ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2016 року Справа № 904/3108/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач)

суддів: Кузнецова І.Л., Іванов О.Г.

секретар судового засідання Мацекос І.М.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність №б/н від 01.09.2016р.

від відповідача: ОСОБА_2, представник, довіреність №б/н від 24.06.2016р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального закладу "Новомосковська центральна міська лікарня "Дніпропетровської обласної ради" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.05.2016р. у справі №904/3108/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут", м.Дніпро

до Комунального закладу "Новомосковська центральна міська лікарня "Дніпропетровської обласної ради", м.Новомосковськ, Дніпропетровська область

про стягнення 1107508,20 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 10.05.2016р. у справі №904/3108/16 (суддя Рудовська І.А.) задоволено позовні вимоги. Стягнуто з Комунального закладу "Новомосковська центральна міська лікарня "Дніпропетровської обласної ради" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" 1057162,08 грн. - заборгованості за поставку природного газу, 47124,30 грн. - пені, 3221,82 грн. - три проценти річних, 16612,62 грн. - судового збору.

Рішення місцевого господарського суду вмотивоване тим, що матеріалами справи встановлено факт несвоєчасного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором укладеним між сторонами, на момент розгляду справи основна заборгованість відповідача за поставлений йому позивачем природний газ відповідно до поданих доказів складає 1057162,08 грн. і визнана відповідачем, у зв'язку з чим вимоги позивача про стягнення боргу, а також пені та трьох процентів річних є правомірними і підлягають задоволенню.

Не погодившись із прийнятим рішенням місцевого господарського суду, відповідач (КЗ "Новомосковська центральна міська лікарня "ДОР") звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій вважає, що судом першої інстанції прийнято рішення на підставі неповно досліджених доказів, з порушенням норм матеріального права, при недотриманні норм процесуального права. Просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.05.2016р. у справі №904/3108/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов частково в частині стягнення основного боргу в сумі 1057162,08 грн. заборгованості за поставку природного газу за січень, лютий, березень 2016 року та звільнити КЗ "Новомосковська центральна міська лікарня "ДОР" від інших вимог, а саме стягнення: 47124,30 грн. - пені, 3221,82 грн. - трьох процентів річних, 16612,62 грн. - витрат по сплаті судового збору.

Свої вимоги відповідач обґрунтовує тим, що станом на 31.12.2015р. договір №2015/ТП-БО-05612 від 03.08.2015р. був виконаний у повному обсязі. Вказує на п.10.2. договору, яким узгоджено, що всі зміни та доповнення до цього договору оформлюються письмово, підписуються уповноваженими особами та скріплюються печатками обох сторін. Зазначає, що додаткову угоду №3 від 30.12.2015р. та додаткову угоду №4 від 29.01.2016р., на які посилається позивач, згідно книги реєстрації вхідних документів отримано відповідачем лише 12.02.2016р., а підписано згідно вимог п.10.2. договору та передано стороні лише 01.03.2016р. Вважає, що підписання сторонами без погодження та підписання обов'язкових додатків до нього, посилання на які містяться в договорі, не можна вважати укладенням договору в розумінні Глави 53 Цивільного кодексу України, якою регулюються дані правовідносини. Вказує на те, що відповідно до умов договору позивач не виконав дії з предявлення претензії, яка є одним з досудових засобів врегулювання спору. Вказує, що позивач не виконав умов договору та не надав відповідачеві пропозицій щодо складення графіку заборгованості. Окремо відповідач наголошує на тому, що заборгованість за використаний ресурс (природний газ) виникла не з вини відповідача, оскільки до прийняття місцевого бюджету планування витрат та розрахунків бюджетних установ м.Новомосковська, у тому числі і КЗ "Новомосковська центральна міська лікарня" ДОР, було неможливо. Також відповідач вказує, що факт несвоєчасного прийняття місцевого бюджету є надзвичайними та невідворотними обставинами, що об'єктивно унеможливили виконання зобов'язань, передбачених умовами цього договору, внаслідок чого вважає, що потрапив залежність до форс-мажорних обставин, які, згідно вимог договору, засвідчуються відповідним документом - рішенням Новомосковської міської ради. Також вказує, що як сумлінний та належний виконавець взятих на себе фінансових зобов'язань, відповідач не відмовляється від сплати позивачу за послуги, які ним були отримані до виникнення форс-мажорних обставин. Із посиланням на правові позиції, що були висловлені в рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 (у справі про захист прав споживачів), вважає, що відповідач, як споживач, має бути захищений від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Вважає, що захист від таких зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" (позивач) у відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.05.2016р. у справі №904/3108/16 правомірним та таким, що прийнято відповідно до норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню. Вказує, що в порушення умов договору, строк дії якого був продовжений за згодою сторін до 31.03.2016р., відповідач не проводив своєчасно оплату за попередній природний газ, тобто не виконав взятих на себе зобов'язань. Вказує, що чинним законодавством України не передбачена заборона звертатись з позовом до суду у випадку порушень договірних зобов'язань контрагентом без попереднього пред'явлення претензії, навіть якщо такий обов'язок прямо передбачений договором. Позивач визнає, що договір містить положення, які передбачають укладення графіку погашення заборгованості, але вказує на те, що це є можливістю, а не обов'язком сторін, тому вимоги договору позивачем не порушувалися. Вказує, що згідно зі Статутом відповідача відносини цього медичного закладу з юридичними та фізичними особами в усіх сферах діяльності здійснюються на підставі договорів і чинного законодавства України, тому посилання відповідача на те, що основним джерелом формування фінансових ресурсів закладу є обласні бюджетні кошти та кошти медичної субвенції і місцевих бюджетів, не є коректним. Вказує, що відсутність у відповідача грошових коштів згідно з нормами Цивільного кодексу України не вважається випадком або непереборною силою. Вказує, що відповідач не надав підтвердження несплати основного боргу у зв'язку з форс-мажорними обставинами, а тому твердження про обставини непереборної сили не можуть братися до уваги. Вважає, що відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність відповідача і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобовязання.

