ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2016 р. Справа № 911/225/16

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого судді Христенко О.О.

при секретарі Литовці А.С.

розглянувши справу № 911/225/16

за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

Едвардовича, м. Київ

до дочірнього підприємства «Шенкер», с. Білогородка, Києво-

Святошинський район

про стягнення 91274,82 грн.

за зустрічним позовом дочірнього підприємства «Шенкер», с. Білогородка, Києво-

Святошинський район

до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

Едвардовича, м. Київ

про стягнення 60325,48 грн.

Представники:

від позивача (відповідач за зустрічним позовом): ОСОБА_1Е - паспорт серії СМ 165033, виданий 09.04.1996; ОСОБА_2 - довіреність б/н від 01.12.2015;

від відповідача (позивач за зустрічним позовом): ОСОБА_3 - довіреність № 17/1 від 08.02.2016№; ОСОБА_4 - довіреність б/н від 30.11.2015.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (позивач) звернулась до господарського суду Київської області з позовом до дочірнього підприємства «Шенкер» (відповідач) про стягнення 91274,82 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору з автоперевезень по України № 36 від 21.04.2011, в частині несвоєчасної оплати наданих послуг з перевезень вантажів автомобільним транспортом, у звязку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 82400,00 грн., з огляду на наявність якої позивачем нараховані 8305,92 грн. пені та 568,90 грн. 3 % річних. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 3000,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката.

Ухвалою суду від 19.01.2016 порушено провадження у справі № 911/225/16 та призначено її до розгляду в судовому засіданні.

10.02.2016 через канцелярію суду дочірнім підприємством «Шенкер» надана зустрічна позовна заява до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 60325,48 грн.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог дочірнє підприємство «Шенкер» посилається на безпідставне зарахування фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1, в рахунок попередньої оплати послуг з перевезення вантажів, 60000,00 грн. і, що вказані кошти на вимогу дочірнього підприємства «Шенкер» № 178 від 26.11.2015 повернуті останньому не були, а отже, як стверджує позивач за зустрічним позовом, вказані грошові кошти утримуються підприємцем без достатньої правової підстави, у звязку з чим у позивача за зустрічним позовом, на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України, виникло право вимоги щодо витребування 60000,00 грн. Крім того, позивачем за зустрічним позовом нараховано відповідачу за зустрічним позовом 325,48 грн. 3 % річних.

Відповідно до ст. 60 Господарського процесуального кодексу України, відповідач має право до початку розгляду господарським судом справи по суті подати до позивача зустрічний позов для спільного розгляду з первісним позовом. Зустрічний позов повинен бути взаємно пов'язаний з первісним.

В судовому засіданні 10.02.2016 позивачем підтримані позовні вимоги вважаючи їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав, викладених у позові.

Представниками відповідача наданий суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позову та просить суд відмовити в його задоволенні.

При цьому, заперечуючи проти позову, відповідач посилається на те, що вимоги позивача не підтверджуються жодними допустимими доказами у справі, оскільки позивачем, всупереч умов укладеного між сторонами договору, не надано суду первинних бухгалтерських документів, зокрема, заявок на оформлення перевезень, актів виконаних робіт, податкових накладних, рахунків та товарно-транспортних накладних з відміткою вантажоодержувача, а посилання позивача на не оплату рахунків, не може бути належним доказом надання послуг, що призводить до відсутності у відповідача будь-яких зобовязань з оплати послуг, а отже і відповідно, стягнення з нього 3 % річних та пені.

Крім того суд, розглянувши в судовому засіданні 10.02.2016 зустрічний позов дочірнього підприємства «Шенкер», враховуючи те, що поданий позов є взаємно повязаний з первісним, прийшов до висновку про прийняття зустрічного позову для спільного розгляду з первісним позовом.

Ухвалою суду від 10.02.2016 прийнято зустрічний позов дочірнього підприємства «Шенкер» (відповідач за первісним позовом, позивач за первісним позовом) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом) про стягнення 60325,48 грн. для спільного розгляду з первісним позовом, а розгляд справи № 911/225/16 відкладено.

В судовому засіданні 24.02.2016 відповідачем за зустрічним позовом наданий суду відзив, в якому останній заперечує проти зустрічного позову та просить суд відмовити в його задоволенні.

