РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2016Справа №910/14449/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Альбатрос-Інвест»

до Дочірнього підприємства «Орифлейм Косметікс Україна»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

1) Товариство з обмеженою відповідальністю "Юлія"

2) Відкрите акціонерне товариство "Альбатрос"

про стягнення 750 415,00 грн.

суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Ткач С.А. - представник за довіреністю від 12.11.2014

від відповідача Тимчук Г.І. - представник за довіреністю від 01.01.16;

Процюк О.О. - представник за довіреністю від 25.08.16;

Павленчик М.В. - представник за довіреністю від 25.08.15

від третіх осіб не з'явились

У судовому засіданні 02.11.2016 в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Альбатрос-Інвест» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Дочірнього підприємства «Орифлейм Косметікс Україна» про стягнення 750 415,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем були укладені Договір №8/08 про виконання робіт від 05.08.2014 та Договір №030914/1 на виконання робіт по ремонту систем кондиціювання та вентиляції будівлі від 27.06.2014р., в порушення умов яких, відповідач не виконав підрядні роботи, в результаті чого за ним утворилась заборгованість у розмірі 750 353,21 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 61,67 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.06.2015 порушено провадження у справі № 910/14449/15 та призначено її розгляд на 02.07.2015 року.

Ухвалою суду від 08.07.2015 було залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Юлія" та Відкрите акціонерне товариство "Альбатрос".

Ухвалою суду від 20.08.2015 у справі № 910/14449/15 призначено комплексну судову експертизу, проведення якої доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз.

03.08.2016 до Господарського суду м. Києва надійшли матеріали справи №910/14449/15 з Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз разом з повідомленням про неможливість проведення судової експертизи в зв'язку з тим, що поставлені судом питання виходять за межі компетенції експертів інституту.

Відповідно до вимог ст. 2-1 ГПК України на підставі Розпорядження в.о. керівника апарату суду № 04-23/1484 від 03.08.2016 справу № 910/14449/15 направлено на повторний автоматичний розподіл та передано для подальшого розгляду судді Пукшин Л.Г.

Ухвалою суду від 05.08.2016 суд прийняв справу № 910/14449/15 до свого провадження, поновив провадження та призначив до розгляду на 07.09.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.09.2016 розгляд справи в порядку ст. 77 ГПК України було відкладено на 21.09.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2016 суд прийняв до розгляду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог та відклав розгляд справи на 05.10.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.10.2016 суд прийняв до розгляду заяву про уточнення мотивувальної частини позову, продовжив строк розгляду справи на 15 днів та відклав розгляд справи на 19.10.2016.

19.10.2016 через загальний відділ діловодства господарського суду надійшло клопотання позивача №25-Ю/09-пр від 19.10.2016 про здійснювання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

У судовому засіданні за клопотанням позивача оголошено перерву до 02.11.2016.

У судове засідання, призначене на 02.11.2016, з'явились представники позивача та відповідача.

Представник позивача надав клопотання №95-Ю/11-пр від 02.11.2016 про долучення до справи письмових доказів, а також заяву №17-Ю/09-пр від 02.11.2016 про уточнення мотивувальної частини позову відповідно до якої просить суд стягнути вартість відновлюваного ремонту в сумі 750 353,10грн., збитки у вигляді упущеної вигоди в сумі 100 000,00грн та 3% річних у сумі 5105,00грн. Крім того, подав заяву про часткову відмову від позову в частині стягнення 3% річних у сумі 5105,10грн.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Дослідивши заяви позивача та заслухавши представників сторін, суд вирішив прийняти до розгляду заяву про уточнення мотивувальної частини позову та заяву про часткову відмову від позову.

Представники третіх осіб 1, 2 в судове засідання, призначене на 02.11.2016, не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

28 грудня 2009 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Альбатрос-Інвест» (надалі - орендодавець/позивач) та Дочірнім підприємством «Орифлейм Косметікс Україна» (надалі - орендар/відповідач) було укладено договір суборенди нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 1972 (надалі - договір № 1972).

Відповідно до п. 1.1. договору № 1972 на умовах, визначених у даному договорі, орендодавець зобов'язується передати, а орендар зобов'язується прийняти у строкове платне користування нежилі приміщення будинку, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул.. Жуковського, 2, а саме, відображеного в технічному паспорті: - з літ «Г»: І поверх: 10 - сходи, 11 - коридор, 13 - зал, 14 - підсобне приміщення, 15 - туалет, ІІ поверх цілком, загальною площею 11240, м. кв., вартістю 504 897, грн, що складає 25/100 частину будинку, згідно з витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно.