В судовому засіданні 02.11.2016р. представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, а представник позивача заперечував на її задоволенні з зазначених у відзиві на апеляційну скаргу підстав. За результатами перегляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" (Постачальник), Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" (Газорозподільне підприємство) та Комунальним закладом "Новомосковська центральна міська лікарня" Дніпропетровської обласної ради (Споживач) був укладений договір на постачання природного газу за регульованим тарифом для потреб установ та організацій, які повністю або частково фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів №2015/ТП-БО-05612 від 03.08.2015р.

Згідно п. 1.1. договору Постачальник постачає природний газ (згідно з Державним класифікатором продукції та послуг ДК 016-2010 код 06.20.1 Газ природний, скраплений або в газоподібному стані (газ природний), (далі - газ) Споживачеві в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором.

За п. 4.2. договору всього за 1000,00 куб. м природного газу, з урахуванням збору до затвердженого тарифу на природний газ у вигляді цільової надбавки, тарифів на його транспортування, розподіл і постачання ціна становила 7513,20 грн., крім того ПДВ - 20% -1502,64 грн., разом за 100,00 куб. м - 9015,84 грн.

В подальшому ціна природного газу додатковими угодами неодноразово була змінена.

Пунктом 4.5. договору встановлено, що розрахунковий період за договором становить один місяць - з 9.00 години першого дня місяця до 9.00 години першого дня наступного місяця включно.

Місячна вартість газу визначається як добуток ціни газу на загальну кількість реалізованого газу визначену згідно з розділом ІІІ договору (п. 4.5.1. договору).

Загальна сума вартості договору складається з місячних сум вартості договірних обсягів постачання газу Споживачеві і становить 901584,00 грн., у т. ч. ПДВ - 20% (п. 4.5.2 договору).

Сторонами в п. 4.6. договору погоджено, що оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється Споживачем на умовах щомісячної 100% попередньої оплати договірного обсягу постачання газу, визначеного в додатку 3 до договору, не пізніше ніж за три робочих дні до початку розрахункового періоду.

Пунктом 10.1. договору визначено, що він набуває чинності з дати його підписання та діє до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Узгоджено п. 10.2. договору, що усі зміни та доповнення до договору оформлюються письмово, підписуються, уповноваженими особами сторін та скріплюються їх печатками.

