ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

02.11.2016 р. Справа № 914/2258/13

Суддя господарського суду Львівської області Пазичев В.М., розглянувши матеріали заяви Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» від 24.10.2016 року за вх. № 5057/16 про розстрочення виконання судового рішення по справі № 914/2258/13

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (м. Київ)

до відповідача: Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (м. Львів)

про: стягнення 3% річних, інфляційних втрат, пені та штрафу за природній спожитий газ у сумі 1384675,33 грн.

Суддя: Пазичев В.М.

При секретарі: Черменєвій В.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність № 14-90 від 18.04.2014 р.

від відповідача: ОСОБА_2 довіреність від 04.05.2016 р.

Суть спору: На розгляд Господарського суду Львівської області подано заяву Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» від 24.10.2016 року за вх. № 5057/16 про розстрочення виконання судового рішення по справі № 914/2258/13 за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (м. Київ) до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (м. Львів) про стягнення 3% річних, інфляційних втрат, пені та штрафу за природній спожитий газ у сумі 1384675,33 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 25.10.2016 року прийнято заяву до розгляду і призначено до розгляду на 02.11.2016 року.

Позивач вимог ухвали суду про прийняття заяви до розгляду від 25.10.2016 року не виконав, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

02.11.2016 року за вх. № 43694/16 позивач подав заперечення на заяву про розстрочення рішення.

Відповідач (заявник) вимог ухвали суду про прийняття заяви до розгляду від 25.10.2016 року не виконав, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

Згідно ч. 1 ст. 121 ГПК України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Заявник стверджує, що 06.08.2013 року Господарським судом Львівської області у справі № 914/2258/13 винесено рішення, яким позовні вимоги задоволено повністю, вирішено стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна» 114369,98 грн. 98 коп. інфляційних втрат, три відсотки річних у розмірі 101903,79 грн. 79 коп., пеню у розмірі 515471,47 грн. 47 коп. та 7% штрафу у розмірі 652930,10 грн. 10 коп. та 27693,51 грн. 51 коп. судового збору.

На час розгляду заяви виконавче провадження по примусовому виконанню рішення Господарського суду Львівської області у справі № 914/2258/13 перебуває в Відділі примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області (ВП 40446717). Виконавчі провадження у справах по стягненню заборгованості на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та її дочірніх підприємств були зупинені на підставі попередньої редакції п. 15 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з внесенням ЛМКП «Львівтеплоенерго» до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу".

У зв'язку з внесенням змін до ст. 37 даного Закону, підстави для зупинення виконавчих проваджень, стягувачами по котрих є НАК «Нафтогаз України» і її дочірні підприємства, відпали. Усі зупинені виконавчі провадження відновлені виконавчими службами.

Проте, за твердженням заявника, ЛМКП «Львівтеплоенерго» не має фінансової спроможності провести оплату згідно усіх виконавчих документів одночасно. Заборгованість по виконавчих провадженнях перед позивачем становить 143 335 800 грн.

За час зупинення виконавчого провадження ЛМКП «Львівтеплоенерго» погашало заборгованість перед ДК «Газ України» та НАК «Нафтогаз України», згідно укладених договір про реструктуризацію.

Заявник заявляє, що після відкриття виконавчого провадження, і внесення змін до законодавства, ЛМКП «Львівтеплоенерго» почало сплату наявної заборгованості по усіх виконавчих провадженнях. Розмір основного боргу за спожитий природний газ погашено по усіх рішеннях суду.

Однак, строком на час проведення судового засідання по розгляду вищезазначеної заяви, на виконання рішення Господарського суду Львівської області від 06.08.2013 р. у справі № 914/2258/13 заявником зазначеної суми сплачено не було.

