ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року Справа № 921/114/15-г/7

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Судді:Могил С.К. (доповідач), Грек Б.М.,
Стратієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 13.07.2016 та ухвалу господарського суду Тернопільської області від 04.05.2016 у справі № 921/114/15-г/7 господарського суду Тернопільської області
за позовомпублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
докомунального підприємства теплових мереж "Тернопільміськтеплокомуненерго"
простягнення 4 272 275, 12 грн.,
за участю представників

позивача: Пронюка В.Я.,

відповідача: Решетухи А.В.,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2016 року комунальне підприємство теплових мереж "Тернопільміськтеплокомуненерго" звернулось до господарського суду Тернопільської області із клопотанням про розстрочку виконання рішення господарського суду Тернопільської області від 28.03.2016 у справі № 921/114/15-г/7 строком на 1 рік у порядку ст. 121 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 04.05.2016, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 13.07.2016, клопотання задоволено. Розстрочено виконання рішення господарського суду Тернопільської області від 28.03.2016 у справі № 921/114/15-г/7 про стягнення з комунального підприємства теплових мереж "Тернопільмісьтеплокомуненерго" на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 190 713, 12 грн. 3 % річних, 533 473, 48 грн. інфляційних втрат та 33 446, 72 грн. судового збору строком на 12 місяців до 30.04.2017 частинами по 37 882 грн. перші 6 місяців, по 98 492 грн. наступні 5 місяців та 37 882 грн. останній місяць.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати і прийняти нове рішення про відмову у розстрочці рішення господарського суду Тернопільської області від 28.03.2016 у справі № 921/114/15-г/7.

Переглянувши в касаційному порядку оскаржені судові рішення колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, рішенням господарського суду Тернопільської області від 28.03.2016 у справі № 921/114/15-г/7 позовні вимоги публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до комунального підприємства теплових мереж "Тернопільміськтеплокомуненерго" задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 190 713, 12 грн. 3 % річних, 533 473, 48 грн. інфляційних втрат та 33 446, 72 грн. 72 витрат з сплати судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання вказаного рішення 15.04.2016 господарським судом Тернопільської області видано наказ.

У квітні 2016 року відповідач, в порядку ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, звернувся до господарського суду Тернопільської області з клопотанням про розстрочку виконання рішення суду від 28.03.2016.

Задовольняючи клопотання відповідача про розстрочку рішення господарського суду Тернопільської області від 28.03.2016 у справі № 921/114/15-г/7 строком на 12 місяців до 30.04.2017 частинами по 37 882 грн. перші 6 місяців, по 98 492 грн. наступні 5 місяців та 37 882 грн. останній місяць, місцевий господарський суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з його обґрунтованості та наявності виключних підстав, що ускладнюють виконання рішення суду.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками місцевого та апеляційного господарських судів, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 121 Господарського процесуального кодексу України (у редакції на час подання клопотання про розстрочку) при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Оскільки згадана стаття не обмежує відповідне право господарського суду певним строком, воно може бути реалізоване у будь-який час після набрання рішенням законної сили і до його фактичного повного виконання, в межах строку пред'явлення наказу до виконання.

Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Пунктом 7.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" встановлено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, відстрочка або розстрочка виконання рішення суду чи зміна способу його виконання можлива лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Визначальним фактором є винятковість цих випадків та їх об'єктивний вплив на виконання судового рішення. Крім того, повинні враховуватись інтереси обох сторін, зокрема, їх матеріальний стан.

Судами обох інстанцій встановлено, що в обґрунтування доводів заяви про розстрочку виконання рішення суду відповідач посилався на тяжкий фінансовий стан підприємства із зазначенням виняткових обставин, наявність яких позбавляє останнього можливості виконати рішення суду. Зокрема, відповідач зазначав, що однією з основних причин, які позбавляють його можливості своєчасно та в повному обсязі виконати судове рішення є встановлений ст. 191 Закону України "Про теплопостачання" спеціальний порядок проведення розрахунків за отриману теплову енергію з гарантованим постачальником. На виконання вказаного Закону та постанови Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу" відповідачем відкрито рахунки зі спеціальним режимом використання. Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, щомісяця встановлюється норматив перерахування коштів, що надходять на дані рахунки. Коштів, що залишаються у розпорядженні підприємства після розподілу, не вистачає для оплати за воду, електроенергію, виплати заробітної плати працівникам, проведення ремонтів у неопалювальний період. Наведене, на думку боржника, ставить під загрозу усю господарську діяльність підприємства, що в свою чергу може призвести до того, що місто залишиться без послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води.

Крім цього, відповідач зазначав, що його основними видами господарської діяльності є виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, а також надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які в більшості носять сезонний характер та, відповідно, основна сума коштів за спожиту теплову енергію та отримані послуги надходить на рахунок підприємства переважно в опалювальний період з листопада до квітня місяця. Єдиним джерелом погашення заборгованості за рішенням суду є грошові кошти, отримані від реалізації теплової енергії споживачам. Поряд з цим, рівень розрахунків споживачів за спожиту теплову енергію є дуже низьким. Підприємство постійно вживає заходів щодо стягнення заборгованості з основного споживача - населення міста Тернопіль, однак останні не завжди дають позитивний результат, - органи ДВС повертають виконавчі документи без виконання у зв'язку з відсутністю доходів та майна, на які може бути звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості споживачів за послуги теплопостачання. До того ж норми ч. 7 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" захищають споживачів (фізичних осіб) від примусового стягнення, однак не передбачають у даному випадку відповідної компенсації надавачам комунальних послуг, що веде до прямих збитків останніх.

З оскаржуваної ухвали місцевого та постанови апеляційного господарських судів вбачається, що суди правомірно взяли до уваги важкий фінансовий стан та майнові інтереси обох сторін, зважаючи на детальний фінансовий план та складений відповідно до нього реальний графік погашення заборгованості, а також те, що негайне виконання рішення може призвести до припинення господарської діяльності відповідача, а часткове помісячне погашення боргу буде в інтересах обох сторін, оскільки забезпечить діяльність підприємства, отримання ним прибутків та можливість погашення боргу.

Крім цього, як встановлено судом апеляційної інстанції, відповідачем до матеріалів справи долучено докази виконання оскаржуваної ухвали суду, зокрема, платіжні доручення від 30.05.2016 та 30.06.2016, які свідчать про сплату відповідачем на рахунок позивача коштів в загальній сумі 75 764 грн. на виконання рішення господарського суду Тернопільської області від 28.03.2016 у даній справі.

Колегія суддів касаційної інстанції також звертає увагу на те, що передбачена ст. 121 Господарського процесуального кодексу України можливість розстрочки рішення судом є його правом, яке використовується саме у виняткових випадках, з урахуванням поданих доказів та наданої їм оцінки.

Згідно з ч. 2 ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи викладене та беручи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для скасування постанови апеляційного та ухвали місцевого господарських судів у даній справі, оскільки в межах касаційного провадження скаржником не доведено порушення або неправильного застосування судами норм матеріального та процесуального права, а викладені у касаційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів, що суперечить ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу залишити без задоволення, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 13.07.2016 - без змін.

Головуючий суддя Могил С.К.
Судді: Грек Б.М.

Стратієнко Л.В.