Обґрунтовуючи свої заперечення відповідач за зустрічним позовом посилається на правомірність зарахування, в рахунок попередньої оплати 60000,00 грн., а посилання дочірнього підприємства «Шенкер» на їх помилкове зарахування, в рахунок попередньої оплати, спростовується підписаними з боку останнього, в період з 18.08.2015 по 28.08.2015 актами здачі-прийняття послуг.

Крім того, позивачем за первісним позовом надані суду додаткові докази у справі, зокрема, заявки, акти, рахунки та товарно-транспортні накладні.

В судовому засіданні 24.02.2016 представники позивача за зустрічним позовом підтримали зустрічні позовні вимоги та заперечували щодо задоволення первісного позову.

В судовому засіданні 24.02.2016 судом оголошено перерву в розгляді справи до 14.03.2016.

В подальших судових засіданнях 14.03.2016 та 21.03.2016 судом оголошувалась перерва, а строк розгляду спору у справі № 911/225/16, на підставі клопотання представників відповідачів за первісним позовом та ухвали суду від 14.03.2016, продовжено.

29.03.2016 через канцелярію суду відповідачем за первісним позовом надані пояснення, в яких останнім зазначено, що подані позивачем за первісним позовом, в доказ своїх вимог та заперечень акти-здачі прийняття робіт (виконання послуг), оформлені з порушенням норм Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, яке містить вказівки щодо оформлення первинних бухгалтерських документів. Крім того, відповідач за первісним позовом звертає увагу на те, що в товарно-транспортних накладних взагалі не визначено дочірнє підприємство «Шенкер» як сторону у господарських відносинах, а заявки, на думку останнього, взагалі мають сліди підробки.

В судовому засіданні 30.03.2016 представником позивача за первісним позовом, надана заява б/н від 30.03.2016, в якій останній збільшує розмір позовних вимог та просить суд стягнути з дочірнього підприємства «Шенкер» 85750,00 грн. заборгованості, 8305,92 грн. пені та 568,90 грн. 3 % річних, а також понесені судові витрати, в тому числі на оплату послуг адвоката. В обґрунтування своєї заяви, позивач за первісним позовом вказує на те, що останнім не була включено наявна у відповідача за первісним позовом заборгованість в сумі 3350,00 грн., яка виникла на підставі актів №№ 614, 618, 726.

Також представником позивача за первісним позовом надане суду клопотання б/н від 30.03.2016 про залишення зустрічного позову без розгляду, на підставі п. 1. ч. 1 ст. 81 ГПК України, оскільки зустрічну позовну заяву підписано особою, яка не мала на це відповідних повноважень.

В судовому засіданні 30.03.2016 судом оголошено перерву до 01.04.2016.

В судовому засіданні 01.04.2016 представниками сторін надані суду додаткові докази у справі, а також представником відповідача за первісним позовом надані заперечення б/н від 31.03.2016 щодо збільшення позивачем за первісним позовом розміру позовних вимог, посилаючись на наявні банківські виписки, згідно з якими відповідачем за первісним позовом в повному обсязі сплачено на користь позивача за первісним позовом заявлену додаткову до стягнення суму заборгованості.

В судовому засіданні 01.04.2016 судом, на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошена перерва.

Ухвалою суду від 15.04.2016, у звязку з неявкою в судове засідання представника позивача за первісним позовом та необхідністю витребування додаткових доказів у справі, розгляд справи було відкладено.

В судовому засіданні 22.04.2016 позивач за первісним позовом підтримав позовні вимоги, з урахуванням, наданої суду заяви про збільшення розміру позовних вимог та заперечував щодо задоволення зустрічного позову.

Крім того, позивачем за первісним позовом надане суду клопотання від 22.04.2016 про направлення на адресу підприємства з іноземними інвестиціями «Білла-Україна» судового запиту, з метою отримання інформації щодо спростування або підтвердження факту замовлень товару ДП «Шенкер», перевезення якого здійснювалось за допомогою транспортних засобів з державними номерами: АА 2485 ІА, АА 4390 ІТ, АА 8019 ОА, а також визначити особу (менеджера), яка здійснювала співпрацю від імені ДП «Шенкер».