За твердженням заявника, несвоєчасне проведення оплат за даним Договором зумовлене збитковістю затвердженого тарифу, відсутністю субвенцій на погашення різниці в тарифах з Державного бюджету України на момент дії Договору, а також високим рівнем дебіторської заборгованості контрагентів перед ЛМКП «Львівтеплоенерго». Заборгованість контрагентів перед ЛМКП «Львівтеплоенерго» становить 110903 тис. грн., що відображено у графі «Дебіторська заборгованість за продукцію, товари, роботи, послуги балансу ЛМКП «Львівтеплоенерго» за І півріччя 2016 року.

Заявник наголошує, що він не уникає виконання рішення Господарського суду Львівської області від 06.08.2013 року та здійснює всі можливі заходи для зменшення наявної заборгованості перед позивачем. За твердженням заявника, дана заборгованість виникла у зв'язку з тим, що у тариф на теплопостачання для населення та бюджетних установ та організацій закладено значну нижчу вартість природного газу, ніж ринкова ціна, по якій підприємство його купляє. Тобто. ЛМКП «Львівтеплоенерго» повинне оплатити увесь поставлений газ за ринковою ціною згідно догорів, укладених з відповідачем, а вже потім (інколи і через кілька років), отримати відшкодування сплачених кошів з Державного бюджету.

Заявник зазначає, що оскільки він має комунальну форму власності, а основним напрямком його діяльності є вироблення, транспортування і постачання теплової енергії, воно не завжди може наперед покрити різницю в тарифах у зв'язку з відсутністю власних коштів та несистематичністю їх повернення з бюджету. Підприємство створене Львівською міською радою для задоволення потреб громади. За період з 2009 р. до 2013 р., внаслідок невчасного перегляду тарифів на теплову енергію для бюджетних споживачів, підприємство отримало збитків на суму 19,42 млн.грн. (без ПДВ). В квітні - травні 2015 р., внаслідок підняття ціни на газ для населення і невчасного затвердження тарифів на послуги з централізованою опалення і гарячого водопостачання, підприємство зазнало непокритих втрат в сумі 12,6 млн. грн.

На думку заявника, описані вище фактори призводять до того, що спроможність ЛМКП «Львівтеплоенерго» погасити наявну заборгованість одразу є досить низькою. Стосовно спроможності ЛМКП «Львівтеплоенерго» сплачувати заборгованість рівними частинами при розстроченні платежу, заявник просить суд врахувати наступне.

Ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, передбачає, що обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Загальновідомим є той факт, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» є монополістом з постачання теплової енергії у м. Львові. У споживачів підприємства є обов'язок сплачувати щомісяця за фактично спожиту теплову енергію в опалювальний період, та протягом усього року за приєднане теплове навантаження та гарячу воду. До того ж, у жовтні 2016 року розпочнеться новий опалювальний сезон.

На думку ЛМКП «Львівтеплоенерго», наведене свідчить про те. що на розрахунковий рахунок підприємства щомісяця надходитимуть кошти, а, відтак, воно зможе їх сплачувати при розтермінуванні заборгованості.

Заявник просить суд взяти до уваги той факт, що заборгованість у даній справі виникла з вини держави, оскільки ЛМКП «Львівтеплоенерго» змушене було застосовувати збитковий тариф для мешканців та бюджетних установ, що не покривав навіть затрат на вироблення теплової енергії для даних категорій споживачів, після отримання субвенції з бюджету, із значним запізненням. Додаткові витрати (штрафні санкції, інфляційні втрати, 3% - річних) на користь Державної акціонерної компанії підприємство змушене також нести з вини держави.

Враховуючи вищевикладене, заявник просить розстрочити виконання рішення суду у справі № 914/2258/13 на 12 місяців сплатою заборгованості рівними частинами щомісяця.

В запереченні на заяву про розстрочення виконання рішення суду стягувач зазначає, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 15.09.2015 р. Боржникові була надана відстрочка виконання рішення суду від 06.08.2013 р. до 31.01.2016 р., а ухвалою Господарського суду Львівської області від 15.02.2016 р. була надана розстрочка до 19.04.2016 р.

