ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2016р. Справа № 914/2288/16

За позовом:Комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління», м. Львів;
до відповідача:Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Львів;
про:стягнення 8634,60 грн. витрат, пов'язаних з проведенням демонтажу спеціальних конструкцій зовнішньої реклами, її транспортуванням та зберіганням Суддя - Крупник Р.В. Секретар - Цяпка О.І.

Представники сторін:
від позивача: Павлиско І.Р. - представник (довіреність № 2410-10-6486 від 12.08.2016р.);
від відповідача: ОСОБА_3 - представник (довіреність № 14/16Д від 28.09.2016р.).

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

06.09.2016р. на розгляд господарського суду Львівської області поступила позовна заява Комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління» (надалі - Позивач) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі - Відповідач) про стягнення 8634,60 грн. витрат, пов'язаних з проведенням демонтажу спеціальних конструкцій зовнішньої реклами, її транспортуванням та зберіганням.

Ухвалою суду від 07.09.2016р. порушено провадження у справі, її розгляд призначено на 19.09.2016р. Ухвалою від 19.09.2016р. суд відклав розгляд справи на 03.10.2016р. Ухвалою від 03.10.2016р. розгляд справи було відкладено на 20.10.2016р. В судовому засіданні 20.10.2016р. судом оголошено перерву до 31.10.2016р.

Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав, просив суд позов задоволити повністю. 31.10.2016р. через канцелярію подав клопотання про долучення до матеріалів справи документів. Заявлений позов представник обґрунтовує тим, що відповідачем самовільно, без отримання дозволу на розміщення реклами було встановлено спеціальні конструкції зовнішньої реклами розміром 0,50м. х 1,50м. (2 шт.) та 0,2 м. х 0,60м. (1 шт.) на фасаді будинку, за адресою: АДРЕСА_1 в результаті чого було порушено вимоги ч. 1 ст. 16 Закону України «Про рекламу». У зв'язку з наведеним, Департаментом економічної політики Львівської міської ради на адресу відповідача було скеровано вимогу про усунення до 27.01.2016р. допущених порушень. Крім цього, позивачем скеровано на адресу відповідача попередження, яким останнього зобов'язано демонтувати рекламні конструкції до 26.04.2016р. Оскільки в добровільному порядку відповідач демонтажу конструкцій не здійснив, 26.04.2016р. конструкції були демонтовані позивачем із залученням підрядних організацій, про підтверджується відповідним актом від 26.04.2016р. Як зазначає представник, у відповідності до п. 8.5. Правил розміщення реклами у м. Львові, компенсація коштів, витрачених КП «Адміністративно-технічне управління» на примусовий демонтаж рекламного засобу, покладається на власника (користувача) демонтованого рекламного засобу. Враховуючи те, що внаслідок демонтажу рекламних конструкцій відповідача позивач поніс відповідні витрати в розмірі 8634,60 грн., у позасудовому порядку відповідач такі втрати позивачу не відшкодував, КП «Адміністративно-технічне управління» звернулося з даним позовом до суду.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, проти позову заперечив. Заперечуючи проти позову представник зазначає, що відповідач не допустив адміністративного правопорушення, як про це стверджує позивач, оскільки матеріали справи не містять ні протоколу, ні акту про вчинення адміністративного правопорушення складеним уповноваженим органом та відповідно жодного стягнення з ФОП ОСОБА_1 застосовано не було. На думку представника, позивачем не наведено жодного доказу, що рекламні конструкції, які були ним демонтовані по АДРЕСА_1 належать відповідачу або були ним встановлені. Більше того, згідно запису в ЄДРПОУ, відповідач як ФОП зареєстрований за адресою АДРЕСА_2, а не АДРЕСА_1.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

28.12.2015р. інженером КП «Адміністративно-технічне управління» проведено обстеження місця встановлення рекламного засобу, за результатами якого складено відповідний акт. В акті йдеться про те, що на АДРЕСА_1 виявлено рекламні конструкції, які як стверджує продавець магазину належать ФОП ОСОБА_1. На звороті акта міститься фотокопія фасаду будинку по АДРЕСА_1 з встановленими рекламними конструкціями.