Присутніми в судовому засіданні представники відповідача за первісним позовом заперечували, що на актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) в графі «директор ДП «Шенкер» ОСОБА_5А.» міститься підпис саме ОСОБА_5

Розглянувши в судовому засіданні матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд з метою подальшого вирішення питання про призначення у справі № 911/225/16 судової почеркознавчої експертизи, на підставі ухвали від 22.04.2016 відкладено розгляд справи та зобовязано відповідача за первісним позовом надати суду вільні та умовно - вільні зразки підпису директора ДП «Шенкер» ОСОБА_5 та викликано директора в судове засідання.

29.04.2016 через канцелярію суду відповідачем за первісним позовом, на виконання ухвали суду від 22.04.2016 надані вільні та умовно-вільні зразки підпису директора ДП «Шенкер» ОСОБА_5, а в судовому засіданні 29.04.2016 судом відібрані експериментальні зразки підпису ОСОБА_6, зроблені на 15-ти аркушах.

Розглянувши в судовому засіданні 29.04.2016 матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, присутніх в судовому засідання, враховуючи взаємну суперечливість наявних у справі доказів щодо викладених позивачем за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) вимог та наданих відповідачем за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) заперечень, які виникли між сторонами на підставі Договору з автоперевезень в Україні № 36 від 21.04.2011, під час виконання його умов, для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування та потребує спеціальних знань, судом, на підставі ст.ст. 41, 79 ГПК України призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої винесені наступні питання: чи виконано підпис від імені ОСОБА_5 на актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ВМ-0614 від 14.08.2015, № ВМ-0618 від 14.08.2015, №ВМ-0640 від 21.08.2015, № ВМ-0641 від 21.08.2015, № ВМ-0643 від 25.08.2015, № ВМ-0644 від 25.08.2015, № ВМ-0645 від 27.08.2015, № ВМ-0650 від 28.08.2015, № ВМ-0652 від 28.08.2015, № ВМ-0653 від 28.08.2015, № ВМ-0726 від 22.09.2015, в графі директор дочірнього підприємства «Шенкер» ОСОБА_5А.» та в графі «від замовника», ОСОБА_5, чи виконаний зазначений підпис іншою особою?, зупинено провадження у справі 911/225/16, до закінчення експертних досліджень і отримання господарським судом висновку експерта.

Крім того, ухвалою суду від 29.04.2016 зобовязано підприємство з іноземними інвестиціями «Білла-Україна» надати письмові пояснення з документальним обґрунтуванням наявності/відсутності правовідносин між підприємством з іноземними інвестиціями «Білла-Україна» та дочірнім підприємством «Шенкер» у період: липень - жовтень 2015, а також повідомити чи здійснювало підприємство з іноземними інвестиціями «Білла-Україна» замовлення автоперевезень через дочірнє підприємство «Шенкер» у період: липень - жовтень 2015 (якщо здійснювало, то надати належні докази).

Згідно з супровідним листом від 16.05.2016, матеріали справи № 911/225/16 направлені до Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, для проведення судової почеркознавчої експертизи.

26.08.2016 до господарського суду Київської області надійшли матеріали справи № 911/225/16, разом із висновком судового експерта.

Ухвалою суду від 23.09.2016 поновлено провадження у справі № 911/225/16 та призначено її до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою суду від 05.10.2016 розгляд справи було відкладено на 19.10.2016, повторно зобовязано підприємство з іноземними інвестиціями «Білла-Україна» надати інформацію з документальним обґрунтуванням правовідносин між останнім та дочірнім підприємством «Шенкер».

В судовому засіданні 19.10.2016 представниками позивача за первісним позовом підтримані позовні вимоги та заперечували щодо задоволення зустрічних позовних вимог.

Представники відповідача за первісним позовом заперечували щодо задоволення первісного позову та підтримали вимоги, викладені у зустрічному позові.

Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, у судовому засіданні була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані позивачем (відповідач за зустрічним позовом) і відповідачем (позивач за зустрічним позовом) документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд Київської області, -

ВСТАНОВИВ:

21.04.2011 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (перевізник) та дочірнім підприємством «Шенкер» (замовник) укладений Договір з автоперевезень по України № 36, відповідно до умов п.п. 2.1, 2.2 якого замовник доручає, а перевізник надає послуги з виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом по території України згідно з заявками замовника. Заявка є невідємною частиною даного договору, в якій відображаються істотні умови кожного конкретного перевезення, а саме: найменування, кількість (вага) та пакування вантажу, його особливі характеристики; найменування та місцезнаходження вантажовідправника та вантажоодержувача; пункти відправлення та призначення вантажу; маршрут перевезення; державні номери транспортного засобу; прізвище, імя, по-батькові та інші особисті дані водія транспортного засобу; вимоги щодо технічного та санітарного стану транспортного засобу; особливі вказівки замовника; дата і час завантаження, розвантаження або строк виконання доручення; вартість перевезення (сума доручення); інші умови перевезення.

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2, 4.3 договору, замовник взяв на себе обовязки щодо оформлення письмової заявки на перевезення вантажу із зазначенням найменування вантажовідправника, адреси завантаження, дати та часу подачі транспортного засобу, найменування вантажоодержувача, адреси розвантаження, назви та характеристики вантажу, його обєм, габарити, вагу (кількість), суми доручення та інші умови перевезення. Повідомляти перевізника про необхідність перевезення вантажів не пізніше, ніж за 1 день до початку перевезення. Повідомлення здійснюється шляхом надання перевізнику заявки, в якій зазначаються всі необхідні для перевезення відомості. Прийнята перевізником заявка має бути підтверджена підписом уповноваженої особи, завірена офіційно виданим штампом або печаткою підприємства та передана факсимільним звязком замовнику.

Умовами п.п. 5.1, 5.2, 5.3 договору визначено, що розрахунки за перевезення вантажів проводяться між сторонами у безготівковій формі у національній валюті України, шляхом переведення коштів з поточного рахунку замовника на поточний рахунок перевізника на умовах відстрочення платежу - 20 (двадцять) календарних днів після отримання замовником всіх належним чином оформлених оригіналів документів, зокрема, заявки, оформленої з боку перевізника, акту виконаних робіт, податкової накладної, рахунку та товарно-транспортної накладної з відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу, заповненої відповідно до вимог нормативних актів та умов договору. Перелік необхідних для оплати документів може бути розширений за погодженням сторін. Сторони домовились, що 100 % суми рахунків підлягає сплаті тільки за умови доставки вантажів в термін, що зазначений у заявках.

Відповідно до п.п. 10.1, 10.2 договору визначено, що договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31.12.2011. У випадку, якщо жодна із сторін за 10 календарних днів до припинення дії договору не повідомить іншу сторону про намір його припинити, договір вважається продовженим на наступний календарний рік.

Так, як стверджує позивач за первісним позовом, на виконання умов договору, останнім в період з 14.08.2015 по 02.10.2015 були надані послуги з перевезення вантажів автомобільним транспортом та надані відповідачу за первісним позовом рахунки на оплату вказаних послуг.

Однак, в порушення умов договору та взятих на себе зобовязань, вартість наданих позивачем за первісним позовом, послуг з перевезення вантажів, залишена відповідачем за первісним позовом сплачена частково, у звязку з чим у останнього утворилась заборгованість в сумі 145900,00 грн. Крім того, позивач звертає увагу суду на те, що 29.10.2015 та 01.12.2015 відповідачем за первісним позовом здійснено часткове погашення заборгованості в сумі 60150,00 грн.

Таким чином, вартість наданих позивачем за первісним позовом, послуг з перевезення вантажів в сумі 85750,00 грн. залишена відповідачем за первісним позовом не сплаченою.

В порядку досудового врегулювання спору, позивач за первісним позовом звернувся до відповідача з вимогою, надіслання якої підтверджується наявними в матеріалах справи копіями опису вкладення у цінний лист від 04.12.2015, фіскальним чеком № 5970 від 04.12.2015 та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, в якій вимагав, протягом 7 днів від її отримання, сплати наявну заборгованість та нараховані санкції.

Однак, вимога позивача за первісним позовом залишена відповідачем за первісним позовом без відповіді та задоволення.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України).

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовник) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

10.02.2016 відповідачем за первісним позовом надані суду заперечення на первісний позов, в яких останній просить суд відмовити в задоволенні первісного позову, виходячи з наступного.

