ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02.11.2016р. Справа №905/2623/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго», м.Краматорськ,

до відповідача: Державного підприємства «Селидіввугілля», м.Селидове,

про стягнення 393373,05 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Бикова Я.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_1 за дов.

від відповідача: не зявився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго», м.Краматорськ звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Державного підприємства «Селидіввугілля», м.Селидове про стягнення:

- боргу за активну електроенергію, спожиту у грудні 2014 року, січні вересні 2015 року, 225133,36 грн;

- 3% річних, нарахованих з 07.01.2015р. до 31.01.2016р., за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті активної електроенергії, спожитої у грудні 2014 року, січні-вересні 2015 року, 5016 грн;

- інфляційних, нарахованих з 01.01.2015р. до 31.01.2016р., за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті активної електроенергії, спожитої у грудні 2014 року, січні-вересні 2015 року, 40195,12 грн;

- пені, нарахованої з 07.01.2015р. до 31.01.2016р., за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті активної електроенергії, спожитої у грудні 2014 року, січні-вересні 2015 року, 58637,90 грн;

- боргу за перевищення договірних величин споживання електроенергії у грудні 2014 року, січні-квітні 2015 року 64390,67 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №82 від 01.02.2005р. про постачання електричної енергії, внаслідок чого у Державного підприємства «Селидіввугілля» утворилась заборгованість за активну електроенергію в сумі 225133,36 грн (грудень 2014 року, січень-квітень 2015 року), що стало підставою для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Одночасно, за твердженням позивача, у грудні 2014 року, січні-квітні 2015 року відповідачем було перевищено ліміт електроспоживання, внаслідок чого Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Донецькобленерго» заявлено до стягнення 64390,67 грн.

Відповідач в судові засідання 22.09.2016р., 02.11.2016р. не зявився, будь-яких пояснень по суті спору не надав, витребуваних судом документів не представив, про розгляд справи був обізнаний, про що свідчать наявні у матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень №063, №049.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобовязують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За висновками суду, незважаючи на те, що відповідач, зокрема, у судове засідання 02.11.2016р. на виклик суду не зявився, справа може бути розглянута за наявними в ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а відсутність вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобовязання виникають, зокрема, з договору.

Згідно із ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Як свідчать матеріали справи, 01.02.2005р. між Відкритим акціонерним товариством «Донецькобленерго» (найменування якого змінено на Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго») (постачальник) та Державним підприємством «Донецька вугільна енергетична компанія» (споживач) в особі ВП «Шахта Курахівська» було підписано договір №82 про постачання електричної енергії.

Згідно із п.1.1 договору №82 від 01.02.2005р. постачальник електричної енергії постачає електричну енергію споживачу, а споживач оплачує постачальнику електричної енергії її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невідємними частинами.

Наказом №237 від 26.05.2005р. Міністерства палива та енергетики України «Про реорганізацію ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» створено Державне підприємство «Селидіввугілля» (п.6). Реорганізовано Державне підприємство «Донецька вугільна енергетична компанія» шляхом виділення з його складу, зокрема, відокремленого підрозділу «Шахта «Курахівська», яку приєднано до складу ДП «Селидіввугілля» (п.10). Установлено, що ДП «Селидіввугілля» є правонаступником усіх прав та обов'язків ДП «Донецька вугільна енергетична компанія», пов'язаних з діяльністю виділених з його складу відокремлених підрозділів та виробничих одиниць відповідно до розподільчих балансів (п.12).

Відповідно до п.9.4 договору №82 від 01.02.2005р. останній набирає чинності з дня його підписання і укладається на термін до 01.02.2008р. Договір може бути продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору за згодою сторін буде укладена відповідна додаткова угода.

Як свідчать матеріали справи, додаткова угода щодо внесення змін в п.9.4 договору №82 від 01.02.2005р. у визначений договором строк сторонами підписана не була.

Водночас, як вказує позивач, постачання електричної енергії здійснюється споживачу за вказаним правочином до теперішнього часу.

