ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2016р. Справа№ 914/2436/16

Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Горецької З.В. за участю секретаря судового засідання Хороз І.Б., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України, м. Київ,

до відповідача: Комунального підприємства Червоноградтеплокомуненерго, м. Червоноград,

про: стягнення 2 541 905,54 грн.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1-представник за довіреністю від 27.04.2016 року

від відповідача: ОСОБА_2-представник за довіреністю від 27.10.2016 року

Представнику позивача та представнику відповідача роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України до Комунального підприємства Червоноградтеплокомуненерго про стягнення 2 541 905,54 грн.

Ухвалою від 22.09.2016 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 11.10.2016 року. Рух справи відображено в ухвалах суду.

Представник позивача вимоги ухвали про порушення провадження у справі від 22.09.2016 року, про відкладення розгляду справи не виконав повністю, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив, позовні вимоги підтримав, просить суд задоволити позов.

Представник відповідача вимоги ухвали про порушення провадження у справі від 22.09.2016 року, про відкладення розгляду справи не виконав повністю, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив, проти позовних вимог не заперечив та просив суд відстрочити виконання рішення на 6 місяців.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

18.09.2013 р. господарським судом Львівської області у справі №914/3218/13 прийнято рішення та стягнуто з Комунального підприємства Червоноградтеплокомуненерго Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області на користь Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України 4 389 187,40 грн. Таким чином, судом встановлено факт наявності у відповідача грошового зобов»язання перед позивачем по справі 3 696 088,78 грн. основного боргу за договором.

Вищевказане рішення не оскаржене та набрало законної сили. Доказів виконання рішення сторонами не надано.

Як вбачається з проведеного позивачем розрахунку, нарахування 3% річних та інфляційних втрат нараховано на суму 4 389 187,40 грн. невиконаних грошових зобовязань встановлених рішенням господарським судом Львівської області від 18.09.2013 р. у справі №914/3218/13.

У зв»язку з подальшою несплатою заборгованості за договором від 23.12.2010 року №22/11-БО-1113/6 про закупівлю природного газу за державні кошти, рішенням господарського суду Львівської області від 04.08.2014 року у справі №914/2099/14 (суддя Синчук М.М.) з відповідача вирішено стягнути 302 853,93 грн. інфляційних втрат (за період з жовтня 2012 року по квітень 2014 року), 217 027,76 грн. 3% річних (за період з 04.10.2012 року до 30.05.2014 року) та 10 398,00 грн. судового збору.

Таким чином за твердженням позивача, на момент звернення до суду з данною позовною заявою, заборгованість по основному боргу становить 2 759 120,69 грн.

Як вбачається з розрахунку, поданого позивачем, сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів, становить 2 326 097,15 грн. за період з травня 2014 року по травень 2016 року. 3% річних від основного боргу складають 215 808,39 грн. за період з 30.05.2014 року по 30.08.2016 року.

Таким чином, ціна позову становить 2 541 905,54 грн.

В судовому засіданні представник позивача підтвердив, що станом на день розгляду справи відповідач не сплатив заборгованість перед позивачем в повному обсязі.

На час розгляду справи відповідач не подав доказів погашення боргу в повному обсязі, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив, відзив на позов подав, проти позовних вимог не заперечив та пояснив, що підприємство не мало змоги вчасно оплачувати основний борг за договором, оскільки працює на одноставкових сезонних тарифах і в міжопалювальний період поступають незначні кошти, в основному це сплата заборгованості за теплопостачання боржниками. Тарифи на теплову енергію, що діяли, не покривали фактичних витрат на виробництво теплової енергії. В результаті виникла різниця в тарифах для бюджетних та інших споживачів. Одним із джерел погашення даного боргу є різниця в тарифах для бюджетних та інших споживачів. Комунальне підприємство «Червоноградтеплокомуненерго» не має змоги оплатити вищевказану заборгованість у зв»язку з тим, що підприємство знаходиться у важкому фінансовому стані. Відповідач пояснив, що на всі кошти на рахунках Комунального підприємства Червоноградтеплокомуненерго накладено арешт, крім розподільчих рахунків відкритих відповідно до Постанови КМУ №217 від 18.06.2014 року та спецрахунку для виплати лікарняних. Отже, підприємство не може здійснювати будь-які фінансові операції. Тому, відповідач просить суд врахувати важке матеріальне становище підприємства та при прийнятті рішення відстрочити його виконання у відповідності до статті 121 ГПК України.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, в тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Згідно ст.193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, рішенням господарського суду Львівської області від 18.09.2013 р. у справі №914/3218/13 вирішено стягнути з Комунального підприємства Червоноградтеплокомуненерго Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області на користь Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України 4 389 187,40 грн. Вищевказане рішення не оскаржене та набрало законної сили.