Як слідує з позовної заяви, у зв'язку з цим, 12.01.2016р. Департаментом економічної політики Львівської міської ради скеровано на адресу відповідача вимогу №23/р-12-216 від 12.01.2016р., відповідно до якої відповідачу запропоновано до 27.01.2016р. усунути вказане порушення - демонтувати площини рекламної конструкції 0,25х 0,60 м. (місце №1); 0,50 х 1,50 м. (місце №2), 0,50 х 1,50 м. (місце №3). Також у вимозі попереджено відповідача, що у разі невиконання вимоги, до Держспоживінспекції України у Львівській області буде скеровано подання про порушення відповідачем законодавства про рекламу, а самовільно встановлені конструкції будуть демонтовані. Докази направлення вимоги знаходяться в матеріалах справи.

16.02.2016р. Департаментом економічної політики Львівської міської ради прийнято наказ №14Д «Про демонтаж самовільно встановлених конструкцій зовнішньої реклами», згідно якого позивача зобов'язано демонтувати самовільно встановлені конструкції зовнішньої реклами, зокрема, ФОП ОСОБА_1, 0,25х 0,60 м. (М-1); 0,50 х 1,50 м. (М-2); 0,50 х 1,50 м. (М-3); демонтаж оформити актом і передати демонтовані конструкції на зберігання.

22.02.2016р. позивачем направлено на адресу відповідача попередження №2410-08-1431 від 22.02.2016р., яким запропоновано добровільно, до 26.02.2016р. демонтувати встановлені рекламні конструкції за адресою: АДРЕСА_1. Докази відправки попередження відповідачу знаходяться в матеріалах справи.

21.03.2016р. між позивачем та ФОП ОСОБА_4 було укладено договір про надання послуг, відповідно до якого ФОП ОСОБА_4 як виконавець взяв на себе зобов'язання надати позивачу послуги із демонтажу самовільно встановлених вивісок та рекламних конструкцій (із залученням автомобільної та спеціальної автомобільної техніки), транспортування їх до складських приміщень позивача (замовника), послуги по впорядкуванні конструкцій в складських приміщеннях замовника та ін.

Наявний в матеріалах справи акт проведення демонтажу спеціальних конструкцій від 26.04.2016р. свідчить про те, що 26.04.2016р. позивачем із залученням сил та техніки ФОП ОСОБА_4 здійснено демонтаж рекламних конструкцій з фасаду будинку по АДРЕСА_1, а саме: розміром 0,25х 0,60 м. (М-1), 0,50 х 1,50 м. (М-2), 0,50 х 1,50 м. (М-3), оскільки в добровільному порядку конструкції відповідачем демонтовані не були.

Як вбачається з матеріалів справи, загальна вартість витрат, понесених КП «Адміністративно-технічне управління» у зв'язку з демонтажем рекламних конструкцій з фасаду будинку АДРЕСА_1 становить 8634,60 грн., з них: демонтаж рекламної конструкції - 180,00 грн., транспортна послуга - 538,50 грн., зберігання конструкцій на складі 6477,00 грн. (65 днів х 17 грн./день х 3 конструкції), ПДВ 20% - 1439,10 грн.

Оскільки положеннями Правил розміщення реклами у м. Львові передбачено, що компенсація коштів, витрачених позивачем на примусовий демонтаж рекламного засобу, покладається на власника (користувача) демонтованого рекламного засобу, КП «Адміністративно-технічне управління» просить суд стягнути з відповідача 8634,60 грн., понесених витрат по демонтажу конструкцій.

Встановивши наведені обставини справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про рекламу», зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про рекламу» передбачено, що розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 3, 1 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затв. постановою КМУ від 29.12.2003р. №2067, зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил. Дозволом є документ установленої форми, виданий розповсюджувачу зовнішньої реклами на підставі рішення виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, який дає право на розміщення зовнішньої реклами на певний строк та у певному місці.

За приписами п. 4.2.9., 4.2.10. Правил розміщення зовнішньої реклами у м. Львові, затв. рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради №569, дозвіл надається терміном на п'ять років, за винятком випадків, якщо менший термін не зазначений у заяві. Виданий у встановленому порядку дозвіл є підставою для розміщення конструкцій зовнішньої реклами та видачі уповноваженим органом ордера/дозволу на виконання робіт, пов'язаних з благоустроєм місця (розриттям грунту) при встановленні наземних рекламних засобів.

Самовільно встановлений рекламний засіб - рекламний засіб, розміщений без виданого у встановленому порядку дозволу або не демонтований власником після прийняття робочим органом рішення про відмову у продовженні дозволу або виконавчим комітетом рішення про його скасування у встановлений термін (п. 2.1. Правил розміщення зовнішньої реклами у м. Львові).

