ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01 листопада 2016 р. Справа № 903/710/16

за позовом: Комунального підприємства Адміністративно-технічне Управління Дніпропетровської міської ради, м.Дніпро

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ВОГ РІТЕЙЛ, м.Луцьк

про зобовязання виконати договір та передати майно

Суддя Дем'як В.М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність №153/2-04-m від 10.08.2016р.

від відповідача: ОСОБА_2 довіреність від 31.12.2015р.

Судове засідання відбувалось в режимі відеоконференції з господарським судом Дніпропетровської області.

Суть спору: позивач Комунальне підприємство Адміністративно-технічне Управління Дніпропетровської міської ради звернувся з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю ВОГ РІТЕЙЛ та просить:

- визнати недійсним абзац п.10.9. договору №ШО41368 поставки нафтопродуктів від 27.11.2015р. в частині визначення дати закінчення строку дії договору;

- визнати договір №ШО41368 поставки нафтопродуктів від 27.11.2015р. чинним на момент подання позову;

- зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю ВОГ РІТЕЙЛ () повернути майно, що належить на праві власності Комунальному підприємству Адміністративно-технічне Управління Дніпропетровської міської ради (), а саме: бензин марки А-95 7980 літрів та дизельне пальне 6280 літрів шляхом вилучення та передачі Комунальному підприємству Адміністративно-технічне Управління Дніпропетровської міської ради ().

В підтвердження позовних вимог позивач подав рішення №26/8 від 18.05.2016р. «Про реорганізацію та зміну найменування комунальних підприємств Дніпропетровської міської ради», розпорядження №1-20/5-рк від 20.05.2016р. «Про створення комісії з припинення як юридичної особи комунального підприємства Дніпропетровської міської ради», договір поставки нафтопродуктів №ШО41368 від 27.11.2015р., специфікацію до договору , виписки з банківського рахунку станом на 29.01.2016р., рахунок-фактуру №20369 від 31.12.2015р., №20375 від 31.12.2015р., видаткову накладну №299940 від 31.12.2015р., №299950 від 31.12.2015р., лист з додатками за вих. №45 від 30.06.016р., лист за №92/2-04-m від 07.07.2016р., лист за вих. №48 від 01.08.2016р., витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОГ РІТЕЙЛ».

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обємі. На електронну пошту суду та через відділ документального забезпечення та контролю подала клопотання за вх. №01-54/9721/16 від 27.10.2016р. та за вх. №01-54/9785/16 від 31.10.2016р., яким долучила до матеріалів справи наступні документи:

- письмове підтвердження того, що у провадженні судів України або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує спір, немає справи з спору між цими сторонами, про цей предмет і з цих підстав та відсутнє рішення вище перелічених органів з даного спору;

- витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Комунального підприємства Адміністративно-технічне Управління Дніпропетровської міської ради;

- копію рішення Дніпропетровської міської ради №26/8 від 18.05.2016р. про реорганізацію позивача;

- копію розпорядження Дніпропетровського міського голови №1-20/5-рк від 20.05.2016р. про призначення складу комісії з припинення;

- копію звіряльної відомості результатів інвентаризації від 01.09.2016р. щодо паливно-мастильних матеріалів;

- письмові пояснення стосовно підстав для визнання недійсним абзац п.10.9 договору №ШО41368 поставки нафтопродуктів від 27.11.2015р. в частині визначення дати закінчення строку дії договору.

Представник відповідача в судовому засіданні підтвердив той факт, невикористані картки на нафтопродукти в обємі дизельне пальне 6280 літрів та бензин А-95 7980 літрів було заблоковано Товариством з обмеженою відповідальністю «Вог Рітейл» згідно з переліком номерів штрих-карт.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, господарський суд,-

в с т а н о в и в:

27.11.2015 між Комунальним підприємством «Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вог Рітейл» (постачальник) за результатами торгів було укладено Договір № Ш041368 поставки нафтопродуктів (а.с. 13-15).

Згідно п.1.1., 1.2. договору постачальник зобовязався передати у встановлений строк у власність покупця «товар»: « 19.20.2-Бензин А-95, Дизельне пальне по талонам», в кількості та за ціною, визначеними у специфікації, що додається до цього договору і є його невідємною частиною, а покупець зобовязався прийняти цей товар та оплатити його. Асортимент та кількість товару погоджуються сторонами у рахунку на оплату та видатковій накладній.