Так, відповідач за первісним позовом посилається на відсутність у нього заборгованості перед фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, оскільки останнім в обґрунтування позовних вимог не надано жодних належних доказів щодо надання послуг з перевезення вантажів. Відповідач за первісним позовом звертає увагу суду на те, що за умовами договору визначено, що на кожну партію перевезення вантажу замовник надає перевізнику відповідну первинну документацію, зокрема, заявку на перевезення вантажу, акт виконаних робіт, податкову накладну, рахунки та товарно-транспортні накладні з відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу.

Однак, як стверджує відповідач за первісним позовом, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 вказаних первинних документів надано не було, а посилання останнього лише на реєстр неоплачених рахунків не достатньо для обґрунтування своїх вимог.

Як вбачається, з наданих до матеріалів справи заявок, зображення підписів і відображень печаток замовника і перевізника по відношенню до іншого тексту і ліній на таких копіях повністю співпадає на всіх копіях одна з одною, що в реальності при виконанні оригінального підпису і проставляння печатки досягнути неможливо.

У заявках не зазначено прізвище та імя особи, яка підписувала від імені юридичної особи - відповідача за первісним позовом заявки.

Представник позивача за первісним позовом, адвокат ОСОБА_2 надав пояснення відібрані від громадянки ОСОБА_7 від 17.03.2016, в яких остання стверджує, що працювала в ДП «Шенкер» на посаді менеджера з транспортно-експедиторської діяльності в період з листопада 2006 по сьогоднішній день. З квітня 2015, ОСОБА_7 працювала на аутсорсинговій компанії «Смарт Солюшн» на 0,5 ставки та продовжувала виконувати свої обовязки та представляти інтереси компанії ДП «Шенкер» у віддаленому доступі, для цього була забезпечена корпоративним компютером та телефоном. При цьому, до обовязків входило здійснення звязку з диспетчерами вантажоперевізників для замовлення автомобілів, погодження маршруту та ціни вантажоперевезення, а також надіслання заявок. З 02.07.2015 по 02.10.2015 ОСОБА_7 здійснювала замовлення вантажних автомобілів у ФОП ОСОБА_1, як це було передбачено функціональними обовязками.

Однак, підпис, який міститься на заявках, візуально не відповідає підпису, яким підписано пояснення ОСОБА_7

Відповідачем за первісним позовом надано копію наказу № 119 від 06.04.2015 про надання ОСОБА_7 відпустки без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, з 20.04.2015 по 16.02.2018. Також, відповідач за первісним позовом заперечував роботу їх менеджерів у віддаленому доступі.

Оригінали заявок для огляду в судових засіданнях надані не були.

За таких обставин, надані позивачем за первісним позовом заявки не можуть вважатись належними та допустимими доказами, а тому суд не приймає їх в якості доказів у справі.

Що стосується наявних в матеріалах справи актів здавання-приймання робіт (наданих послуг), судом встановлено, що останні не містять підпису та печатки в графах: «від замовника», «ДП «Шенкер»», а тому не можуть бути належними доказами надання вказаних у них послуг.

Водночас, в судовому засіданні 29.04.2016 позивачем за первісним позовом, в доказ своїх вимог, надані суду акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ВМ-0614 від 14.08.2015, № ВМ-0618 від 14.08.2015, №ВМ-0640 від 21.08.2015, № ВМ-0641 від 21.08.2015, № ВМ-0643 від 25.08.2015, № ВМ-0644 від 25.08.2015, № ВМ-0645 від 27.08.2015, № ВМ-0650 від 28.08.2015, № ВМ-0652 від 28.08.2015, № ВМ-0653 від 28.08.2015, № ВМ-0726 від 22.09.2015.

Однак, представники відповідача за первісним позовом заперечували, що на вказаних актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) в графі «директор ДП «Шенкер» ОСОБА_5А.» міститься підпис саме ОСОБА_5

З метою роз'яснення питань, що потребують спеціальних знань господарським судом було призначено судову будівельно-технічну експертизу.

Згідно з частиною першою статті 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Відповідно до частини п'ятої статті 42 ГПК України висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу.