На день розгляду справи сума боргу відповідача складається зі суми штрафних та фінансових санкцій, а також судового збору, які були присуджені судом до стягнення з Боржника у зв'язку з неналежним та недобросовісним виконанням своїх договірних зобов'язань, що полягає у невчасних та неповних розрахунках останнього за надані послуги за Договором.

Жодних повідомлень від відповідача про наявність об'єктивних підстав, що унеможливлюють вчасне і належне виконання своїх договірних зобов'язань позивачу також не надходило.

Тобто, заборгованість за вказаним рішенням суду виникла з вини саме відповідача, оскільки останній був зобов'язаний вжити всіх можливих заходів для належного та вчасного виконання своїх договірних зобов'язань в порядку ст.526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України.

У той же час, на переконання стягувача, Боржник на підтвердження виняткових обставин, що змусили його звернутися до суду із заявою про відстрочку виконання рішення, повинен надати, в розумінні вищезазначеної постанови Пленуму Вищого господарського суду, документи, які б підтвердили наявну загрозу банкрутства (ухвалу про порушення провадження у справі про банкрутство Боржника), відсутність коштів на банківських рахунках ( виписки з усіх рахунків Боржника) і майна, на яке можливо було б звернути стягнення (баланс (Звіт про фінансові результати) Боржника на момент подання заяви), стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його права та обов'язків цивільного характеру, а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах стягувача, шляхом продовження строку виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання судового рішення суду може набути форм порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набирає ознак довготривалого невиконання.

На переконання стягувача, суд, надаючи Боржникові розстрочки виконання рішення, дозволяє йому на певний час уникнути відповідальності за рішенням суду.

За твердженням позивача, небажання Боржника виконувати рішення судів, про що свідчить неодноразове його звернення до суду по аналогічних справах з такими ж заявами, говорить про зловживання правом з його сторони, що є неприпустимим по відношенню до Кредитора.

Враховуючи свій тяжкий фінансовий стан, а також інфляційні процеси, що відбуваються в державі, позивач вважає за неможливе та недоцільне задовольняти заяву відповідача про розстрочку виконання судового рішення.

Більш того, з доводів, викладених відповідачем у своїх запереченнях та поясненнях по даній справі, а також з установчих документів відповідача вбачається, що останній веде активну господарську діяльність. Тобто, все вищевикладене свідчить про відсутність будь-яких підстав, які б могли ускладнити або унеможливити виконання судового рішення, а тому у даному випадку обставини для розстрочки виконання судового рішення відсутні.

Таким чином, позивач не вбачає жодних виняткових обставин, які є підставами для надання судом розстрочки виконання рішення Господарського суду Львівської області 06.08.2013 р. у справі № 914/2258/13.

Також стягувач звертає увагу на те, що Вищим господарським судом України було прийнято ряд постанов, в яких колегії суддів приходять до висновку, що відстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача. Дана позиція підтверджується постановами від 19.11.2014 р. по справі № 5019/117/11, від 20.11.2014 р. по справі № 921/167/13-г, від 30.10.2014 р. по справі № 922/5074/13

Крім того, за спірним договором постачався імпортований природний газ, закуплений позивачем за зовнішньоекономічними контрактами, умовами яких встановлені чіткі строки розрахунків за поставлений газ, а також жорсткі санкції за порушення цих строків, аж до припинення постачання природного газу на територію України.

Також, протягом 2014-2015 років в державі відбулись стрімкі інфляційні процеси, наслідком яких стало здешевлення національної валюти по відношенню до іноземної майже втричі.

Ця обставина є істотною, оскільки Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» як державне підприємство є об'єктом, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави. Позивач для безперервного постачання газу споживачам, повинен постійно проводити розрахунки за отриманий газ з іноземними постачальниками природного газу, що нерозривно пов'язано з оплатою вартості газу вітчизняними споживачами.