Статтею 35 ГПК України передбачено, що факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України, статті 115 ГПК України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

На час вирішення даного спору, рішення господарського суду Львівської області від 18.09.2012 року у справі №914/3218/13 не виконано відповідачем. Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вони посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, грошове зобовязання, встановлене рішенням господарського суду Львівської області від 18.09.2012 року у справі №914/3218/13, в сумі 4 389 187,40 грн., відповідачем не погашене та продовжує існувати на день винесення рішення у даній справі. За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та відсотків річних аж до повного виконання грошових зобов'язань. (Постанова Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань).

Рішенням господарського суду Львівської області від 04.08.2014 року у справі №914/2099/14 (суддя Синчук М.М.) з відповідача вирішено стягнути 302 853,93 грн. інфляційних втрат (за період з жовтня 2012 року по квітень 2014 року), 217 027,76 грн. 3% річних (за період з 04.10.2012 року до 30.05.2014 року) та 10 398,00 грн. судового збору.

21.09.2016 року позивач звернувся до господарського суду Львівської області із позовною заявою про стягнення з відповідача 2 541 905,54 грн. інфляційних втрат та 3% річних.

Дослідивши поданий розрахунок трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань, господарським судом встановлено, що нарахування 3% річних та інфляційних нарахувань проведено на суму 2 759 120,69 грн. грошового зобовязання встановленого рішенням господарського суду Львівської області від 18.09.2012 року у справі №914/3218/13.

За приписами статей 12 та 13 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Таким чином, суд вважає, що у позивача існує право вимагати від відповідача сплати інфляції та трьох процентів річних нарахованих за невиконання грошового зобовязання встановленого рішенням господарського суду Львівської області від 18.09.2012 року у справі №914/3218/13, яке набрало законної сили.

Як вбачається з розрахунку, поданого позивачем, сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів, становить 2 326 097,15 грн. за період з травня 2014 року по травень 2016 року. 3% річних від основного боргу складають 215 808,39 грн. за період з 30.05.2014 року по 30.08.2016 року.

Таким чином, ціна позову становить 2 541 905,54 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Згідно із ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Доказів наявності обставин зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобовязання відповідачем не подано.

Отже, відповідач своїх зобовязань не виконав, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем зобовязань за договором.

Як зазначалося вище, відповідач проти позовних вимог не заперечив, однак просить суд врахувати важке матеріальне становище підприємства та при прийнятті рішення відстрочити його виконання у відповідності до статті 121 ГПК України. Позивач проти заявленого клопотання заперечив, оскільки вважає таке звернення відповідача з заявою про надання відстрочки свідчить не лише про відсутність намірів у останнього виконувати рішення суду, а й про умисне ухилення від виконання своїх зобов»язань за договором та рішень суду, які набрали законної сили.

У відповідності до п. 7.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012р. „Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України, підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Відповідач в заявленому клопотанні підстав для відстрочки виконання рішення не зазначив, не представив доказів винятковості випадку, наявності конкретних обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Фактично обставини, на які відповідач посилається, лише вказують на несприятливість виконання рішення суду для нього у даний час та можливість настання для нього негативних наслідків у звязку з цим, а не на обставини, що унеможливлюють або утруднюють виконання рішення суду у даній справі.

У зв»язку з вищевикладеним, суд дійшов до висновку, що клопотання відповідача про відстрочку виконання рішення не підлягає до задоволення.

Відповідно до пунктів 2-4 частини другої статті 129 Конституції України, статей 4-2, 4-3, 33 ГПК України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободі в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Із врахуванням викладеного, суд вважає позов є підставним, обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

Отже, в ході судового розгляду справи судом встановлено, що з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача сума заборгованості (ціна позову) 2 541 905,54 грн.

Належних доказів наявності передбачених законом чи договором підстав для звільнення відповідача від відповідальності суду не надано.

Враховуючи, що позивачем представлено достатньо обєктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, а відповідач позовні вимоги не спростував, не подав доказів погашення боргу, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України до Комунального підприємства Червоноградтеплокомуненерго про стягнення 2 541 905,54 грн. є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Згідно ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до ст. 49 ГПК України, слід покласти на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 43, 33, 43, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Комунального підприємства Червоноградтеплокомуненерго (адреса: 80100, Львівська область, м. Червоноград, вул. Промислова, буд. 1; ідентифікаційний код 23966248) на користь Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України (адреса: 04116, м. Київ, Шевченківський район, вул. Шолуденка, буд. 1; ідентифікаційний код 31301827) 2 326 097,15 грн. суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів, 215 808,39 грн. 3% річних, 38 128,58 грн. судового збору.

3. Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 03.11.2016 р.

Суддя Горецька З. В.