Згідно п.2.1., 3.1. договору після погодження сторонами асортименту, кількості та ціни ОСОБА_3 шляхом підписання Специфікації, Відповідач видає за видатковою накладною Позивачу картки на пальне «WOG» встановленої форми відповідного номіналу на пальне.

У відповідності до п.3.2. Договору, картка на пальне є товарно-розпорядчим документом на товар, на підставі якого здійснюється відпуск товару на АЗС; картка на пальне не є розрахунковим чи платіжним засобом, вона призначена виключно для підтвердження повноважень представників Позивача на отримання ОСОБА_3. Для отримання ОСОБА_3 (заправки пальним транспортного засобу на АЗС) водій пред'являє оператору АЗС картку на пальне. Оператор АЗС здійснює відповідну ідентифікацію картки на пальне, і на підставі цього здійснює відпуск ОСОБА_3 відповідної марки та кількості. При відпуску ОСОБА_3 картка на пальне залишається у оператора, що є підтвердженням факту отримання Позивачем ОСОБА_3 відповідного асортименту та кількості.

Відповідно до п.3.3. договору, ОСОБА_3 постачається Позивачу почастково (товарними партіями) на умовах - FСА (Інкотермс-2010) завантажено в автомобільний транспорт Позивача з резервуарів АЗС Відповідача.

Датою поставки ОСОБА_3 є дата отримання ОСОБА_3 водієм Позивача на АЗС та отримання оператором АЗС Відповідача картки на пальне.

Згідно п.4.2. Договору, розрахунки за ОСОБА_3 Позивач здійснює протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати отримання ОСОБА_3 та оформлення акту прийому-передачі ОСОБА_3.

У відповідності до п.6.3 ОСОБА_3 (партія ОСОБА_3) передається уповноваженим особам Позивача на АЗС лише на підставі пред'явленої оператору АЗС картки на пальне.

Пунктом 6.6. договору, абзацами шостим - восьмим пункту 3.2. договору визначені домовленості Сторін щодо строку дії карток на пальне та можливості обміну наявних карток в разі пропущення строку на їх предявлення.

В пункті 10.9. Договору встановлено, що Договір набуває сили з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного виконання сторонами.

На виконання умов Договору та згідно з умовами Специфікації до Договору Відповідач надав Позивачу рахунок-фактуру №20369 від 31.12.2015 на суму 360360,00 грн. на оплату ОСОБА_3 - бензин А-95 в кількості 19500 літрів за ціною 18,48 грн., а також рахунок №20375 від 31.12.2015 на суму 132640,00 грн. на оплату Товару-дизельне пальне в кількості 8000 літрів за ціною 16,58 грн. (а.с18; 23).

Позивач зазначені рахунки оплатив 29.01.2016р. в повному обсязі, що підтверджується випискою з банківського рахунку станом на 29.01.2016р. (а.с.17).

За результатом здійсненої оплати за ОСОБА_3 відповідач 29.01.2016 передав уповноваженому представнику Позивача картки на пальне «WOG» встановленої форми відповідного номіналу, а саме згідно видаткової накладної №299940 від 31.12.2015р., підписаної 29.01.2016р., картки на отримання бензину А-95 у кількості 975 штук номіналом по 20 літрів, а також згідно видаткової накладної №299950 від 31.12.2015р., підписаної 29.01.2016р., картки на отримання дизельного пального у кількості 800 штук номіналом по 10 літрів (а.с.19-22; 24-26).

Отже, сторони за договором здійснювали його виконання вже після спливу дати 31.12.2015р. зазначеної в Договорі, з посиланням у зазначених документах саме на Договір № Ш041368, тобто своїми діями продовжили фактичний строк дії Договору.

В ході господарської діяльності Позивача, його власником - Дніпропетровською міською радою - було прийнято рішення про реорганізацію Позивача з припиненням як юридичної особи шляхом приєднання до Комунального підприємства «Управління з організації контролю благоустрою обєктів сфери відпочинку, споживчого ринку та захисту інтелектуальної власності» Дніпропетровської міської ради (), змінивши назву правонаступника на «Комунальне підприємство «Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами» Дніпропетровської міської ради (а.с.9-10).

Розпорядженням міського голови № 1-20/5-рк від 20.05.2016 було затверджено склад комісії з питань припинення позивача, а саме: ОСОБА_4 - голова комісії, ОСОБА_5 - заступник голови комісії, ОСОБА_6 - член комісії, про що було внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.11).