Згідно з п. 2.1. договору №1972 приміщення належить орендодавцю на праві користування на умовах оренди, на підставі договору оренди нерухомого майна, укладеного між орендодавцем та власником приміщень - ТОВ «Юлія», посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського округу Шепелюк Р.Ю. за реєстровим № 1935, зареєстрованим в Державному реєстрі правочинів за № 3767120.

У п. 3.2. договору № 1972 визначено, що при передачі приміщень складається акт прийому-передачі приміщень, який підписується повноваженими представниками обох сторін.

Як вбачається із матеріалів справи, 01.01.2010 року сторонами підписано акт прийому-передачі нежитлових приміщень за договором суборенди, за яким позивач передав, а відповідач прийняв нежилі приміщення, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул.. Жуковського, 2, а саме, - з літ «Г»: І поверх: - сходи - 10, коридор -11, зал - 13, підсобне приміщення -14, туалет - 15, ІІ поверх цілком, площею 11240, м. кв.

У даному акті сторони зазначили, що приміщення знаходяться в задовільному стані відповідно до додатків до цього акту (фото приміщень), що є невід'ємними частинами цього акту та договору суборенди.

Також, як вбачається із матеріалів справи, 28.12.2009 між позивачем та відповідачем було укладено договір суборенди нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 1973 (надалі - договір № 1973).

Відповідно до п. 1.1. договору № 1973 на умовах, визначених у даному договорі, орендодавець зобов'язується передати, а орендар зобов'язується прийняти у строкове платне користування нежилі приміщення будинку, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул.. Жуковського, 2, а саме, відображеного в технічному паспорті: - з підвалу літ «Г»: 10 - сходи, 1 - підвал, 2,3 - коридори, 13 - зал, 4,6,7 - підсобні приміщення, 5 - сходи, загальною площею 563,1, м. кв., вартістю 21 141,00 грн, що складає 6/50 частину будинку, згідно з витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно.

Згідно з п. 2.1. договору №1973 приміщення належить орендодавцю на праві користування на умовах оренди, на підставі договору оренди нерухомого майна, укладеного між орендодавцем та власником приміщень - ВАТ «Альбатрос», посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського округу Шепелюк Р.Ю. 21.12.2009 за реєстровим № 1934, зареєстрованим в Державному реєстрі правочинів за № 3767104.

У п. 3.2. договору № 1973 визначено, що при передачі приміщень складається акт прийому-передачі приміщень, який підписується повноваженими представниками обох сторін.

Як вбачається із матеріалів справи, 01.01.2010 року сторонами підписано акт прийому-передачі нежитлових приміщень за договором суборенди, за яким позивач передав, а відповідач прийняв нежилі приміщення, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул.. Жуковського, 2, а саме, - з підвалу літ «Г»:підвал -1, коридори - 2,3, підсобні приміщення - 4,6,7, сходи - 5, загальною площею 563,1, м. кв.

У даному акті сторони зазначили, що приміщення знаходяться в задовільному стані відповідно до додатків до цього акту (фото приміщень), що є невід'ємними частинами цього акту та договору суборенди.

За доводами позивача, у відповідності до пунктів 7.2.5. та 7.2.6. договорів № 1972 та № 1973 (надалі - договори) відповідач зобов'язався повернути орендовані приміщення з врахуванням нормального фізичного зносу, згідно п. 8.3. договорів. У випадку заподіяння приміщенням збитків або руйнувань з вини (умислу чи необережності) орендаря, останній повинен компенсувати всі збитки в межах фактичних витрат орендодавця на відновлення приміщень. Вартість збитків орендодавець має підтвердити шляхом надання орендодавцю копії договору та кошторису на проведення робіт з усунення збитків.

Також позивач, зазначає, що 27.09.2013 р. відповідач письмово попередив позивача про дострокове припинення договорів, у зв'язку з чим позивач прийняв рішення про огляд орендованих приміщень, про що було повідомлено відповідача.