27.02.2012р. Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго» та Державне підприємство «Селидіввугілля» підписали додаткову угоду до договору про постачання електричної енергії №82 від 01.02.2012р., якою внесли зміни до п.1 додатка №5 «Порядок розрахунків» до цього договору.

Додатковою угодою від 31.12.2014р. сторони дійшли згоди про продовження дії договору №82 від 01.02.2012р. на строк до 31.12.2015р.

За поясненнями позивача, сторонами також укладались додатки до договору щодо договірних величин споживання електричної енергії на 2009-2016 роки. На підтвердження цих обставин матеріали справи містять, зокрема, відповідні додатки про узгодження договірних величин споживання електричної енергії на 2014 рік, 2015 рік, 2016 рік.

Крім того, в матеріалах справи наявні письмові докази продовження дії договору шляхом поставки та споживання електричної енергії після лютого 2008 року на підставі спірного договору: рахунки, у яких наявні посилання на договір №82 від 01.02.2012р., та які були прийняті представником споживача без зауважень та заперечень; акти прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії), підписані відповідачем та скріплені його печаткою.

Довіреністю від 29.09.2014р. Відокремлений підрозділ «Шахта «Курахівська» Державного підприємства «Селидіввугілля» уповноважив ОСОБА_2 на здійснення представництва Державного підприємства «Селидіввугілля» перед Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Донецькобленерго» на виконання укладеного договору про постачання електричної енергії №82 від 01.02.2005р.

Приймаючи до уваги, що у матеріалах справи наявні докази фактичного існування між сторонами правовідносин з постачання/споживання електроенергії саме за договором №82 від 01.02.2012р., з урахуванням письмових пояснень позивача, які були надані суду 02.11.2016р., з огляду на відсутність заперечень відповідача у цій частині, виходячи з того, що відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається, а доказів існування між сторонами будь-яких інших договірних відносин з постачання електроенергії крім визначених договором №82 від 01.02.2012р. матеріали справи не містять, суд дійшов висновку, що зобовязання сторін за вказаною угодою продовжились та були чинними на момент виникнення спірних правовідносин.

За приписами п.2.1.2 договору №82 від 01.02.2005р. постачальник зобовязується постачати споживачу електроенергію, як різновид товару.

Як свідчать матеріали справи, в грудні 2014 року, січні-вересні 2015 року постачальником поставлено споживачу активну електроенергію на загальну суму 258021,05 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи актами прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії), а саме:

- за грудень 2014 року на суму 35303,08 грн (23382 кВт/год),

- за січень 2015 року на суму 39409,46 грн (24859 кВт/год),

- за лютий 2015 року на суму 35297,15 грн (22265 кВт/год),

- за березень 2015 року на суму 30666 грн (18422 кВт/год),

- за квітень 2015 року на суму 33216,16 грн (19756 кВт/год),

- за травень 2015 року на суму 20123,50 грн (12108 кВт/год),

- за червень 2015 року на суму 20468,74 грн (11924 кВт/год),

- за липень 2015 року на суму 17513,92 грн (9717 кВт/год),

- за серпень 2015 року на суму 9430,15 грн (5232 кВт/год),

- за вересень 2015 року на суму 16592,89 грн (9206 вВт/год).

Як вказує позивач, відповідач встановлений договором обовязок по оплаті поставленої електричної енергії у повному обсязі та у передбачений договором строк не виконав, внаслідок чого Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Донецькобленерго» заявлено вимоги, зокрема, про стягнення боргу за активну електроенергію в сумі 225133,36 грн.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу норм ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За правилами п.2.2.3 договору №82 від 01.02.2005р. споживач зобовязався оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно із умовами додатків №5 «Порядок розрахунків за електроенергію» та №6 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії».