30.10.2015р. сторони додатковою угодою №1 до укладеного договору дійшли згоди змінити назву договору на наступну: "Договір на постачання природного газу для потреб установ та організацій, які повністю або частково фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів від 03.08.2015 року №2015/ТП-БО-05612".

Додатковою угодою №2 від 23.12.2015р. до договору сторони виклали п. 4.5.2. договору у новій редакції: "Загальна сума вартості договору складається з місячних сум вартості договірних обсягів постачання газу Споживачеві і становить 731319,85 грн., в тому числі ПДВ - 20%".

Відповідно до п. 1. Додаткової угоди №3 від 30.12.2015р. до договору, у звязку з набранням чинності нових нормативно-правових актів у сфері функціонування ринку природного газу, якими встановлюється новий порядок взаємодії сторін договору, сторони дійшли згоди з преамбули та по змісту договору виключити сторону під назвою "Газорозподільне підприємство" з усіма її правами, обов'язками та відповідальністю, які зазначені в договорі.

Крім того, сторони дійшли згоди з 31.12.2015р. викласти пункт 10.1. договору у наступній редакції: "Цей договір набуває чинності з дати його підписання та діє до 31 березня 2016 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення…".

29.01.2016р. згідно п. 1 додаткової угоди №4 до договору сторони дійшли згоди з 01.01.2016р. викласти пункт 4.2. договору в наступній редакції: "… всього за 1000,00 куб. м природного газу, з урахуванням тарифу на його транспортування - 6542,80 грн., крім того ПДВ - 20% - 1308,56 грн., разом за 1000,00 куб. м - 7851.36 грн.".

У п. 2 Додаткової угоди відповідно до вимог підпункту 10.1.1 договору сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31.03.2016 року в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми цього договору, а саме: 146263,97 грн., у т.ч. ПДВ - 20%.

На виконання умов договору позивачем у січні-березні 2016 року відповідачу був поставлений природний газ на загальну суму 1057162,08 грн., що підтверджено актами приймання - передачі природного газу: №ДОЗ00002754 від 31.01.2016р., №ДОЗ00009970 від 29.02.2016р. та №ДОЗ00011142 від 31.03.2016р.

Предметом судового розгляду є вимоги позивача до відповідача, як споживача, про стягнення заборгованості за поставлений газ, пені та трьох процентів річних.

За приписами п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Стаття 629 Цивільного кодексу України встановлює обов'язковість договору для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов'язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов'язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.

Частиною 2 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" встановлено, що постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом.

Права та обов'язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу (ч. 3 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу").

Пунктом 2 ч. 2 ст. 13 Закону України "Про ринок природного газу" на споживача покладено обов'язок забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.

Згідно п. 5.3.3. Договору Споживач зобов'язався оплачувати Постачальнику вартість поставленого газу на умовах та в обсягах, визначених договором.

За умовами укладеного договору послуги з постачання газу підтверджуються підписаним Постачальником та Споживачем актом приймання - передачі газу, що оформлюється на підставі акта про фактичний обсяг спожитого (протранспортованого) газу за розрахунковий період, підписаного Споживачем та Газорозподільним підприємством відповідно до пункту 2.5. розділу ІІ Договору (п.3.6.).

Матеріалами справи містять підписані без заперечень і зауважень та скріплені печатками підприємств акти приймання - передачі природного газу №ДОЗ00002754 від 31.01.2016р., №ДОЗ00009970 від 29.02.2016р. та №ДОЗ00011142 від 31.03.2016р.

Акти приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків Споживача з Постачальником (п. 3.9. договору).

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ч.ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України).

Згідно п. 4.6.2. договору у випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період Споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 7 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом докази оплати вартості поставленого газу відповідач до матеріалів справи не надав.

За встановлених вище обставин колегія суддів вважає вірним висновок місцевого господарського, що позовні вимоги про стягнення означеної заборгованості є обґрунтованими.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч. 1 і ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідальність Споживача у вигляді сплати пені встановлена п. 6.2.2. договору. Так, у разі порушення Споживачем строків оплати, передбачених розділом ІV договору, із Споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

На підставі наведеного пункту позивачем було здійснено розрахунок суми пені з 08.02.2016р. по 07.04.2016р. - за спожитий природний газ у січні та з 08.03.2016р. по 07.04.2016р. - за спожитий природний газ у лютому 2016р., загальна сума якої склала 47124,30 грн.