За доводами позивача, 01.04.2014 направив відповідачу листа № 8 від 31.03.2014 з вимогами виконати ремонтні роботи. 11.06.2014 позивач за участю представника відповідача здійснив огляд орендованих приміщень, про що було складено акт огляду приміщення за адресою: м. Одеса, вул.. Жуковського, 2. Вказані акти у двох екземплярах були підписані представником позивача та 24.04.2014 з листами № 13 та № 14 направлено на адресу відповідача для підписання.

Вказані акти були отримані відповідачем 25.06.2014, проте не підписані без будь-яких пояснень.

26.06.2014 позивачем було здійснено повторний огляд орендованих приміщень за участю представника відповідач ата експерта Одеської регіональної торговельно-промислової палати, про що було складено акт огляду та висновок експерта № УТЕ-930 від 27.06.2014. вказаний акт огляду, за твердженням позивач. Було вручено представнику відповідач 26.04.2014, однак відповідач знову не підписав вказані акти.

За твердженням позивача у вказаних актах та висновку експерта зазначено, що приміщення мають певні пошкодження, які відповідач не усунув, а крім того не виконав свого обов'язку з демонтажу невідокремлених поліпшень, не погоджених з позивачем, та обов'язку з відокремлення мармурових сходів, подіуму та інших елементів.

Фактично відповідачем було звільнено приміщення 30.06.2014 про що останнім складено акт прийому-передачі в односторонньому порядку та повідомлено позивача про намір звільнити орендовані приміщення.

За твердженнями позивача, відповідач зобов'язаний відшкодувати йому шкоду у вигляді вартості ремонту приміщень у розмірі 750 353,21 грн, що підтверджується договором на виконання робіт №8/08 від 05.08.2014, укладений між позивачем та ТОВ «РБУ «Південне» та кошторисом до нього, відповідно до якого вартість робіт складає 561 564,40 грн а також договором з ремонту системи кондиціювання та вентиляції № 030914/1 від 27.06.2014, укладеного між позивачем та ТОВ «ІССК ГРАНД-ЮГ» та кошторисом до нього., відповідно до якого вартість робіт складає 188 788,81 грн.

Лист вимогу про відшкодування вартості ремонту приміщень у сумі 750 353,21 грн було направлено на адресу відповідача. Проте відповідачем вимоги позивача не було виконано, вартість вартості ремонту приміщень не відшкодовану, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 750 353, 21 грн та 3% річних у розмірі 61,67 грн.

При розгляді спору у попередньому складі суду, ухвалою від 28.05.2015 у даній справі № 910/14449/15 було призначено судову комплексну експертизу. Проведення експертизи доручити Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз На вирішення експерта поставити питання:

- в якому технічному стані знаходяться нежитлові приміщення за адресою: м.Одеса, вул.Жуковського, 2, літера Г: 1 поверх: сходи, коридор, зал, підсобне приміщення, туалет, II поверх цілком, загальною площею 1124,0 м.кв; підвал, коридори, підсобні приміщення, сходи загальною кількістю 563,1 м.кв., з визначенням характеристик та об'ємів пошкоджень цих приміщень, системи вентиляції та кондиціонування станом на 30.06.2014, якщо такі пошкодження виявлено?

- чи відносяться виявлені пошкодження у нежитлових приміщеннях, системі вентиляції та кондиціонування (за адресою: м.Одеса, вул.Жуковського, 2, літера Г: 1 поверх: сходи, коридор, зал, підсобне приміщення, туалет, II поверх цілком, загальною площею 1124,0 м.кв; підвал, коридори, підсобні приміщення, сходи загальною кількістю 563,1 м.кв.) до нормального фізичного зносу?

- яка вартість ремонтно-будівельних робіт та робіт з ремонту системи вентиляції та кондиціонування, необхідних для відновлення їхнього задовільного (робочого) стану у нежитлових приміщеннях за адресою м.Одеса, вул.Жуковського, 2, літера Г: 1 поверх: сходи, коридор, зал, підсобне приміщення, туалет, II поверх цілком, загальною площею 1124,0 м.кв; підвал, коридори, підсобні приміщення, сходи загальною кількістю 563,1 м.кв.

- яка вартість фактично проведених ремонтно-будівельних робіт та робіт з ремонту системи вентиляції та кондиціонування по усуненню пошкоджень, утворених внаслідок оренди нежитлових приміщень за адресою м.Одеса, вул.Жуковського, 2, літера Г: 1 поверх: сходи, коридор, зал, підсобне приміщення, туалет, II поверх цілком, загальною площею 1124,0 м. кв; підвал, коридори, підсобні приміщення, сходи загальною кількістю 563,1 м.кв.?

