номер провадження справи 24/70/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2016 Справа № 908/2285/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю ВЕТФАКТОР ЛТД (08600, Київська область, м. Васильків, вул. Володимирська, буд. 57 А, )

до відповідача: приватне акціонерне товариство АГРОПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ (72319, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Кірова, буд. 175, )

про стягнення 203 868,48 грн.

суддя Азізбекян Т.А.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 2 від 08.07.2016р.

від відповідача: не прибув

СУТЬ СПОРУ:

29.08.2016р. до господарського суду Запорізької області звернулось товариство з обмеженою відповідальністю ВЕТФАКТОР ЛТД з позовною заявою до приватного акціонерного товариства АГРОПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ про стягнення з відповідача 203 868,48 грн., з яких: 161 825,01 грн. основного боргу, 31 416,33 грн. пені, 7 869,14 грн. інфляції та 2 758,00 грн. 3% річних.

Ухвалою від 29.08.2016р. порушено провадження у справі № 908/2285/16, присвоєно провадженню номер 24/70/16, судове засідання призначено на 26.09.2016р.

Ухвалою від 26.09.2016р. розгляд справи відкладений на 01.11.2016р.

Судове засідання проводилося без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

У засіданні суду 01.11.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, викладених у позові та пояснив наступне: 30.03.2015р. між сторонами укладений договір поставки № 129/15, на виконання умов якого позивачем передано відповідачу товар на загальну суму 894 934,03 грн. За період з 20.05.2015р. по 16.02.2016р. відповідач сплатив 733 109,02 грн. за отриманий товар. Решта вартості товару відповідачем не оплачено, у звязку з чим сума основного боргу становить 161 825,01 грн. За прострочення виконання грошового зобовязання відповідачу нараховано пеня в розмірі 31 416,33 грон. за загальний період з 29.12.2015р. по 18.08.2016р., 7 869,14 грн. інфляції за період з 01.01.2016р. по 31.05.2016р. та 2 758,00 грн. 3% річних за період з 29.12.2015р. по 18.08.2016р. Враховуючи викладене, позивач просить суд, на підставі ст. ст. 526, 610, 611, 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 216, 217, 230 Господарського кодексу України, позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не зявився, документи, витребувані судом, не надав, про причини неявки суд не повідомив. Про час і місце розгляду справи відповідач був попереджений належним чином, в порядку статті 64 ГПК України, ухвалами суду про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи, що направлено на адресу відповідача, яка зазначена у позові.

Неявка представника відповідача не перешкоджала вирішенню спору. Справа розглянута в порядку ст. 75 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

30.03.2015р. між товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕТФАКТОР ЛТД» (Продавець) та приватним акціонерним товариством « АГРОПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ» (Покупець) укладений договір поставки № 129/15, за умовами якого (п. 1.1.) Продавець зобовязується поставити і передати у власність Покупцю певний товар, а Покупець зобовязується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату на умовах даного Договору.

Предметом постачання є ветеринарні препарати, вакцини, обладнання згідно видаткових накладних (передача за якими товару Покупцю підтверджується довіреностями від останнього), які є невідємною частиною даного Договору (п. 1.2.).

Відповідно до п. 2.1. договору, кількість та асортимент товару передбачається в видаткових накладних на кожну окрему поставку.

Згідно п. 4.1. договору, Покупець оплачує поставлений Продавцем товар за цінами, які вказуються в рахунках та видаткових накладних на кожну окрему поставку. Продавець до моменту поставки товару Покупцю має право змінити ціни. Якщо Покупець прийняв товар (підписав видаткову накладну) - вважається, що ціни на товар, вказані у відповідних рахунку та видатковій накладній, погоджені Сторонами.

У пунктах 5.1., 5.2. договору сторони обумовили, що розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються в безготівковому порядку в національній валюті України. Датою платежу вважається дата фактичного надходження коштів за поставку на розрахунковий рахунок Продавця, номер якого вказується у відповідному рахунку. Порядок оплати: 100 % суми кожної поставки сплачується по факту поставки, в термін 14 календарних днів після переходу права власності на товар. Датою переходу права власності на товар вважається дата виписки відповідної видаткової накладної.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (ГК України), майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватись від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку. Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний припис містить Господарський кодекс України, п. п. 1, 7 ст. 193 якого встановлено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 692 ЦК України, покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору поставки № 129/15 від 30.03.2015р. позивачем передано, а відповідачем прийнято товару на загальну суму 894 934,03 грн., що підтверджується видатковими накладними та виданими уповноваженим особам довіреностями на отримання товару, копії яких містяться в матеріалах справи.

Отже, позивач виконав зобовязання за договором поставки у повному обсязі.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Однак, не зважаючи на встановлений договором строк для проведення розрахунків, відповідач зобовязання по оплаті отриманого товару здійснив частково в розмірі 733 109,02 грн., про що свідчать виписки банку Решта вартості товару відповідачем не сплачена.

Так, відповідач не оплатив товар по наступних видаткових накладних: № 5126 від 15.12.2015р. на суму 62075,00 грн., строк оплати настав 29.12.2015р.; № 5360 від 29.12.2015р. на суму 47750,01 грн., строк оплати настав 12.01.2016р.; № 654 від 17.02.2016р. на суму 52000,00 грн., строк оплати настав 02.03.2016р.

Разом з поставкою товару та вищезазначеними видатковими накладними позивач передав рахунки на оплату: № 5571 від 15.12.2015р. на суму 62 075,00грн.; № 5807 від 29.12.2015р. на суму 47 750,01грн.; № 760 від 17.02.2016р. на суму 52 000,00грн.