Саме тому, позивач розраховує на те, що вчасне виконання Боржником своїх зобов'язань перед позивачем, в тому числі за судовими рішеннями, мінімізує ризик невчасних розрахунків Компанії за поставлений за зовнішньоекономічними контрактами імпортований природний газ, зменшить можливі фінансові втрати позивача та позбавить необхідності залучати комерційні кредити для розрахунків з постачальниками імпортованого природного газу.

Крім цього, на червень-липень 2016 року на виконанні в органах Державної виконавчої служби перебувало 2 419 виконавчих документів на загальну суму стягнення на користь позивача за поставлений природний газ близько 20,902 млн.грн. З вказаної кількості по 381 виконавчому документу стягненню підлягає більше 9,511 млн.грн. з боржників, які розташовані на території Луганської, Київської областей, Автономної Республіки Крим та м. Севастополя.

Враховуючи вищевикладені обставини, позивач вважає, що він не має фінансової можливості відстрочувати та/або розстрочувати виконання зобов'язань своїх контрагентів, оскільки його фінансовий стан є досить тяжким.

Внаслідок недоотримання та несвоєчасного проведення розрахунків за спожитий природний газ, позивач змушений залучати комерційні кредити за ринковими відсотковими ставками, що складають 20-24% річних. Згідно Балансу (Звіту про фінансовий стан), на 30.06.2016 р. розмір довгострокових кредитів банків позивача (код рядка Балансу 1510) складає: 29155 650 тис. грн. При цьому загальний обсяг залучених позивачем кредитних ресурсів станом на 01.06.2016 р. становить майже 60 млрд. грн., з яких до кінця 2016 року підлягають погашенню майже 19 млрд. грн.

Єдиним джерелом часткової компенсації понесених позивачем втрат є стягнення з боржників передбачених законами України та умовами договорів всіх належних штрафних санкцій, а також 3% річних та інфляційних втрат. Бюджетом України та фінансовим планом позивача, який затверджений Кабінетом міністрів України, не передбачені фінансові можливості для кредитування своїх контрагентів.

Стягувач звертає увагу на те, що він, в свою чергу, також має велику кредиторську заборгованість перед своїми контрагентами, розмір якої станом на 30.06.2016 р. становив 36 904 521 тис. грн. (код рядка Балансу 1615), що тягне за собою позови до позивача, і, як наслідок, додаткове фінансове навантаження у вигляді стягнення з позивача штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат.

З огляду на наведене вище, відповідно до ст. 22, 121 ГПК України, позивач просить у задоволенні заяви Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про розстрочку виконання рішення Господарського суду Львівської області від 06.08.2013 р. у справі № 914/2258/13 відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ст. 121 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має право надати розстрочку або відстрочку виконання рішення у виняткових випадках та при наявності обставини, що ускладнює виконання рішення або робить його неможливим.

Пунктом 7.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.12 року № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» встановлено, що підставою відстрочки та/або розстрочки виконання судового рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк. При цьому вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Тому, проаналізувавши матеріали справи, вивчивши обґрунтування заявника, з метою надання можливості добровільного виконання заявником судового рішення, з урахуванням обставин, викладених у заяві про розстрочення виконання рішення, заява відповідача про розстрочення на 12 місяців виконання рішення Господарському суду Львівської області у справі № 914/2258/13 підлягає задоволенню частково, а саме, в частині розстрочення рівними частинами терміном на два місяці з моменту винесення даної ухвали.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 86, 121 ГПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Заяву Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» від 24.10.2016 року за вх. № 5057/16 про розстрочення виконання судового рішення по справі № 914/2258/13 задоволити частково.

2. Розстрочити виконання рішення Господарському суду Львівської області у справі № 914/2258/13 рівними частинами на два місяці щомісячно з дня набрання законної сили ухвали про розстрочку виконання рішення у таких розмірах:

- до 02.12.2016 року 706184,42 грн.

- до 02.01.2017 року 706184,43 грн.

3. Ухвала набирає законної сили 02 листопада 2016 року.

4. Ухвала дійсна для предявлення до виконання до 02 листопада 2019 року.

Суддя Пазичев В.М.