При цьому, на вирішення експерту було поставлено питання: чи виконано підпис від імені ОСОБА_5 на актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ВМ-0614 від 14.08.2015, № ВМ-0618 від 14.08.2015, №ВМ-0640 від 21.08.2015, № ВМ-0641 від 21.08.2015, № ВМ-0643 від 25.08.2015, № ВМ-0644 від 25.08.2015, № ВМ-0645 від 27.08.2015, № ВМ-0650 від 28.08.2015, № ВМ-0652 від 28.08.2015, № ВМ-0653 від 28.08.2015, № ВМ-0726 від 22.09.2015, в графі директор дочірнього підприємства «Шенкер» ОСОБА_5А.» та в графі «від замовника», ОСОБА_5, чи виконаний зазначений підпис іншою особою?.

З висновку експерта, вбачається, що підписи від імені ОСОБА_5 в графах: «Затверджую Директор Дочірнє підприємство «Шенкер» ОСОБА_5А.» та в графах: «Від замовника» в актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ВМ-0614 від 14.08.2015, № ВМ-0618 від 14.08.2015, №ВМ-0640 від 21.08.2015, № ВМ-0641 від 21.08.2015, № ВМ-0643 від 25.08.2015, № ВМ-0644 від 25.08.2015, № ВМ-0645 від 27.08.2015, № ВМ-0650 від 28.08.2015, № ВМ-0652 від 28.08.2015, № ВМ-0653 від 28.08.2015 виконані не ОСОБА_5, а іншою особою. Питання щодо виконання підпису ОСОБА_5 на акті здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ВМ-0726 від 22.09.2015 не вирішувалось, у звязку з вкрай обмеженим графічним матеріалом та простою будовою досліджуваних підписів.

При цьому, судом встановлено, що у висновку експерта міститься докладний опис проведених досліджень, в результаті яких зроблені висновки і обґрунтовані відповіді на поставлені судом питання, з чого вбачається, що висновок експерта є повним та зрозумілим, а у суду відсутні підстави для виклику експерта у судове засідання чи призначення додаткової судової експертизи у справі.

Згідно з статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин), підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити:

назву документа (форми);

дату і місце складання;

назву підприємства, від імені якого складено документ;

зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, які затверджено Наказом №363 від 14.10.1997р. Міністерства транспорту України, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.02.1998р. за №128/2568, товарно-транспортна документація - це комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу. Товарно-транспортна накладна - це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб'єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім'я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора. Залежно від виду вантажу та його специфічних властивостей до основних документів додаються інші (ветеринарні, санітарні та якісні - сертифікати, свідоцтва, довідки, паспорти тощо), що визначається правилами перевезень зазначених вантажів (п.11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні).

Згідно з п.п. 13.1, 13.2, 13.3 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, перевізник здає вантажі у пункті призначення вантажоодержувачу згідно з товарно-транспортною накладною. Здача вантажів вантажоодержувачу у пункті призначення по масі і кількості місць провадиться у порядку і способом, за якими вантажі були прийняті від вантажовідправника (зважуванням на вагах, обмірюванням, підрахунком місць та ін.). Вантажі, які прибули у непошкоджених кузовах автомобілів (причепах, окремих секціях автомобіля, контейнерах і цистернах) та з непошкодженими пломбами вантажовідправника, видаються вантажоодержувачу без перевірки маси, стану вантажів і кількості вантажних місць.

Ухвалами суду від 29.04.2016 та від 05.10.2016, суд вимагав від підприємства з іноземними інвестиціями «Білла-Україна» надати письмові пояснення з документальним обґрунтуванням наявності/відсутності правовідносин між підприємством з іноземними інвестиціями «Білла-Україна» та дочірнім підприємством «Шенкер» у період: липень - жовтень 2015, а також повідомити чи здійснювало підприємство з іноземними інвестиціями «Білла-Україна» замовлення автоперевезень через дочірнє підприємство «Шенкер» у період: липень - жовтень 2015 (якщо здійснювало, то надати належні докази).

Однак, вказані вимоги останнім виконані не були.

Водночас, представником позивача за первісним позовом наданий суду лист № 311 від 28.04.2016 підприємства з іноземними інвестиціями «Білла-Україна», разом із копіями товарно-транспортних накладних в кількості 11 штук, за період з 26.09.2016 по 02.10.2016.