Відповідно до п. 9.6. договору, рахунки на оплату товару передаються Покупцю за допомогою факсимільного звязку, оригінал рахунку надається Продавцем разом з товаром, що постачається. Якщо Покупець прийняв товар (підписав відповідну видаткову накладну) - вважається, що він отримав оригінал рахунку і не може у випадку не оплати товару в строк посилатися на те, що в нього відсутній рахунок на оплату відповідної поставки..

Таким чином, сума основного боргу за поставлений, але не сплачений товар складає 161 825,01 грн., факт наявності якої підтверджується матеріалами справи.

Глава 50 Цивільного кодексу України передбачає підстави та умови припинення зобовязання, зокрема, ст. 599 ЦК України встановлено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, зобовязання відповідача оплатити отриманий товар не припинено.

На час розгляду справи в суді відповідач доказів оплати товару за договором поставки № 129/15 від 30.03.2015р. в сумі 161 825,01грн. суду не надав.

За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача 161 825,01 грн. основного боргу є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача 31 416,33 грн. пені за загальний період з 29.12.2015р. по 18.08.2016р.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, одним з наслідків порушення зобовязання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобовязаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобовязання, зокрема у випадку прострочення виконання.

За приписами ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі.

Згідно з вимогами Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Вимоги щодо стягнення пені в сумі 31 416,33 грн. за період з період з 29.12.2015р. по 18.08.2016р. позивач обґрунтовує п. 7.2. договору, який передбачає, що у разі порушення терміну розрахунків Покупець за вимогою Продавця зобовязаний сплатити останньому пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період такого прострочення, за кожний день затримки від суми заборгованості.

Як вбачається з розрахунку пені, долученого позивачем до позовних матеріалів, останнім нарахована пеня на суму заборгованості за кожною накладною окремо за загальний період з 29.12.2015 р. по 18.08.2016 р. включно.

Факт порушення відповідачем термінів розрахунків є доведеним. Вимога про стягнення пені заявлена обґрунтовано. Однак, перевіривши розрахунок пені, здійснений позивачем, судом встановлено, що позивачем допущено арифметичні помилки, зокрема, в частині визначення кількості днів прострочення. А саме: позивач помилково включає останній день (14-й календарний день), в який необхідно здійснити оплату, в період прострочки.

Суд вважає, що у розрахунку позивачем не взято до уваги, що згідно з ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

У пункті 1.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань розяснено, що з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Здійснивши за допомогою інформаційної системи Законодавство перерахунок пені в межах заявленого позивачем загального періоду (окремо по кожній накладній, починаючи з наступного дня, не враховуючи в період прострочення 14-й календарний день) судом встановлено, що сума пені, яку належить стягнути з відповідача, складає 31 366,34 грн.

За таких обстави, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимоги щодо стягнення пені в розмірі 31 366,34 грн. В решті цієї вимоги суд відмовляє.

У відповідності до положень чинного законодавства захист цивільних прав здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках передбачених законодавством або договором, неустойки (штрафу, пені), а також інших засобів передбачених законодавством.

До інших засобів захисту цивільних прав, у відповідності до ст. 625 ЦК України, відносяться втрати від інфляції та 3 % річних.

Статтю 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення 2 758,00 грн. 3% річних за загальний період з 29.12.2015р. по 18.08.2016р. (по кожній накладній окремо) та 7 869,14 грн. інфляції за період з 01.01.2016р. по 31.05.2016р.

Враховуючи, що прострочка платежу за отриманий товар починається з наступного дня, не враховуючи в період прострочення 14-й календарний день, вимоги в частині стягнення 3% річних задоволенню частково в сумі 2 749,77 грн. В іншій частині вимоги відхиляються.

Стосовно вимог щодо стягнення інфляційних витрат суд зазначає, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З урахуванням викладеного, за розрахунком суду, індекс інфляції становить 7 387,33 грн. Отже, судом стягується з відповідача інфляційні витрати в розмірі 7 387,33 грн. В іншій частині вимоги відхиляються.

З підстав зазначених вище, позов задоволено частково.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обовязки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Статтями 42, 43 ГПК України встановлено, що господарський судовий процес здійснюється на засадах змагальності та рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. При цьому принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони, покладання на них відповідальності за доведеність їхніх вимог чи заперечень; вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

Статтею 22 ГПК України встановлено загальний обовязок сторін добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

В даному випадку, відповідач своїм правом на участь у судовому розгляді справи не скористався, письмових пояснень не надав, проти позову не заперечив, доказів погашення заборгованості у повному обсязі суду не надав.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір у справі в сумі 3 049,92 грн. відноситься на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4-5, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства АГРОПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ (72319, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Кірова, буд. 175, , р/р 7851 в ПАТ «ПУМБ», МФО 334851, ІПН 23) на користь товариства з обмеженою відповідальністю ВЕТФАКТОР ЛТД (08600, Київська область, м. Васильків, вул. Володимирська, буд. 57 А, , р/р 3300 у ПАТ «Креді ОСОБА_2», МФО 300614, ІПН 08) - 161 825 (сто шістдесят одна тисяча вісімсот двадцять пять) грн. 01 коп. основного боргу, 31 366 (тридцять одна тисяча триста шістдесят шість) грн. 34 коп. пені, 7 387 (сім тисяч триста вісімдесят сім) грн. 33 коп. інфляції, 2 749 (дві тисячі сімсот сорок девять) грн. 77 коп. 3% річних та 3 049 (три тисячі сорок девять) грн. 92 коп. судового збору.

Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Суддя Т.А. Азізбекян

Повне рішення складено 08.11.2016р.