За результатом роботи зазначеної комісії в ході проведення інвентаризації для підготовки та складання передавального акту Позивачем було виявлено недостачу ряду матеріальних цінностей та облікової документації, в тому числі - зникнення невикористаних карток на нафтопродукти з числа вищезгаданих. По факту розкрадання комунального майна комісією з припинення Позивача на цей час готуються матеріали інвентаризації для звернення до правоохоронних органів для порушення чергового кримінального провадження за фактом вчинення кримінального правопорушення.

В рамках дій по забезпеченню припинення подальшого розкрадання комунального майна, комісією з припинення Позивача на адресу Дніпропетровського управління Відповідача було направлено звернення вих. № 13/2-04-Т від 13.06.2016 про блокування зниклих невикористаних карток на нафтопродукти.

Відповідач на адресу Позивача надіслав відповідь за вих.№45 від 30.06.2016 про задоволення вимог звернення та повідомлено, що невикористані картки на нафтопродукти в обємі дизельне пальне 6280 літрів та бензин А-95 7980 літрів було заблоковано Відповідачем згідно з переліком номерів штрих-карт (а.с.27-31).

Листом за вих. № 92/2-04-м від 07.07.2016 Позивач звернувся до Відповідача з заявою про видачу нових карток на нафтопродукти взамін заблокованих невикористаних карток для забезпечення Відповідачу можливості прийняття неотриманих нафтопродуктів згідно умов Договору (а.с.32).

Однак відповідач листом вих. №48 від 01.08.2016 відмовив у задоволенні вимог позивача, мотивуючи свою відмову тим, що договором та чинним законодавством не передбачено можливості обміну карток на пальне. Інших можливостей прийняти нафтопродукти, оплачені та неотриманні Позивачем, Відповідач не надав (а.с.32).

Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.11 ЦК України та ст.174 ГК України господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Дослідивши укладений між сторонами договір на підставі якого позивач просить повернути спірне майно, суд дійшов висновку, що укладений договір за своєю правовою природою є змішаним договором, який містить ознаки договору поставки та договору зберігання.

Відповідно до ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Як зазначено ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі укладеного ними договору поставки нафтопродуктів № Ш041368 від 27.11.2015 р., згідно якого відповідач зобов'язується поставити у власність позивача, а позивач зобов'язується прийняти і оплатити товар зазначений у п.1.1 договору.

У відповідності до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

У відповідності до ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлене договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 664 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, зокрема, у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Згідно п. 3.4. датою поставки товару є дата отримання товару на АЗС.

Крім того, п.2.1 Договору до ціни товару входить також вартість зберігання товару постачальником в резервуарах АЗС протягом 1 календарного року.

Отже, з моменту передачі відповідачем позивачу карток на пальне за видатковими накладними між сторонами у справі виникли правовідносини зберігання придбаних позивачем у відповідача обсягів нафтопродуктів.

З урахуванням вищенаведених норм чинного законодавства та умов Договорів, з моменту передання відповідачем за видатковими накладними карток на пальне "WOG" позивачу, останній набув право власності на нафтопродукти в об'ємах, які зазначені у видаткових накладних.

Відповідно до ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно ч. 1 ст. 938 ЦК України зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

У відповідності до ст. 949 ЦК України зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.ст. 317, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.5 ст.226 ГК України у разі невиконання зобов'язання про передачу їй індивідуально визначеної речі (речей, визначених родовими ознаками) управнена сторона має право вимагати відібрання цієї речі (речей) у зобов'язаної сторони або вимагати відшкодування останньою збитків.

Відповідно до ст.397-399 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Право володіння припиняється у разі витребування майна від володільця власником майна.

Крім того, за аналогією закону, згідно ст.707 ГК України, якщо покупцеві не надається оплачений товар, продавець повинен на вимогу покупця негайно надати покупцеві товар або повернути сплачену ним грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 938 ЦК України, якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Судом досліджено, що картки на пальне вибули з володіння Позивача та були заблоковані відповідачем за згодою Сторін для неможливості їх неправомірного використання третіми особами, з урахуванням умов Договору такі картки втратили свою функцію товарно- розпорядчого документу, отже стали недійсними. Ненадання інших карток шляхом їх заміни (обміну) Відповідачем позбавило водіїв Позивача можливості підтвердити повноваження на отримання передплаченого пального за умовами Договору.

