ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2016 р. Справа № 909/731/16

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Булки В.І., секретар судового засідання Бабенецька А. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Укртранс Консалтінг",

вул. Бакуніна, 3, м. Київ, 03061

до відповідача: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю

"Івано-Франківський Вторчормет"

вул. Хриплинська, 29, м. Івано-Франківськ, 76002

про стягнення заборгованості в розмірі 1 466,65грн., із них: 1 159,92грн. боргу; 245,81грн. - пені; 11,76грн. інфляційних втрат, 49,16грн. - 3% річних;

за участю:

від позивача: ОСОБА_2 - представник, (довіреність б/н від 15.09.16)

від відповідача: ОСОБА_3- представник, (довіреність №442 від 17.09.16) та ОСОБА_4 - представник, (довіреність №506 від 17.10.16);

встановив: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Укртранс Консалтінг" звернулось до господарського суду Івано-Франківської області з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківський Вторчормет" про стягнення заборгованості за договором транспортного експедирування №02/11/15-1 від 02.11.2015р. в розмірі 11 902,90грн., з яких 11 760,36грн. - основного боргу; 109,57грн.-пені; 11.76грн.- інфляційних втрат та 21,21грн. - 3% річних.

Ухвалою суду від 29.09.16 прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, призначено розгляд справи на 20.09.16.

Ухвалою суду від 20.09.16 засідання суду відкладено на 18.10.16.

До суду від відповідача надійшло заперечення на позовну заяву (вх.№14438/16 від 17.10.16).

До суду від позивача поступило:

- заява про зменшення позовних вимог (вх.№10396/16 від 18.10.16), в якій просить суд зменшити розмір позовних вимог та стягнути з відповідача 1 466,65грн., із них: 1 159,92грн. залишок основного боргу за надання послуг за договором транспортного експедирування; 245,81грн. - пені; 11,76грн. інфляційних втрат, 49,16грн. - 3% річних;

- клопотання про долучення письмових доказів до матеріалів справи (вх.№14456/16 від 18.10.16).

Відповідно до ч.4 ст.22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення у справі зменшити розмір позовних вимог. Під зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну (у бік зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, в тому числі ціни позову. Згідно з частиною третьою статті 55 Господарського процесуального кодексу України, ціну позову вказує позивач.

Судом в засіданні суду 18.10.16 прийнято заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог. Судом встановлено, що у разі зменшення позовних вимог має місце нова ціна позову, виходячи з якої й буде вирішуватися спір (1 466,65грн.).

В засіданні суду 18.10.16 оголошувалась перерва до 26.10.16.

Відповідач надав суду заперечення на заяву про зменшення позовних вимог (вх.№14847/16 від 24.10.16).

Представник позивача позовні вимоги підтримує, просить суд їх задоволити, свої обґрунтування виклав у позовній заяві та заяві про зменшення розміру позовних вимог.

Представники відповідача проти позову заперечують, вважають позовні вимоги безпідставними.

Розглянувши матеріали справи, враховуючи вимоги чинного законодавства та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, заслухавши пояснення присутніх в засіданні суду представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Укртранс Консалтінг» (експедитором) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Івано-Франківський Вторчормет» (клієнтом) 02.11.15 укладено договір транспортного експедирування № 02/11/15-1.

Відповідно до п.п.1.1, 1.1.1 вказаного вище договору, експедитор зобов'язався на замовлення клієнта за плату і за рахунок клієнта організувати виконання перевезень зі станції Укрзалізниці залізничним транспортом брухту чорних металів (вантаж), що належить клієнту на праві власності, а саме: при перевезенні вантажу залізничним транспортом експедитор зобов'язується організувати подачу та уборку вагонів, оформлення відповідних товарно-транспортних документів на перевезення вантажу.

Відповідно до п.2.4.2 договору клієнт зобов'язаний в порядку, передбаченому договором, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору, з урахуванням умов п.п.2.1.2 даного договору.

В засіданні суду представник позивача зазначив, що на виконання умов вказаного вище договору позивачем виконано послуги з транспортного експедирування, залишок заборгованості відповідача з 31.07.16 становить 11 760,36грн. Крім того, зазначає, що відповідач не здійснив оплату з 31.07.16 по 22.08.16.

За фактично надані експедитором послуги згідно договору клієнт здійснює оплату на користь експедитора в розмірі, що визначається у п.3.3 та 3.4 договору (п.3.1 договору).

Відповідно до п.3.2 договору, оплата за послуги, передбачені в п.1.1, п.п.1.1.1 даного договору, здійснюється клієнтом шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок експедитора за надання експедитором послуг на підставі виставлених рахунків - фактур.

Представники відповідача звертають увагу суду на те, що 20.09.16 відповідач оплатив позивачу 13 988,28грн., що підтвердив квитанцією №407 від 20.09.16. Представник позивача підтвердив про надходження вказаних коштів від відповідача.

Представник позивача стверджує, що станом на 20.09.16 залишився залишок боргу у розмірі 1 159,92грн. Представники відповідача заперечують, вважають, що строк оплати по даній сумі боргу ще не настав.