Однак, надані суду, у кількості 11 штук, копії товарно-транспортних накладних, в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», не приймаються судом до уваги, оскільки з таких не вбачається, здійснення господарських операцій і встановлення договірних відносин між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Дочірнім підприємством «Шенкер», у заявлений, позивачем за первісним позовом, період.

У всіх наданих до суду товарно-транспортних накладних замовником перевезення зазначено - підприємство з 100 % іноземними інвестиціями «Біла-Україна». Жодних підписів представників відповідача за первісним позовом або відбитку його печатки товарно-транспортні накладні не містять.

Як вже було зазначено, відповідно до п. 5.1 договору зазначено, що розрахунки за перевезення вантажів проводяться між сторонами у безготівковій формі у національній валюті України, шляхом переведення коштів з поточного рахунку замовника на поточний рахунок перевізника на умовах відстрочення платежу - 20 (двадцять) календарних днів після отримання замовником всіх належним чином оформлених оригіналів документів, зокрема, заявки, оформленої з боку перевізника, акту виконаних робіт, податкової накладної, рахунку та товарно-транспортної накладної з відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу, заповненої відповідно до вимог нормативних актів та умов договору.

Таким чином, розглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що доказів, отримання замовником всіх належним чином оформлених оригіналів документів, зокрема, заявки, актів виконаних робіт, податкової накладної, рахунків з доказами їх направлення та товарно-транспортних накладних з відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу та заповненої відповідно до вимог чинних нормативних актів та дійсного договору (підпис, дата, час, відбиток печатки), які відповідно до п. 5.1 договору є підставою для проведення, протягом 20 календарних днів, розрахунків між сторонами, відсутні.

Позивачем за зустрічним позовом, як доказ надання відповідачу за зустрічним позовом всього пакету документів, визначеного п. 5.1 договору, надані реєстри рахунків з 18.08.2015 по 02.10.2015.

Однак, вказані реєстри не можуть бути належними доказами передачі всього пакету оригіналів документів, передбаченого п. 5.1 договору, оскільки в них зазначено лише про рахунки, доказів направлення/передання відповідачу за первісним позовом оригіналів заявок, актів виконання робіт, податкових накладних та товарно-транспортних накладних позивачем за первісним позовом суду не надано.

Згідно ч. 1 ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), які заявлені позивачем за первісним позовом в заяві про збільшення розміру позовних вимог, оплачені відповідачем за первісним позовом до подачі позовної заяви до суду, а тому в цій частині суд відмовляє в задоволенні первісного позову.

Таким чином, оскільки судом встановлено, а матеріалами справи підтверджено, що у суду відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача за первісним позовом щодо стягнення з відповідача 85750,00 грн. заборгованості, яка, як стверджує позивач за первісним позовом, утворилась за неналежне виконання відповідачем за первісним позовом взятих на себе зобовязань за договором, а отже суд приходить до висновку, що заявлені позивачем за первісним позовом вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене вище, у суду також відсутні правові підстави щодо задоволення вимог позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача за первісним позовом 8305,92 грн. пені та 568,90 грн. 3 % річних, які є похідними вимогами від стягнення основної суми заборгованості.

Враховуючи наведене вище, позовні вимоги за первісним позовом не підлягають задоволенню.

Судові витрати, відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, при відмові в задоволенні позовних вимог покладаються на позивача.

Щодо вимог позивача за зустрічним позовом, судом встановлено.

Звертаючись до господарського суду із зустрічною позовною заяву, позивач, посилається на те, що останнім, в рахунок попередньої оплати за транспортні послуги, згідно з платіжним дорученням № 8094 від 29.10.2015, перераховано на рахунок фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 60000,00 грн., однак оскільки у дочірнього підприємства «Шенкер» відпала потреба, в отриманні вказаних послуг, зазначеним перевізником, дочірнє підприємство «Шенкер» звернулось із претензією до підприємця про повернення в строк, до 05.12.2015 вказаних коштів. Однак претензія, залишена фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 без задоволення.

Водночас, як стверджує відповідач за зустрічним позовом, вказані кошти, зараховані останнім, в рахунок, заборгованості, за надані останнім дочірньому підприємству «Шенкер» транспортні послуги, що на думку, позивача за зустрічним позовом, є помилковим.

