КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2016 р. Справа№ 910/6147/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Іоннікової І.А.

ОСОБА_1

За участі представників:

від позивача: ОСОБА_2 представник

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «МІК МЕГА» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2016 у справі № 910/6147/16 (суддя Дупляк О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-КОМЕРС»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «МІК МЕГА»

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.05.2016 у справі № 910/6147/16 позовні вимоги ТОВ «ЄВРО-КОМЕРС» задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «МІК МЕГА» на користь ТОВ «ЄВРО-КОМЕРС» в порядку визначеному Законом України «Про виконавче провадження», суму основного боргу в розмірі 381 937 (триста вісімдесят одна тисяча девятсот тридцять сім) грн. 40 коп., суму інфляційних втрат в розмірі 19 595 (девятнадцять тисяч пятсот девяносто пять) грн 14 коп., суму пені в розмірі 91 804 (девяносто одна тисяча вісімсот чотири) грн 72 коп., суму штрафу в розмірі 19 096 (девятнадцять тисяч девяносто шість) грн 87 коп.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, ТОВ «МІК МЕГА» звернулося до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києві від 16.05.2016 року у справі № 910/6147/16 про стягнення грошових коштів.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, постановленим з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Відповідач зазначає, що судом не з'ясовано не зясовано обставини, що мають значення для справи, зокрема в частині ступеню виконання зобов'язань відповідачем, його майнового стану, а також величини збитків позивача порівняно із штрафними санкціями, накладеними на відповідача.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.07.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 10.08.2016.

Представник позивача 25.07.2016 через відділ діловодства Київського апеляційного господарського суду надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

У зв'язку з перебуванням головуючого судді Тарасенко К.В. у відпусті, судове засідання 10.08.2016 не відбулось.

З виходом судді Тарасенко К.В. з відпустки, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.09.2016 розгляд справи призначено на 12.10.2016.

Представник відповідача у судове засідання 12.10.2016 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши думку представника позивача, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами та без участі представника відповідача.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, наявні в ній докази та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

10.08.2015 між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) було укладено договір поставки № ЄК 205 (надалі Договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобовязується передати у власність покупцеві продукцію, визначену у п. 1.2. Договору, а покупець зобовязується прийняти та оплатити продукцію за ціною, вказаною у видатковій накладній.

Відповідно до п. 1.1. Договору постачальник зобовязується передати продукцію, а покупець прийняти продукцію найменування, одиниці виміру та загальна кількість якої, є предметом поставки за цим договором, її часткове співвідношення визначаються та вказуються у видатковій накладній.

Згідно з п. 3.1. Договору ціна товару, що передається у власність покупцеві вказується у видаткових накладних, які надаються постачальником для проведення оплати.

Оплата товару здійснюється за договірною ціною шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 5 ти календарних днів з моменту отримання товару (п. 3.4. Договору).

В пункті 6.2. Договору сторони погодили, що за безпідставну відмову від оплати або несвоєчасну оплату переданої продукції покупець сплачує постачальнику пеню за кожен день прострочки від простроченої суми у розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Сплата пені не звільняє покупця від виконання договірних обовязків.

При цьому, в разі прострочення оплати продукції більше ніж на один день переданої покупцеві, останній сплачує штраф у розмірі 5 % від вартості продукції від якої покупець відмовився або ухилився від оплати та компенсує суми інших штрафних санкцій, передбачених законодавством (п. 6.3. Договору).

Згідно з п. 9.1. Договору, він набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2015.

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу в період з 12.08.2015 по 05.09.2015 включно товар обумовлений договором на загальну суму 909 596, 05 грн., що підтверджується видатковими накладними, товарно транспортними накладними, довіреностями на отримання цінностей, копії яких наявні в матеріалах справи. Видаткові та товарно транспортні накладні підписані як з боку постачальника так і з боку покупця та скріплені їх печатками.

Поставлений відповідачу товар був частково оплачений ним в період з 17.08.2015 по 22.12.2015 на загальну суму 527 658, 65 грн., що підтверджено платіжними дорученнями, наявними в матеріалах справи. Станом на момент подачі позову заборгованість у сумі 381 937, 40 грн. (909 596, 05 - 527 658, 65 = 381 937, 40) відповідачем не сплачена, що не спростовано відповідачем. Сума основної заборгованості за договором представником відповідача не заперечувалась ні на стадії розгляду позову, ні на стадії апеляційного перегляду.

Відповідно до акту звірки взаєморозрахунків сторін за період з 01.01.2015 по 05.05.2016 (т.1 а.с. 141), підписаного обома сторонами, сума боргу відповідача перед позивачем становить 381 937,40 грн.