За приписами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Скориставшись цим правом позивач нарахував відповідачу три проценти річних, що становлять 3221,82 грн. за період з 08.02.2016р. по 07.04.2016р.

Перевіривши розрахунки пені і трьох процентів річних, які місцевий господарський суд визнав правильними, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими.

Щодо доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, то як встановлено вище, відповідач не заперечує факт укладання додаткової угоди №3 від 30.12.2015р., якою продовжено строк дії договору та №4 від 29.01.2016р., якою встановлена нова ціна природного газу, проте стверджує про отримання угод і їх підписання відбулося значно пізніше їх складання та датування.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу сторони на ч.1 ст. 627 Цивільного кодексу України, за якою відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно погоджених сторонами п. 4 додаткової угоди №3 та п. 5 додаткової угоди №4 додаткова угода набуває чинності з моменту її підписання сторонами та скріплення їх печатками. Додаткові угоди підписані сторонами, скріплені печатками та містять лише дату укладання угоди, яку в даному випадку слід визнати і датою підписання. Наявні в матеріалах справи угоди не містять інших дат, як то дати під підписом сторони, а отже підписавши угоди з наявними датами, відповідач погодився зі змістом укладених угод саме з цих дат. В судовому порядку додаткові угоди недійсними не визнавались.

Відповідач посилається на недотримання позивачем досудового врегулювання спору, що не може бути в даному випадку підставою для скасування рішення суду.

Частиною 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що сторони застосовують заходи досудового врегулювання господарського спору за домовленістю між собою.

Укладений між сторонами договір та додаткові угоди до нього не містять застереження щодо необхідності застосування сторонами до вирішення спірних питань у судовому порядку заходів досудового врегулювання господарського спору. До того ж, ч. 1 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підприємства та організації, що порушили майнові права і законні інтереси інших підприємств та організацій, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення претензії.

Посилання Комунального закладу "Новомосковська центральна міська лікарня "Дніпропетровської обласної ради" на п. 4.8. договору також не є підставою для скасування рішення місцевого господарського суду. Згідно зазначеного пункту Договору, у разі виникнення у Споживача заборгованості з оплати вартості послуг з постачання газу сторони за взаємною згодою та у порядку, передбаченому законодавством, укладають графік погашення заборгованості, який оформлюється додатком до договору або окремим договором про реструктуризацію заборгованості. Тобто, даний пункт застосовується за вільною згодою обох сторін, а не є обов'язковим.

Відповідач вважає, що заборгованість з оплати природного газу виникла не з його вини, оскільки заклад не є розпорядником власних коштів, фінансується з місцевого бюджету за рахунок коштів медичної субвенції. У кошторисі Комунального закладу "Новомосковська центральна міська лікарня" Дніпропетровської обласної ради, затвердженому на 2016 рік, по КЕКВ 2800 "Інші поточні видатки" не передбачені кошти для сплати пені та трьох процентів річних через утворену заборгованість за спожитий природний газ.

Пунктом 7.1. Статуту Комунального закладу "Новомосковська центральна міська лікарня "Дніпропетровської обласної ради" встановлено, що основним джерелом формування фінансових ресурсів Закладу є обласні бюджетні кошти та кошти медичної субвенції і місцевих бюджетів.

Відносини Закладу з юридичним та фізичним особами в усіх сферах діяльності здійснюються на підставі договорів і чинного законодавства України (п.7.4. Статуту).

Кошторис Комунального закладу "Новомосковська центральна міська лікарня "Дніпропетровської обласної ради" на 2016 рік, як вказав відповідач був прийнятий рішенням сесії 21.01.2016р. та підписаний 26.01.2016р., тобто до укладення додаткової угоди №4 від 29.01.2016р., якою визначено нову ціну природного газу. Кошти по КЕКВ 2274 "Оплата природного газу" були передбачені в загальній сумі 2260100,00 грн.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 7 Бюджетного кодексу України передбачено, що бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями та бюджетними асигнуваннями.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування (ч. 1 ст. 632 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 4 ст. 48 Бюджетного кодексу України, зобов'язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов'язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов'язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов'язань не здійснюються.