Проте, 03.08.2016 до Господарського суду м. Києва надійшли матеріали справи №910/14449/15 з Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз разом з повідомленням про неможливість проведення судової експертизи в зв'язку з тим, що поставлені судом питання виходять за межі компетенції експертів інституту.

Відповідно до вимог ст. 2-1 ГПК України на підставі Розпорядження в.о. керівника апарату суду № 04-23/1484 від 03.08.2016 справу № 910/14449/15 направлено на повторний автоматичний розподіл та передано для подальшого розгляду судді Пукшин Л.Г.

В процесі розгляду справи, позивачем 21.09.2016 подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду. Відповідно до заяви про збільшення розміру позовних вимог позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованості у розмірі 855 458,10 грн з яких 750353,10 грн - вартість відновлювального ремонту, 100 000, грн - збитки у вигляді упущеної вигоди та 3% річних у сумі 5 105,00 грн.

05.10.2016 та 02.11.2016 позивачем надавалися уточнення мотивувальної частини позову, відповідно до яких позивач зазначив, що у жовтні 2016 року Приватне підприємство «Золотий вік» виконало перерахунок кошторису ремонтних робіт за 2014 рік, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту складає 850 277,53 грн.

Також позивач зазначив, що не являється власником нежитлових приміщень, які перебували в орендному користуванні відповідачем, та зобов'язаний був сплачувати плату, передбачену у договорах оренди, які укладені між позивачем та ПП «Юлія» та ПАТ «Альбатрос». А оскільки, відповідачем не було відшкодовано вартість ремонтних робіт, самі роботи по ремонту приміщень не були виконані, а тому позивач був позбавлений права здати їх в суборенду потенційним орендарям, які не хотіли займати приміщення без ремонту.

У зв'язку з чим 30.06.2014 року позивач вимушений був підписати з ПП «Юлія» та ПАТ «Альбатрос» угоди про розірвання договорів оренди нерухомого майна та повернення майна власникам.

Між тим вказані договори позивачем було укладено д о 31.12.2014 року, а відтак, як би відповідачем не було порушено умови договору суборенди, позивач міг би отримувати за період з 01.07.2014 по 31.12.2014 дохід від дачі в оренду нежитлових приміщень у розмірі 1 389 234,30 грн (175 160,42 грн за місяць за договором № 1972 х 5 + 102686,45 грн за місяць за договором № 1973 х 5).

Відтак, за доводами позивача відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу шкоду у вигляді відновлювального ремонту у розмірі 1 039 016,34 грн та упущеної вигоди у розмір 1 389 234,30 грн. та 3% річних у розмірі 5 105,00 грн.

Відповідач заперечував проти вимог, при цьому зазначено, що останнім в повній мірі було дотримано порядок звільнення орендованих приміщень, передбачений договорами суборенди нерухомого майна від 28.12.2009 р. № 1972 та № 1973. Відповідач зазначає, що останнім жодним чином не порушено права позивача як орендаря за договором при звільненні приміщень, а тому жодних інших зобов'язань у відповідача у зв'язку з цим виникнути не могли.

Також відповідач вказує на ту обставину, що позивачем не наведено обґрунтувань щодо наявності причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та нібито отриманими позивачем збитками.

Крім цього, відповідач зазначає, що згідно з п. 11.2 договорів приміщення зачиняються та опечатуються, що ініціювало дострокове розірвання договору в односторонньому порядку, а ключі передаються на зберігання нотаріусу, про що повідомляється інша сторона. З цього моменту орендар не несе відповідальності за стан приміщення та іншого майна в таких приміщеннях. Відтак, відповідачем 30.06.2014 року було направлено позивачеві повідомлення про те, що приміщення були зачинені та опечатані, а ключі від них передані на зберігання нотаріусу, який посвідчував договори. Також, відповідач зазначає, що вимоги позивача про сплату вартості ремонтних робіт у приміщеннях були висунуті відповідачу лише 04.02.2015, що унеможливлює об'єктивне встановлення вини відповідача у їх спричиненні, адже приміщення були залишенні ним більше ніж півроку до цього.

Відповідач стверджує, що позивач був належним чином повідомлений про день звільнення приміщень, проте через його неявку відповідач був змушений підписати акт прийому-передачі приміщень в односторонньому порядку, у відповідності до положень п. 11.2 договорів.