Згідно з п.п.1, 2 додатку №5 до укладеного сторонами правочину (в реакції додаткової угоди від 24.04.2007р. з урахуванням змін, внесених додатковою угодою від 27.02.2012р.) розрахунковим вважається період з 00 годин 28 числа місяця, попереднього розрахунковому, до 24 годин 27 числа поточного місяця. Споживач 1 числа кожного місяця самостійно проводить зняття показів розрахункових приладів та надає постачальнику звіт про обсяги спожитої за розрахунковий період електричної енергії за встановленою формою.

За змістом п.4.5 додатку №5 до договору №82 від 01.02.2005р. споживач на підставі рахунків постачальника здійснює попередню оплату заявленого на розрахунковий період обсягу споживання електричної енергії, включаючи ПДВ трьома платежами на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання у таких співвідношеннях:

- до 25 дня періоду, попереднього розрахунковому 20% від вартості заявленого на розрахунковий період обсягу споживання електричної енергії;

- до 5 дня розрахункового періоду 40% від вартості заявленого на розрахунковий період обсягу споживання електричної енергії;

- до 15 дня розрахункового періоду 40% заявленого від вартості заявленого на розрахунковий період обсягу споживання електричної енергії.

Рахунки для здійснення планових платежів постачальник надає споживачу всі одночасно разом з остаточним розрахунком за попередній розрахунковий період.

За приписами п.7 додатку №5 до вказаного договору остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка, відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії, визначеного на підставі показів розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом) з урахуванням сум, що надійшли від споживача. Для проведення остаточного розрахунку споживач у термін до 3 робочих днів з дня закінчення розрахункового періоду повинен отримати в розрахунковому відділі відповідного РЕМ або ЕМ рахунок на оплату електричної енергії. Цей рахунок має бути оплачений споживачем протягом 5 банківських днів з дня його отримання, якщо споживач здійснює оплату самостійно, та 10 банківських днів, якщо споживач здійснює оплату через свою головну структуру. В разі неявки споживача для отримання рахунку постачальник направляє рахунок споживачу рекомендованим листом. У такому разі рахунок вважається отриманим споживачем з дня його відправлення.

Як свідчать матеріали справи, рахунки на оплату активної електроенергії №82 від 29.12.2014р., №82 від 28.01.2015р., №82 від 28.02.2015р., №82 від 30.03.2015р., №82 від 28.04.2015р. №82 від 28.05.2015р., №82 від 30.06.2015р., №82 від 28.07.2015р., поставленої у грудні 2014 року, січні-липні 2015 року були вручені представнику відповідача, а рахунки на оплату активної електроенергії №82 від 28.08.2015р., №82 від 02.10.2015р., поставленої у серпні-вересні 2015 року направлені на адресу підприємства відповідача. Факт отримання відповідних рахунків відповідачем в порядку норм ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не заперечується.

Водночас, судом враховано, що рахунок-фактур є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти; ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні ст.212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні норм ст.613 вказаного нормативно-правового акту, внаслідок чого наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обовязку оплатити товар, який він отримав.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29.09.2009р. по справі №37/405 (№3-3902к09).

Наразі, з огляду на підписання Державним підприємством «Селидіввугілля» актів прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії) у спірний період, відповідач був обізнаний про вартість належного до сплати товару.

Відтак, з урахуванням змісту п.7 додатку 5 до договору №82 від 01.02.2005р., господарським судом встановлено, що строк виконання відповідачем зобовязання з оплати заявленої до стягнення вартості активної електричної енергії настав.

Проте, як стверджує позивач, відповідні рахунки у повному обсязі відповідачем оплачені не були, часткова оплата наданих позивачем послуг з постачання електроенергії відбулась у грудні 2014 року (13645,09 грн) та січні 2015 року (19242,60 грн), на що наявні посилання у рахунках на оплату поставленої активної електроенергії №82 від 29.12.2014р., №82 від 28.01.2015р. Доказів погашення заборгованості у залишковій частині матеріали справи не містять.

Ухвалами господарського суду від 12.09.2016р., 22.09.2016р. відповідача було зобовязано надати, в тому числі, докази часткової чи повної оплати відповідачем, визначеної позивачем заборгованості (за наявності).

