КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2016 р. Справа№ 916/3929/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорної Л.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Громак В.О.

за участю представників сторін: від позивача не зявився,

від відповідача ОСОБА_2

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення господарського суду міста Києва від 25.04.2016р.

по справі №916/3929/15(суддя - Усатенко І.В. )

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Вольво Україна» в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Вольво Україна-Південь»

про стягнення 541 804,44 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 25.04.2016р. у задоволені позову відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 25.04.2016р. у справі №916/3929/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.07.2016р. апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 прийнято до провадження.

Розпорядженням №09-52/3096/16 від 12.07.2016р. призначено повторний автоматизований розподіл справи у звязку з перебуванням суддів Смірнової Л.Г. та судді Кропивної Л.В. у відпустці.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу суддів від 12.07.2016р., в звязку з перебуванням суддів Смірнової Л.Г. та Кропивної Л.В. у відпустці, які не є головуючим суддею, сформовано новий склад колегії суддів, головуючий суддя Чорна Л.В., судді: Дідиченко М.А. та Руденко М.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.07.2016р. апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення господарського суду міста Києва від 25.04.2016р. по справі №916/3929/15 прийнято до провадження у визначеному складі суду.

13.07.2016р. та 17.08.2016р. у судових засіданнях оголошувалась перерва.

Відповідно до ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України суддя має право оголосити перерву в засіданні в межах встановленого строку вирішення спору з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі.

Розпорядженням №09-52/3914/16 від 16.08.2016р. призначено повторний автоматизований розподіл ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у відпустці.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу суддів від 16.08.2016р., в звязку з перебуванням суддів Дідиченко М.А. та Руденко М.А. у відпустці, які не є головуючим суддею, сформовано новий склад колегії суддів, головуючий суддя Чорна Л.В., судді: Кропивна Л.В., Смірнова Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.08.2016р. апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення господарського суду міста Києва від 25.04.2016р. по справі №916/3929/15 прийнято до провадження у визначеному складі суду.

Розпорядженням №09-52/5374/16 від 04.10.2016р. призначено повторний автоматизований розподіл справи у звязку з перебуванням судді Смірнової Л.Г. на лікарняному та судді Кропивної Л.В. у відпустці.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу суддів від 04.10.2016р., в звязку з перебуванням судді Смірнової Л.Г. на лікарняному та ОСОБА_6 у відпустці, які не є головуючим суддею, сформовано новий склад колегії суддів, головуючий суддя Чорна Л.В., судді: Разіна Т.І., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.10.2016р. апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення господарського суду міста Києва від 25.04.2016р. по справі №916/3929/15 прийнято до провадження у визначеному складі суду.

Відповідно до п. 9-2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» у разі зміни складу суду апеляційної інстанції розгляд ним справи починається заново, а отже, спочатку починається й визначений статтею 102 ГПК строк розгляду апеляційної скарги.

Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Вольво України» заперечує проти апеляційної скарги, з підстав викладених у письмовому відзиві.

Відповідачем надані письмові пояснення по справі.

15.08.2015р. від позивача надійшло клопотання про долучення уточненого розрахунку суми упущеної вигоди; договір №1-12/09 від 01.12.2009р.; заявка №45 від 28.10.2010р.; договір №1-12/10 від 01.12.2010р.; заявка №54 від 01.12.2010р.; заявка №2 від 05.01.2011р.; заявка №63 від 01.07.2011р.; заявка №3 від 08.01.2012р.; договір оренди вантажних автопоїздів №01/2012 від 01.03.2012р.

Надані докази судом до уваги взяті бути не можуть, оскільки відповідно до п. 9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. №7 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» відповідно до частини першої статті 101 ГПК апеляційний суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно зясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і обєктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобовязаний самостійно зясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Посилання апелянта на те, що він не був присутній у судовому засіданні, судом оцінюється критично, оскільки відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Неподання або несвоєчасне подання стороною у справі, іншим учасником судового процесу доказів з неповажних причин, спрямоване на затягування судового процесу, може розцінюватися господарським судом як зловживання процесуальними правами. (інформаційний лист Вищого господарського суду України від 15.03.2010р. № 01-08/140 «Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві»).

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 своїх представників, чи особисто, в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

При цьому слід зазначити, що законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобовязує й сторону у справі, зокрема позивача, зясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно зі статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови.

За таких обставин, справа розглядається за відсутності представників позивача, який належним чином повідомлений.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 20.09.2012р. у справі №26/17-2630-2011 за позовом ТОВ «Вольво Україна» в особі філії до ФОП ОСОБА_3 про стягнення 11 543,98 грн. рішення господарського суду від 22.08.2011р. скасовано та прийнято нове, яким у позові відмовлено. /а.с.13-18, т.1/.

Апеляційним господарським судом було встановлено, що між сторонами укладено договори підряду на виконання робіт з ремонту вантажних автомобілів VOLVO, про що свідчать наряди на виконання робіт №ST-102528 від 23.10.2010р., №ST-102528 від 02.11.2010р. та попередня калькуляція по акту виконання робіт №ST-OD101286 від 20.04.2011р.

Під час розгляду справи №26/17-2630-2011 було призначено авто-технічну експертизу, якою встановлено, що позивачем роботи виконані не були, оскільки в порівняні з попередньою калькуляцією та переліком робіт встановлена невідповідність вартості за фактично використані матеріали та запчастин. (висновок експерта №5496 від 07.08.2012р. /а.с. 19-28, т.1/).

Також експертом було встановлено, що проведення будь-яких робіт та ремонтних операцій по ремонту КПП (коробки переключення передач) не було здійснено; невідповідність переліку робіт по актах виконаних робіт та переліку робіт зазначених у нарядах.