Однак зазначене не тягне за собою втрату Позивачем права власності на придбаний ОСОБА_3 та припинення зобовязання з боку Відповідача по передачі вказаного ОСОБА_3, оскільки передача Відповідачем карток на пальне не свідчить про виконання Відповідачем своїх зобовязань в повному обсязі, з огляду на те, що Відповідач продав ОСОБА_3, а Позивач придбав його і передав на зберігання Відповідачу, а відтак згідно з вимогами вищезазначених норм цивільного, господарського законодавства та Договору, Відповідач зобовязаний передати ОСОБА_3 Позивачу. В іншому випадку Відповідач неправомірно порушує право власності Позивача, оскільки Позивач оплатив, однак не отримав на його вимогу із зберігання Відповідача 7980,00 літрів бензину марки А-95 та 6280,00 літрів дизельного пального у звязку із вибуттям зі володіння Позивача карток.

Як зазначено в ч.7 ст.180 ГК України, строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього Договору.

Згідно ч.1 ст.631 ЦК України, строком Договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до Договору.

Надаючи правову оцінку заявленій позовній вимозі про визнання договору №ШО41368 поставки нафтопродуктів від 27.11.2015р. чинним на момент подання цього позову, суд дійшов висновку про те, що остання до задоволення не підлягає.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Однак, такої вимоги як «про визнання договору чинним на момент подання цього позову» ні в Цивільному кодексі України, ні в Господарському кодексі України не передбачено.

Ухвалою суду від 29.09.2016р. суд надавав можливість позивачу уточнити позовну вимогу відповідно до встановлених ст.16 Цивільного кодексу України способів судового захисту, однак останній таким правом не скористався.

Отже, позивач заявив вимогу , яка не відповідає встановленим законом або договором спосабам судового захисту прав.

У п. 4.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вказано : «господарський суд, дійшовши висновку про те, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, повинен відмовити в позові.»

Крім того, КП "Адміністративно-технічне управління Дніпропетровської міської ради" просило визнати недійсним абзац п.10.9. договору №ШО41368 поставки нафтопродуктів від 27.11.2015р. в частині визначення дати закінчення стоку дії договору.

Відповідно до ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Підстави, умови, правові наслідки недійсності правочинів визначаються нормами гл. 16 ЦК "Правочини" (статті 215-236).

Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 207 ГК України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинене з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Однією з обовязкових умов визнання договору недійсним є порушення у звязку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону, в суду немає правових підстав для задоволення позову (такий правовий висновок зробив Верховний Суд, розглянувши на засіданні Судової палати у цивільних справах 25 грудня 2013 р. справу №6-94цс13, ).

Однак, позивач подаючи позов до суду та в процесі судового розгляду не довів та не подав доказів на підтвердження того, що абзац п.10.9 договору №ШО41368 від 27.11.2015р. суперечить вимогам закону, що є підставою для відмови у задоволенні даної позовної вимоги.

Згідно ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В силу ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При цьому вимоги, що предявляються до доказів, визначені ст.34 ГПК України, відповідно до якої, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладені обставини, беручи до уваги наявні в матеріалах справи документи, господарський суд, оцінюючи докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному й обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов до висновку про те, що заявлена позивачем вимога щодо повернення майна (нафтопродуктів) підлягає задоволенню. В решті позову слід відмовити.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору пропорційно до суми задоволених вимог в сумі 3773,89грн. відповідно до ст. 49 ГПК України слід покласти на нього.

Керуючись ст. ст.6, 11, 317, 321, 334, 525, 526, 627, 628, 662, 664, 667,712, 936, 938, 949 Цивільного кодексу України, ст. ст. 22, 33, 34, 43, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю "ВОГ РІТЕЙЛ" (43010, м.Луцьк, вул. Кременецька,38, ) повернути майно, що належить на праві власності комунальному підприємству «АДМІНІСТРАТИВНО-ТЕХНІЧНЕ УПРАВЛІННЯ» Дніпропетровської міської ради (49000, м.Дніпро, просп. Гагаріна,13/15, ), а саме: бензин марки А-95 7980 літрів та дизельне пальне 6280 літрів шляхом вилучення та передачі комунальному підприємству «АДМІНІСТРАТИВНО-ТЕХНІЧНЕ УПРАВЛІННЯ» Дніпропетровської міської ради ();

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вог Рітейл" (43010, м.Луцьк, вул. Кременецька,38, ) на користь Комунального підприємства Адміністративно-технічне Управління Дніпропетровської міської ради (49000, м.Дніпро, просп. Гагаріна,13/15, ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 3773,89 грн.

4. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду, у відповідності до ст.85 ГПК України, набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.84 цього Кодексу.

Повний текст

рішення складено

07.11.2016р.

Суддя В. М. Дем`як