Відповідач вимоги суду у визначеній частині не виконав, витребуваних судом документів не представив, наявність заборгованості за активну електроенергію в сумі 225133,36 грн не спростував.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що позивач зобовязання за договором №82 від 01.02.2005р. виконав належним чином, зауважень щодо кількості та якості спожитої електричної енергії від відповідача не надходило, враховуючи, що відповідачем порушені взяті на себе за спірним договором обовязки в частині строку їх виконання та у повному обсязі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з Державного підприємства «Селидіввугілля» на користь позивача суми боргу за активну електроенергію в розмірі 225133,36 грн є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

За змістом п.4.2.2 договору №82 від 01.02.2005р. за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності визначених згідно із вимогами розділу 5 цього договору, споживач сплачує постачальнику пятикратну вартість різниці фактично спожитої та договірної величини.

При цьому, за приписами ч.6 ст.26 Закону України «Про електроенергетику» у разі перевищення договірних величин електроспоживання споживач зобовязаний сплатити постачальнику двократну вартість різниці між фактично спожитою та встановленою договірною величиною електроспоживання.

Додатками №8 «Договірні величини споживання електричної енергії» до вказаного договору було встановлено обсяг постачання електричної енергії: грудень 2014р. 9 тис. кВт, січень, лютий, березень 2015р. 13 тис. кВт, квітень 2015р. 12 тис. кВт.

При цьому, у грудні 2014 року відповідач фактично спожив 23,382 тис. кВт/год, січні 2015 року 24,859 тис. кВт/год, лютому 2015 року 22,265 тис. кВт/год, березні 2015 року 18,422 тис. кВт, квітні 2015 року 19,756 тис. кВт, що перевищує встановлені договором ліміти на: 14,382 тис. кВт/год, 11,859 тис. кВт/год, 9,265 тис. кВт/год, 5,422 тис. кВт/год, 7,756 тис. кВт/год відповідно.

Відтак, з огляду на наявність обставин перевищення договірних величин енергоспоживання, позивач оформив та надав відповідачу наступні рахунки на компенсацію двократної вартості різниці між фактично спожитою та встановленою договірною величиною електроспоживання:

- №04/82.085223 від 29.12.2014р. на суму 18095,43 грн,

- №04/82.100239 від 28.01.2015р. на суму 15666,92 грн,

- №04/82.094414 від 28.02.2015р. на суму 12239,99 грн,

- №04/82.081313 від 30.03.2015р. на суму 7521,40 грн,

- №04/82.100040 від 28.04.2015р. на суму 10866,93 грн.

Вказані документи отримані представником відповідача за довіреністю без зауважень та заперечень.

Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене, враховуючи приписи ч.6 ст.26 Закону України «Про електроенергетику» та зміст п.4.2.2 договору №82 від 01.02.2005р., позовні вимоги про стягнення з Державного підприємства «Селидіввугілля» на користь позивача 64390,67 грн за перевищення договірних величин електроспоживання також підлягають задоволенню у повному обсязі.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

В силу ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст. 551 Цивільного кодексу України).

Пунктом 4.2.1 договору №82 від 01.02.2005р. визначено, що за внесення платежів, передбачених пунктами 2.2.3 2.2.4 цього договору, з порушенням термінів, визначених додатком №5 «Порядок розрахунків за електроенергію», споживач сплачує постачальнику електричної енергії пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Відтак, позивач нарахував та заявив до стягнення пеню в сумі 58637,90 грн за період з 07.01.2015р. по 31.01.2016р., за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті активної електроенергії, спожитої у грудні 2014 року, січні-вересні 2015 року.

Здійснивши перевірку вказаного розрахунку, з огляду на те, що позивач припустився помилок при визначенні початку перебігу строків для нарахування неустойки у січні 2015 року, з огляду на домовленість сторін щодо нарахування пені по день фактичної оплати, суд дійшов висновку, що сума пені за простроченими зобовязання відповідача по оплаті активної електроенергії, спожитої у грудні 2014 року, січні-вересні 2015 року (в межах визначених позивачем періодів), становить 58437,04 грн.