Як стверджує позивач, здійснюючи господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 самовільно, без відповідного дозволу встановив зовнішні рекламні конструкції на фасаді будинку АДРЕСА_1 у м. Львові.

Відповідно до п. 2.1. Правил розміщення зовнішньої реклами у м. Львові (доповненого рішенням Львівської міської ради №332 від 17.05.2013), примусовий демонтаж конструкції - це засіб примусового усунення виявленого порушення вимог законодавства про рекламу (самовільного встановлення рекламного засобу), не усунутого суб'єктом господарювання у добровільному порядку.

У позовній заяві позивач зазначає, що оскільки в добровільному порядку відповідач конструкції не демонтував, 26.04.2016р. такі були демонтовані позивачем примусово із залученням сил та техніки третьої особи - ФОП ОСОБА_4, внаслідок чого КП «Адміністративно-технічне управління» зазнало витрат на загальну суму 8634,60 грн., які на його думку підлягають стягненню з відповідача на підставі п. 8.5. Правил розміщення зовнішньої реклами у м. Львові, як особи, якою самовільно були встановлені рекламні конструкції.

Однак, з твердженнями позивача про те, що відповідач є особою, яка самовільно встановила рекламні конструкції на фасаді будинку АДРЕСА_1 у м. Львові, а відтак зобов'язана відшкодувати КП «Адміністартивно-технічне управління» понесені витрати по демонтажу конструкцій, суд не погоджується, зважаючи на таке.

Так, положеннями п. 5, 10 Порядку провадження торговельної діяльності та правила торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів, затв. постановою КМУ від 15.06.2006р. №833 визначено, що суб'єкт господарювання провадить торговельну діяльність після його державної реєстрації, а у випадках, передбачених законодавчими актами, за наявності відповідних дозвільних документів (ліцензії, торговельного патенту тощо). Суб'єкти господарювання повинні забезпечити, зокрема, наявність на видному та доступному місці куточка покупця, в якому розміщується інформація про найменування власника або уповноваженого ним органу, книга відгуків та пропозицій, адреси і номери телефонів органів, що забезпечують захист прав споживачів; розміщення торговельного патенту, ліцензії відповідно до встановлених законодавством вимог.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази, як до прикладу, фотоматеріали з кутка споживача у приміщенні магазину по АДРЕСА_1, які б фіксували наявність вказаних вище документів саме на ФОП ОСОБА_1, як суб'єкта господарювання, який здійснює підприємницьку діяльність у приміщенні по АДРЕСА_1. Відповідач, в свою чергу, заперечує факт здійснення підприємницької діяльності за вказаною дресою.

На думку суду, така обставина як відсутність правовстановлюючих документів на ФОП ОСОБА_1 свідчить про безпідставність доводів позивача про те, що саме відповідач здійснював господарську діяльність в приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 та відповідно він і являвся власником демонтованих рекламних конструкцій над і біля входу в магазин за вказаною адресою.

Відхиляється судом і наявний в матеріалах справи Акт обстеження місця встановлення рекламного засобу від 28.12.2015р., як доказ належності конструкцій ФОП ОСОБА_1, оскільки вказаний акт складений одноособово інженером КП «Адміністративно-технічне управління», без залучення відповідача, без зазначення документів на підставі котрих було встановлено належність рекламних конструкцій ФОП ОСОБА_1 Як вбачається з вказаного акту, він складений лише на підставі слів продавця магазину. Разом з тим, не вказано ні прізвища, ні ініціалів вказаного продавця, а також інших даних, які б свідчили про правдивість вказаних слів. З фотографії, доданої до акту обстеження, теж не вбачається, що відповідна фотографія була зроблена на АДРЕСА_1, а також те, що сфотографовані на ній рекламні конструкції належать відповідачу чи були встановлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 32, ч. 1 ст. 33, ч. 1 ст. 34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Беручи до уваги те, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факту здійснення відповідачем господарської діяльності в приміщенні магазину по АДРЕСА_1 у м. Львові, не доведено, що саме ФОП ОСОБА_1 були встановлені конструкції зовнішньої реклами на фасаді зазначеного будинку, підстав для стягнення з відповідача 8634,60 грн. та відповідно задоволення позову немає.

В силу положень ст. 49 ГПК України судовий збір залишається за позивачем.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 4-3, 12, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 02.11.2016 р.

Суддя Крупник Р.В.