Крім того, у звязку із неповерненням відповідачем за зустрічним позовом коштів, у розмірі 60000,00 грн., позивачем за зустрічним позовом нараховані 325,48 грн. 3 % річних.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року № 6-88цс13, предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

У відповідності до ст. 1213 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Судом встановлено, що 29.10.2015 дочірнім підприємством «Шенкер» перераховано на рахунок фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, кошти в розмірі 60000,00 грн., про що свідчить наявне в матеріалах справи платіжне доручення № 8094 від 29.10.2016 де призначенням платежу вказано: передоплата за транспортні послуги.

Як стверджує позивач за зустрічним позовом, хоча між ним та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 й був укладений Договір з автоперевезень по України № 36 від 21.04.2011, однак правовідносин, які б виникали на підставі вказаного договору, у сторін відсутні, а тому позивач за зустрічним позовом, з посиланням на положення ст. 1212 ЦК України, вказує на наявність підстав для стягнення з відповідача за зустрічним позовом наведених коштів як безпідставного набутого майна.

26.11.2015 дочірнім підприємством «Шенкер» направлено на адресу ФОП ОСОБА_1 претензію № 178, надіслання якої підтверджується наявними в матеріалах справи копіями опису вкладення у цінний лист та фіскальним чеком від 26.11.2015, з вимого повернути грошові кошти, у розмірі 60000,00 грн. Вимагаючи повернення грошових кошт, позивач за зустрічним позовом посилався на те, що транспортні послуги ФОП ОСОБА_1, не надавались.

Однак, претензія позивача за зустрічним позовом залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Заперечуючи проти зустрічного позову, відповідач за зустрічним позовом посилається на те, що частина актів здачі-прийняття послуг за період з 18.08.2015 по 28.08.2015, підписана з боку дочірнього підприємства «Шенкер», що частково спростовує позицію позивача за зустрічним позовом, оскільки транспортні послуги вважаються прийнятими, а отже відповідач за зустрічним позовом цілком правомірно включив 60000,00 грн. в рахунок оплати заборгованості за надані транспортні послуги, за умовами договору.

Проте, як вже було встановлено судом, під час проведення судової почеркознавчої експертизи, судовим експертом спростований факт підписання актів здачі-прийняття послуг, наданих позивачем за первісним позовом для дослідження, з боку дочірнього підприємства «Шенкер», зокрема, його директором.

Крім того, із платіжного доручення, поданого, в доказ перерахування коштів, зокрема, з призначення платежу, не вбачається, що кошти, в розмірі 60000,00 грн., перераховувались на рахунок фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, на підставі Договору з автоперевезень по України № 36 від 21.04.2011 або на підставі виставленого рахунку на оплату транспортних послуг за умовами вказаного договору.

Доказів надання послуг перевезення після перерахунку коштів, в сумі 60000,00 грн. (29.10.2016) відповідачем за зустрічним позовом суду не надано.

Відповідно до ст. 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобовязання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З огляду на вищенаведене, у зв'язку з відсутністю доказів на спростування зустрічних позовних вимог позивача, а також беручи до уваги наявність вимоги позивача про повернення коштів в розмірі 60000,00 грн., суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 60000,00 грн. сплачених коштів.

Також, у звязку із несвоєчасним поверненням відповідачем за зустрічним позовом, суми грошових коштів, позивач просить суд стягнути 325,48 грн. 3 % річних, нарахованих, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, за період з 06.12.2015 по 09.02.2016.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Частиною другою ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вказаної норми права, враховуючи, що розрахунок позивача за зустрічним позовом, наявний в матеріалах позовної заяви, є арифметично вірним, суд приходить до висновку про задоволення зазначеної вимоги.

Враховуючи наведе вище, позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати, відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, при повному задоволенні позову покладаються на відповідача.

Враховуючи наведе вище, керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Відмовити в задоволенні первісного позову.

2. Задовольнити зустрічні позовні вимоги повністю.

3. Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (03139, АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь дочірнього підприємства «Шенкер» (08140, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Компресорна, 3, 9) 60 000 (шістдесят тисяч) грн. 00 коп. заборгованості, 325 (триста двадцять пять) грн. 48 коп. 3 % річних та 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ.

Рішення вступає в законну силу після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання, відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено - 09.11.2016

Суддя О.О. Христенко