Крім того, за порушення грошового зобов'язання позивач нарахував відповідачу 245,81грн. - пені, 11,76грн. інфляційних втрат, 49,16грн. - 3% річних.

Представник позивача просить суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 1 466,65грн., із них: 1 159,92грн. боргу, 245,81грн. - пені, 11,76грн. інфляційних втрат, 49,16грн. - 3% річних.

Беручи до уваги викладене вище суд вважає за доцільне в позові відмовити та виходить з наступних підстав.

Укладення договору, згідно ст.11 Цивільного кодексу України, породжує виникнення цивільних прав та обовязків, до яких слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства.

У відповідності до абз.2 п.1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно до приписів ст.180 ГК України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані, у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до приписів ст.9 Закону України «Про транспортно - експедиторську діяльність», за договором транспортного експедирування, одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта), виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі. Істотними умовами договору транспортного експедирування є: відомості про сторони договору: для юридичних осіб - резидентів України: найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України; вид послуги експедитора; вид та найменування вантажу; права, обов'язки сторін; відповідальність сторін, у тому числі в разі завдання шкоди внаслідок дії непереборної сили; розмір плати експедитору; порядок розрахунків; пункти відправлення та призначення вантажу; порядок погодження змін маршруту, виду транспорту, вказівок клієнта; строк (термін) виконання договору; а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб'єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади. Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Такими документами можуть бути: авіаційна вантажна накладна (Air Waybill); міжнародна автомобільна накладна (CMR); накладна СМГС (накладна УМВС); коносамент (Bill of Lading); накладна ЦІМ (CIM); вантажна відомість (Cargo Manifest); інші документи, визначені законами України. Факт надання послуги експедитора при перевезенні

підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Судом встановлено, що сторони в договорі не досягли згоди та не передбачили строки розрахунків за надані послуги. Договір містить тільки загальні умови транспортного експедирування, однак відсутні окремі умови щодо настання строку оплати. Обумовлення вказаних умов у договорі транспортного експедирування є важливим, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Будь яких інших додаткових угод в яких би сторони визначали умови щодо настання строку оплати даних послуг між сторонами не укладалось.

Враховуючи вищевикладене, позивачем не доведено належними документальними доказами правомірність пред'явлення до стягнення заборгованості до відповідача у даній справі. Крім того, позивачем не надано суду жодних товарно-транспортних документів на перевезення вантажу в підтвердження надання послуг згідно спірного договору. Ухвали суду від 29.08.16, 20.09.16 щодо надання суду товарно-транспортних документів на перевезення вантажу, докази направлення експедитору рахунків-фактур на оплату послуг, розгорнутий розрахунок боргу із вказівкою на дату, момент виникнення боргу, строків оплати - залишились позивачем поза увагою. Більше того: позивач просить суд стягнути з відповідача 11 760,36грн. основного боргу (у позовній заяві), 20.09.16 відповідач сплачує на користь позивача 13 988,28грн. (згідно платіжного доручення №407 від 20.09.16), тобто пагашає основний борг. Однак, в заяві про зменшення позовних вимог позивач просить суд стягнути з відповідача 1 159,92грн. залишку основного боргу, при цьому не надавши жодних доказів, які б свідчили про його виникнення. Матеріали справи містять рахунки на оплату, однак жодних доказів їх направлення відповідачу чи отримання їх останнім позивачем суду не надано. Суд приходить до висновку, що дана позовна вимога є передчасною. Щодо стягнення з відповідача 245,81грн. - пені; 11,76грн. інфляційних втрат, 49,16грн. - 3% річних суд не вбачає правових підстав для їх задоволення, оскільки вони є похідними від основної вимоги.

Відповідно до п.4 ст.129 Конституції України, ст.ст.33,34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 "Про судове рішення" передбачено, що рішення з господарського спору повинно прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, с достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Відповідно до ст.ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази додаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Судом встановлено, що позивачем не було надано суду жодного належного та допустимого доказу того, що строк оплати по даному договору настав. З огляду на викладене, судом перевірено всі доводи сторін у справі, досліджено та оцінено всі надані ними докази, встановлено всі істотні обставини справи відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України, застосовано наведені норми матеріального права, прийшов до висновку про відсутність підстав для стягнення спірної суми за недоведеністю вимог та відмовлено в позові.

Судові витрати відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.124 Конституції України, Законом України «Про транспортно - експедиторську діяльність», ст.180 Господарського кодексу України, ст.638 Цивільного кодексу України, ст.ст.4-2,4-3,22,33,34,43,49,55, 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

в позові ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Укртранс Консалтінг" до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківський Вторчормет" про стягнення заборгованості за договором транспортного експедирування №02/11/15-1 від 02.11.2015р. в розмірі 1 466,65грн., із них: 1 159,92грн. залишок основного боргу за надання послуг за договором транспортного експедирування; 245,81грн. - пені; 11,76грн. інфляційних втрат, 49,16грн. - 3% річних - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем, ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Укртранс Консалтінг".

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 01.11.16

Суддя Булка В.І.