., станом на 31.12.2015р. заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 8150грн. Вказаний Акт підписано повноважними представниками та завірено відтисками юридичних осіб - Сторін Договору.

Позивач звертався до Відповідача листом від 06.07.2016р. вих.№1-06/2018 із вимогою про повернення сплачених коштів в розмірі 8150грн. Відповідачем вказаного листа отримано 09.07.2016р., що підтверджується відміткою на повідомленні про вручення поштового відправлення №356, проте, залишено його без відповіді та реагування.

З підстав наведеного Позивач просить суд стягнути з Відповідача на користь Позивача 8150,00 грн. сплачених коштів.

Відповідач у своєму Відзиві на позовну заяву, поданому до суду 04.10.2016 року за вх.№39433/16, вважає позов безпідставним та необґрунтованим, просить суд відмовити Позивачу в його задоволенні з підстав того, що, на думку Відповідача, він належним чином виконує взяті на себе договірні зобов'язання, а саме Позивачем неналежно виконуються умови укладеного між Сторонами Договору в частині подання заявок на отримання товару в порядку, встановленому пунктом 2.4. Договору.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно з ч.1 ст.173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ч.1 ст.179 ГК України, майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до ч.7 ст.179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

У ч.1 ст.509 ЦК України зазначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії , а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 193 ГК України передбачено, що господарські зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Частиною 1 статті 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення (ч. 2 ст. 218 ГК України).

Згідно із ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами ч.1 ст.527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст.530 Цивільного кодексу України).

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Частиною 1 статті 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Як зазначалось судом вище, в силу вимог п.2.4 Договору, поставка товару здійснюється Продавцем протягом наступного дня з моменту отримання заявки на одержання товару. Позивач зазначає, що заявки на переплачену суму - 8150грн. ним не подавалось, наведене підтвердив і Відповідач у відзиві, стверджуючи про прострочення подання заявки Позивачем. Крім того, в силу п.4.2. Договору Сторонами погоджено, що оплата Покупцем за товар здійснюється шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Продавця із відтермінуванням оплати на п'ять календарних днів з моменту відвантаження товару; отже Договором передбачено післяоплату.

При цьому суд зазначає, що в силу вимог Договору, в тому числі 2.4, у Позивача наявне право на подання заявки та відсутній обов'язок щодо подання такої, а подання заявки є підставою для здійснення Відповідачем поставки. Відтак, здійснивши передоплату в розмірі 8150грн. Позивач, за відсутності поданої заявки, не позбавлений права вимоги на повернення здійсненої оплати.

Згідно ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.1212 ЦК України, положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні.

З врахуванням вищенаведеного, в тому числі здійснення Позивачем переплати за непоставлений згідно Договору товар в розмірі 8150грн., беручи до уваги факт звернення Позивача до Відповідача із претензією про повернення коштів, залишення Відповідачем вказаної Претензії без реагування, невчинення Відповідачем жодних дій щодо врегулювання спору між Сторонами в порядку, встановленому п.п.5.5 та 6.1. Договору, а також відсутність заперечень Відповідача щодо факту здійснення Позивачем оплати в розмірі 8150грн. за непоставлений товар, враховуючи наявність у Позивача права на повернення здійсненої передоплати та відсутність у Позивача обов'язку подання заявки на отримання товар згідно Договору на передоплачену суму 8150грн., суд дійшов висновків про те, що позовні вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача 8150,00 грн. суми основного боргу є підставними та обґрунтованими, підлягають до задоволення у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.4-7 ГПК України судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи.

Принцип об'єктивної істини, тобто відповідності висновків, викладених у судовому акті, дійсним обставинам справи реалізується також положеннями ст.43 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

02.11.2016р. у відповідності до вимог ст.85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення, про що зазначено в протоколі судового засідання. Повний текст рішення виготовлений та підписаний, з врахуванням вихідних, 07.11.2016р.

На підставі ст.49 ГПК України судові витрати у справі слід покласти на Відповідача та стягнути з Відповідача на користь Позивача 1378,00 грн. судового збору.

Враховуючи вищенаведене, керуючись п. 4 ч. 3 ст.129 Конституції України, ст.ст. 4, 4-5, 4-7, 33, 38, 43, 49, 75, 82-87, 115-116 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.173, 193 Господарського кодексу України, ст.ст.6, 11, 509, 525, 526, 527, 530, 549, 610, 625, 626, 627, 629, 631, 655, 712 Цивільного кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю « 50х50» (81600, Львівська область, Миколаївський район, м.Миколаїв, вул.Болоня, буд.22; ідентифікаційний код 32991624) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) 8150,00 грн. суми основного боргу та 1378,00 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному та касаційному порядку.

Суддя Фартушок Т. Б.