А відтак, за доводами відповідача, оскільки з 30.06.2014 орендар не ніс відповідальності за стан орендованих приміщень та фактично втратив до них доступ, будь-які претензії та вимоги позивач стосовно відшкодування вартості робіт у приміщеннях у зв'язку з їх пошкодженням, пред'явлені після повернення приміщень, не обґрунтованими, оскільки такі пошкодження могли бути спричиненими як власником так і іншими особами.

Також відповідач зазнає, що позивачем не надано жодних доказів яка саме шкода була завдана орендованому майну з боку відповідача, та понесення позивачем саме витрат на ремонт приміщень, а тому просив в позові відмовити у повному обсязі.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.

За своєю правовою природою укладені між сторонами договори є договором найму (оренди).

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Частиною 1 ст. 763 Цивільного кодексу України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується із положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, якими передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем в порядку, визначеному п. 11.2 договорів було направлено позивачеві повідомлення про дострокове розірвання договорів з 30.06.2014.

Також матеріалами справи підтверджується, що акти повернення орендованого приміщення були складені відповідачем та підписанні останнім 30.06.2014, з посиланням на п. 11.2 договорів, а саме: у зв'язку із нез'явленням представника орендодавця дані акти на підставі п. 11.2 договорів підлягає підписанню з боку представника орендаря, а приміщення підлягають зачиненню та опечатуванню, а ключі від них передані на зберігання нотаріусу. Листами від 30.06.3014 № 30/06 та б/н відповідач повідомив позивач про закриття та опечатування приміщень, складення актів повернення в односторонньому порядку та передачі ключів на зберігання нотаріусу.

Позивачем пред'явлені позовні вимоги про відшкодування збитків у вигляді відновлювального ремонту та упущеної вигоди, з посиланням на ст. ст. 22, 611 ЦК України та п. 7.2.5, 7.2.6., та 8.3. договорів.

У 7.2.6. договорів сторони визначили, що у випадку заподіяння приміщенням збитків або руйнувань з вини (умислу чи необережності) орендаря, останній повинен компенсувати всі збитки в межах фактичних витрат орендодавця на відновлення приміщень. Вартість збитків орендодавець має підтвердити шляхом надання орендодавцю копії договору та кошторису на проведення робіт з усунення збитків.

Так, позивачем нараховані збитки у розмірі у вигляді відновлювального ремонту у розмірі 1 039 016,34 грн, що на думку останнього підтверджуються договором на виконання робіт №8/08 від 05.08.2014, укладений між позивачем та ТОВ «РБУ «Південне» та кошторисом до нього, відповідно до якого вартість робіт складає 561 564,40 грн, договором з ремонту системи кондиціювання та вентиляції № 030914/1 від 27.06.2014, укладеного між позивачем та ТОВ «ІССК ГРАНД-ЮГ» та кошторисом до нього, відповідно до якого вартість робіт складає 188 788,81 грн а також перерахунок кошторису ремонтних робіт за 2014 рік, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту складає 850 277,53 грн.

Щодо факту здачі приміщення в неналежному стані відповідачем, за доводами позивача, то вказане підтверджується актом огляду та висновок експерта № УТЕ-930 від 27.06.2014.

За змістом ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 224 ГК України встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

У відповідності до ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до ст. 623 ЦК України.

Умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв'язку між діями особи та збитками, які складають об'єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Тобто збитки - це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов'язання було виконано боржником.

Обов'язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв'язок між неправомірними діями і збитками. Збитки є наслідком невиконання зобов'язань, а не причиною.

Узагальнюючи вищевикладене, спираючись на наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позивачем, як особою, яка звернулась до суду за захистом свого порушеного права, належними та допустимими доказами, у розумінні ст.ст. 32-34 ГПК України, не доведено наявність усіх складових збитків, з якими законодавець пов'язує покладення на відповідача обов'язку їх відшкодування.

Зокрема, позивачем не надано жодного доказу щодо проведення будь яких ремонтних робіт ТОВ «РБУ «Південне», за договором про виконання робіт № 8/08 від 05.08.2014 на суму визначену позивачем, що фактично і не заперечується самим позивачем що такі роботи не були виконані, а відтак позивачем не доведено належними доказами щодо понесення будь-яких витрат за цим договором.