Отже, за наведених норм при укладанні господарського договору відповідач, як одержувач бюджетних коштів повинен був передбачити виникнення грошових зобов'язань при наявності відповідного бюджетного призначення (бюджетного асигнування).

Крім того, спірні відносини, як було вказано вище регулюються Законом України "Про ринок природного газу", Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу, а не бюджетним законодавством.

Верховним Судом України у постанові від 15.02.2012р. у справі №11/446 з посиланням на ч. 2 ст. 617 Цивільного кодексу України , ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України та на рішення Європейського суду з прав людини від 19.10.2005р. у справі Терен ЛТД, Чечеткін та Олійс проти України" зроблено висновок, що відсутність бюджетних коштів передбачених у видатках Державного бюджету України не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Як на підставу скасування рішення суду першої інстанції відповідач посилається й на п.8.1. договору, яким погоджено, що сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов'язань за договором, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Пунктом 8.2. договору до форс-мажорних обставин сторони віднесли, зокрема акти державних органів, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору.

В даному випадку форс-мажорними обставинами відповідач вважає несвоєчасне прийняття місцевого бюджету.

Пунктом 8.3. договору встановлено обов'язок сторін негайно повідомити про обставини форс-мажору та протягом чотирнадцяти днів з дня їх виникнення надати підтвердні документи щодо їх настання відповідно до законодавства.

Засвідчення форс-мажорних обставин здійснюється у встановленому законодавством порядку (п. 8.4. договору).

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) встановлено Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженим Рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 р. №44(5) (із змінами).

Згідно пунктів 6.2., 6.3., 6.3.1. Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб'єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, податковим та/чи іншим зобов'язанням/обов'язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Заява за встановленою ТПП України формою про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) (додатки 1, 2, 3 до Регламенту) подається за підписом керівника підприємства, організації та з відбитком печатки підприємства, або за його дорученням - довіреною особою. Заява фізичної особи подається за її підписом особисто або за її дорученням - довіреною особою.

У заяві, зокрема, вказуються, які саме зобов'язання за договором, контрактом, угодою та/або законом, нормативним актом не можуть бути виконані у встановлений термін внаслідок настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) з посиланням і наданням доказів таких обставин, початок їх виникнення і термін дії, які на думку заявника унеможливили виконання цих зобов'язань у встановлений договором, контрактом, угодою та/або законом, нормативним актом термін, та інші відповідні відомості. У заяві зазначаються також телефонні номери для зв'язку, електронна адреса, спосіб отримання сертифіката (особисто, через уповноважену особу, кур'єрською чи звичайною поштою тощо).

Матеріали справи не містять повідомлення відповідача щодо виникнення форс-мажорних обставин та звернення до відповідного органу за засвідченням таких обставин. Тому колегія суддів відхиляє доводи відповідача про наявність підстав для повного чи часткового звільнення від відповідальності за несвоєчасне виконання ним своїх зобов'язань з оплати зазначених обсягів природного газу.

необхідність застосування до спірних правовідносин

Відповідач вважає також, що за ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір пені може бути зменшений за рішенням суду за наявності обставин, які мають істотні значення.

Згідно ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Розглянувши доводи апеляційної скарги відповідача про наявність підстав для зменшення додаткових нарахувань, колегія суддів встановила з матеріалів справи, що відповідач не навів конкретних обставин для зменшення пені та доказів на їх підтвердження, зокрема доказів на підтвердження того, що розмір пені є надмірно великим порівняно зі збитками позивача, а тому ці доводи також підлягають відхиленню.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що господарським судом повно, всебічно та об'єктивно досліджені всі обставини справи в їх сукупності, їм надана належна правова оцінка, оскаржене рішення місцевого господарського суду повністю відповідає вимогам законодавства, тому передбачених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у справі судового рішення немає.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального закладу "Новомосковська центральна міська лікарня "Дніпропетровської обласної ради" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.05.2016р. у справі №904/1108/16 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови виготовлений - 04.11.2016р.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя І.Л. Кузнецова

Суддя О.Г. Іванов