У зв'язку з невиконанням відповідачем умов Договору, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 381 937, 40 грн. заборгованості за поставлений товар, 95 482, 45 грн. пені за період прострочення з 08.09.2015 по 31.03.2016, 19 595, 14 грн. інфляційних втрат за період з 08.09.2016 по 31.03.2016, 19 096, 87 грн. 5 % штрафу за період з 08.09.2015 по 31.03.2016.

Згідно з ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Поряд з цим, стаття 712 Цивільного кодексу України регулює відносини, що виникають із договору поставки. Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами (ч. 1, 3 ст. 692 Цивільного кодексу України).

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в ст. 193 ГК України, яка регламентує, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Отже, з боку відповідача було допущено порушення умов договору, відповідно постачальник набув право вимагати оплати товару.

Судом ураховано, що поставлений позивачем відповідачу товар на загальну суму 909 596, 05 грн. був прийнятий відповідачем без претензій щодо його якості, об'ємів і вартості, що свідчить про виникнення обовязку у відповідача щодо його оплати в повному обсязі.

На підставі викладеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовна вимога про стягнення основного боргу в сумі 381 937, 40 грн. обґрунтована, підтверджується зібраними у справі доказами, відтак підлягає задоволенню.

Позивачем також заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 19 595, 14 грн. за загальний період з 08.09.2016 по 31.03.2016.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже передбачене законом право кредитора вимагати спати боргу з урахуванням, процентів річних та процентів за користування чужими грошовими коштами є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат визнається судом арифметично вірним, відповідно з відповідача підлягає стягненню за загальний період з 08.09.2016 по 31.03.2016 інфляційні втрати в сумі 19 595, 14 грн.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Згідно п. 6.2. Договору за безпідставну відмову від оплати або несвоєчасну оплату переданої продукції покупець сплачує постачальнику пеню за кожен день прострочки від простроченої суми у розмірі подвійної облікової ставки НБУ

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняться через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Посилаючись на незаконність рішення, відповідач зазначає, що судм першої інстанції безпідставно не зменшено розмір штрафних санкцій, які підлягають стягненню з відповідача.

Положеннями ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Однак позивачем не доведено, а з матеріалів справи не вбачається, що з урахуванням ступені виконання зобов'язання боржником, майнового стану сторін, майнових та інших інтересів сторін наявні підстави для зменшення розміру штрафних санкцій, у зв'язку з чим колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача пеню за несвоєчасну оплату за загальний період з 08.09.2015 по 31.03.2016, однак, наданий позивачем розрахунок пені був здійснений позивачем без врахування положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Судом здійснено перерахунок пені за кожною видатковою накладною окремо (№ ЄК - 00002241 від 02.09.2015 та № ЄК - 00002269 від 05.09.2015), з урахуванням здійснених 14.12.2015 та 22.12.2015 часткових оплат, відповідно до якого з відповідача підлягає стягненню за періоди з 08.09.2015 по 08.03.2016 та з 11.09.2015 по 11.03.2016 відповідно ( по двом видатковим накладним) пеня в сумі 91 804, 72 грн.

При здійснені перерахунку господарським судом пеня нараховувалася за періоди з 08.09.2015 по 13.12.2015 на суму 200 320, 90 грн. (заборгованість за поставлений товар станом на 07.09.2015 по видатковій накладній № ЄК - 00002241 від 02.09.2015), з 15.12.2015 по 21.12.2015 на суму 185 320, 90 грн. (заборгованість станом на 14.12.2015 з врахуванням здійсненої 14.12.2015 часткової оплати, по видатковій накладній № ЄК - 00002241 від 02.09.2015), з 23.12.2015 по 08.03.2016 грн. на суму 150 320, 90 грн. (заборгованість станом на 22.12.2015 з врахуванням здійсненої 22.12.2015 часткової оплати, по видатковій накладній № ЄК - 00002241 від 02.09.2015), з 11.09.2015 по 11.03.2016 на суму 231 616, 50 грн. (заборгованість станом на 10.09.2015 по видатковій накладній № ЄК - 00002269 від 05.09.2015). Дати здійснення вказаних часткових оплат при нарахуванні судом пені не враховувалися.

Також у п. 6.3. договору сторони передбачили, що в разі прострочення оплати продукції більше ніж на один день переданої покупцеві, останній сплачує штраф у розмірі 5 % від вартості продукції від якої покупець відмовився або ухилився від оплати.

У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

Згідно з ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Колегія суддів вважає розрахунок штрафу арифметично правильним, а отже, з відповідача підлягає стягненню 5 % штрафу за порушення строків оплати поставленого товару в сумі 19 096, 87 грн.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається, апеляційна скарга відповідача є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МІК МЕГА» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2016 року по справі № 910/6147/16 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/6147/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді І.А. Іоннікова

ОСОБА_1