24.10.2014р. по акту №18-12/12 приймання-передачі транспортного засобу VOLVO FH 12, реєстраційний номер НОМЕР_1 номер шасі YV2A4B5A4VA року випуску підрядник передав, а замовник прийняв вантажний автомобіль VOLVO FH 12, реєстраційний номер НОМЕР_1 номер шасі YV2A4B5A4VA року випуску у технічному стані, відображеному у висновку № 5496 комплексної комісійної судової експертизи від 07.08.2012р. /а.с. 38, т.1/.

Позивач стверджує, що в результаті невикористання автотранспортного засобу в господарських цілях останнім отримано збитки у вигляді упущеної вигоди, у розмірі 541 804,44 грн., який відображено у розрахунку.

Упущеною вигодою за статтею 22 Цивільного кодексу України вважаються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Відповідно до п. 2 ст. 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобовязання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

На обґрунтування позовних вимог ФОП ОСОБА_3 надав договір оренди вантажних автомобілів № 01/2012 від 01.03.2012р, укладений між ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «Євролінк» на оренду аналогічного типу вантажівок строком на 1 рік з орендною платою у розмірі 6 400,00 грн. на місяць, додаток до договору, рахунки-фактури, акти про надання послуг, видаткові касові ордери, комерційні пропозиції, договір перевезення вантажів автомобільним транспортом №001/09 від 07.02.2009р.

Листом від 21.11.2011р. №041-11 відповідач повідомив, що ряд деталей був знятий з автомобіля за вказівкою позивача. Встановлення вказаних деталей на автомобіль унеможливить проведення судової експертизи у справі № 26/17-2630-2011. Оскільки, автомобіль тривалий час знаходився на СТО, то встановлення вказаних позивачем деталей, не дасть бажаного результату щодо можливості експлуатації. Відповідач просив прийняти авто за актом приймання-передачі без встановлення деталей та сплатити вартість послуг. Якщо позивач погоджується на приймання-передачу автомобіля без встановлення деталей, відповідач зобовязується організувати приймання-передачу у будь-який зручний для позивача час. /а.с. 21, т.2/.

Листом від 22.11.2012 №522 відповідач просив позивача забрати автомобіль VOLVO FH 12, реєстраційний номер НОМЕР_1 з території СТО Вольво у м. Одеса у найближчі 3 дні з моменту отримання листа. /а.с. 18, т.2/.

Листом від 17.01.2013 № 534 відповідач повідомив позивача про необхідність забрати автомобіль у 3 дні з дати отримання листа за актами приймання-передачі складеними у відповідності з висновком № 5496 судової експертизи від 07.08.2012р. /а.с. 23, т.2/.

Доказів реагування на листи матеріали справи не містять.

Відповідно до статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим субєктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобовязання другою стороною;

неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобовязання другою стороною;

матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Верховний суд України у своїй постанові від 09.12.2014р. у справі №3-188гс14 зазначив, що предявлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обовязок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обовязків. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті доходи, які могли б бути реально отримані при належному виконанні боржником зобовязання за договором.

В порушення ст. 33 Господарського процесуального кодексу України позивач не навів та не довів суду, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

В акті технічного стану автомобіля від 09.11.2011р.коміся дійшла висновку, що технічний стан автомобіля не дозволяє подальшу експлуатацію. /а.с. 43, т.2/.

Висновком експерта № 5496 від 07.08.2012р. встановлено, що після встановлення запчастин, технічний стан автомобіля в цілому не відповідав технічним нормам в звязку не комплектністю автомобіля та необхідністю ремонту інших вузлів та агрегатів, що обумовлює неможливість експлуатації автомобіля.

Таким чином, автомобіль VOLVO FH 12, реєстраційний номер НОМЕР_1 був у несправному стані та не міг експлуатуватися у звязку з його некомплектністю, а не у звязку з тим, що з нього були зняті запасні частини та він перебував у відповідача. У відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, ст.ст. 614, 623 Цивільного кодексу України, ст. 226 Господарського кодексу України, підставою для відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавала шкоди. Для стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: порушення зобовязання, збитки, причинний звязок, причинний звязок між порушенням зобовязання та збитками та вина.

В порушення статті 33 Господарського процесуального кодексу України позивачем належними та допустимим доказами не наведено та не доведено наявності всіх чотирьох елементів.

Відповідно до ст.614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 623 Цивільного кодексу України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Позивачем не надано доказів на підтвердження того, чи запланований прибуток від використання авто, які заходи були вжиті ним для отримання прибутку від використання авто.

Посилання апелянта на договір №1-12/10 від 01.12.2010р. про організацію транспортно-експедиторської діяльності та перевезення вантажів апеляційним господарським судом не може бути прийняте до уваги, оскільки зазначений договір не надавався суду першої інстанції.

Позивач повинен довести також те, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

За таких обставин, підстави для задоволення позову відсутні.

Дослідивши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд доходить до висновку, що господарським судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, повно зясовано та доведено обставини, що мають значення для справи, зроблені висновки відповідають дійсним обставинам справи.

За наведених у даній постанові обставин, Київський апеляційний господарський суд доходить до висновку, що відсутні підстави для зміни чи скасування рішення господарського суду міста Києва від 25.04.2016р. у справі №916/3929/15.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду міста Києва від 25.04.2016р. у справі №916/3929/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Матеріали справи №916/3929/15 повернути до господарського суду міста Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам у справі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Л.В. Чорна

Судді М.Л. Яковлєв

ОСОБА_1