В матеріалах справи також відсутні належні докази щодо виконання робіт ТОВ «ІССК ГРАНД-ЮГ» за договором з ремонту системи кондиціювання та вентиляції № 030914/1 від 27.06.2014, та понесення витрат позивачем за цим договором.

Щодо наданих позивачем копій платіжних доручень № 401 від 18.10.2016 на суму 300 000,00 грн № 400 від 17.10.2016 на суму 281 000,00 грн та № 403 від 18.10.2016 на суму 119 000,00 грн, то вказані докази не вважаються належними доказами понесення позивачем збитків саме через неправомірні дії відповідача, оскільки в призначеннях платежу зазначено: «компенсація вартості відновленого ремонту орендованих приміщень згідно з угодою б/н від 30.06.2014.

Відтак, суд приходить до висновку, що позивачем не наведено обґрунтувань та не надано належних доказів щодо наявності причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача у 2014 році, щодо звільнення приміщень, та понесення позивачем витрат у жовтні 2016 року на підставі угод з третіми особами.

З огляду на зазначене позовна вимога в цій частині стягнення з відповідача збитків у вигляді вартості відновлювального ремонту не підлягає задоволенню.

Щодо вимог про стягнення упущеної вигоди, суд зазначає таке.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі використання зазначених приміщень.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Судом встановлено,що вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди базуються на розрахунку можливого прибутку у разі використання спірних приміщень з урахуванням середньомісячного прибутку з урахуванням індексації, виходячи з умов договору, що були укладені з відповідачем.

Відшкодування збитків є однією із форм або мір цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною 1 зазначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Згідно зі статтею 22 ЦК України та статтею 224 ГК України покладення на особу обов'язку відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди можливе тільки за умови реальної можливості одержання доходу особою, яка вважає, що їй завдано шкоди (постанова від 09.12.2014 N 5023/4983/12).

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами щодо можливого одержання доходу від здачі в оренду приміщень протягом липня - грудня 2014 року, оскільки вказані приміщення належать на праві власності третім особам у справі, а також матеріали справи містять докази повернення вказаних приміщень позивачем третім особам 30.06.2014.

Крім цього, позивачем не обґрунтовано та не надано належних доказів щодо розірвання договорів суборенди відповідачем в односторонньому випадку.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що надані позивачем та наявні в матеріалах справи докази не дають підстав для безумовного висновку ані щодо протиправної поведінки відповідача, ані причинного зв'язку між його протиправною поведінкою (бездіяльністю) і заподіянням шкоди позивачу

Згідно з абзацами 1 - 4 п. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

При обрахуванні розміру збитків мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну вартість втраченого, можливість отримання грошових сум або ж інших цінностей, якби зобов'язання було виконано боржником належним чином.

Згідно з пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6, із наступними змінами, "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Позивачем не доведено суду та не надано достатніх доказів причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та внаслідок цього отриманими збитками позивача. Суду не обґрунтовано розмір заявлених збитків та підтвердження дійсних пошкоджень, яких зазнали орендовані приміщення, а також не доведено факт порушення прав позивача як користувача вказаних приміщень.

Обов'язок доведення таких складових правопорушення, як протиправність поведінки, причинно-наслідкового зв'язку та збитків покладається законом на позивача.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги про стягнення збитків у вигляді відновлювального ремонту у сумі 750353,10 грн та упущеної вигоди у розмірі 100 000,00 грн за недоведеністю не підлягають задоволенню судом.

Позивачем також у судовому засіданні 02.11.2016 подано заяву про відмову від позовних вимог про стягнення 3% річних у розмірі 5 105,00 грн.

У відповідності до ст. 22 ГГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін господарський суд виносить ухвалу, якою одночасно припиняє провадження у справі (ч. 4 ст. 78 ГПК України).

Згідно з п.п.4 ч. 1 ст. 80 ГПК України Господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом;

Оскільки, заява позивача про відмову від позовних вимог в частині 3% річних у розмірі 5 105,00 грн прийнята судом, то відповідно вимоги в цій частині підлягають припиненню на підставі ст. 78, 80 ГПК України.

Відповідно до статті 49 ГПК України витрати пов'язані з розглядом справи при відмові в позові покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 44, 49, 78,80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В частині позовних вимог про стягнення 3% річних у розмірі 5 105,00 грн припинити провадження.

2. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 07.11.2016

Суддя Пукшин Л.Г.