Разом з цим, виходячи з того, що відповідачем будь-яких доказів споживання енергетичних ресурсів за договором №82 від 01.02.2005р. як виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг в районі проведення антитерористичної операції до матеріалів справи не представлено, суд не вбачає підстав для застосування норм Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» при розгляді цієї справи.

Одночасно, за приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із п.5.1 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом з оплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

З огляду на вищенаведене, позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних в розмірі 5016 грн за період з 01.01.2015р. по 31.01.2016р., за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті активної електроенергії, спожитої у грудні 2014 року, січні-вересні 2015 року.

Здійснивши перевірку вказаного розрахунку з урахуванням того, що позивач припустився помилок при визначенні початку перебігу строків для нарахування відсотків річних, суд дійшов висновку, що сума 3% річних за простроченими зобовязання відповідача по оплаті активної електроенергії, спожитої у грудні 2014 року, січні-вересні 2015 року (в межах визначених позивачем періодів), становить 4998,90 грн.

Крім того, Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго» просить стягнути з відповідача інфляційну складову боргу у розмірі 40195,12 грн за період з 01.01.2015р. по 31.01.2016р., за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті активної електроенергії, спожитої у грудні 2014 року, січні-вересні 2015 року.

Дослідивши розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем, суд зазначає про наступне:

За приписами п.3.2 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з огляду на вищенаведене, базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

За таких обставин, з урахуванням того, що позивачем не було враховано правил нарахування інфляційних втрат при здійсненні відповідного розрахунку, що призвело до безпідставного збільшення заявленої до стягнення суми інфляційної складової боргу за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті активної електроенергії, спожитої у грудні 2014 року, січні-вересні 2015 року, за висновками суду, стягненню з відповідача на користь позивача належать інфляційні збитки у розмірі 28244,14 грн.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, зясувавши обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунків пені, 3% річних, інфляційних втрат, здійснивши оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, суд дійшов висновку, що позовні вимоги стосовно стягнення пені, процентів річних та інфляційних нарахувань підлягають частковому задоволенню, а саме на суми 58437,04 грн, 4998,90 грн та 28244,14 грн.

Згідно із ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 5900,60 грн підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 75, 79, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго», м.Краматорськ до Державного підприємства «Селидіввугілля», м.Селидове про стягнення:

- боргу за активну електроенергію, спожиту у грудні 2014 року, січні вересні 2015 року, 225133,36 грн;

- 3% річних, нарахованих з 07.01.2015р. до 31.01.2016р., за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті активної електроенергії, спожитої у грудні 2014 року, січні-вересні 2015 року, 5016 грн;

- інфляційних, нарахованих з 01.01.2015р. до 31.01.2016р., за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті активної електроенергії, спожитої у грудні 2014 року, січні-вересні 2015 року, 40195,12 грн;

- пені, нарахованої з 07.01.2015р. до 31.01.2016р., за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті активної електроенергії, спожитої у грудні 2014 року, січні-вересні 2015 року, 58637,90 грн.

- боргу за перевищення договірних величин споживання електроенергії у грудні 2014 року, січні-квітні 2015 року 64390,67 грн.

Стягнути з Державного підприємства «Селидіввугілля» (85400, Донецька обл., м.Селидове, вул.К.Маркса, 41, ) на користь Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» (84302, Донецька обл., м.Краматорськ, вул.Островського, буд.8, ) борг за активну електроенергію 225133,36 грн, 3% річних 4998,90 грн, суму інфляційних 28244,14 грн, пеню 58437,04 грн, борг за перевищення договірних величин споживання електроенергії у грудні 2014 року, січні-квітні 2015 року 64390,67 грн, а також судовий збір у розмірі 5718,07 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В іншій частині позов залишити без задоволення.

У судовому засіданні 02.11.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 07.11.2016р.

Суддя Ю.О.Паляниця