ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" листопада 2016 р.Справа № 922/3142/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Кулабуховій А.В.

розглянувши справу

за позовом Заступника керівника Чугуївської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі : 1. Відділу освіти Зміївської районної державної адміністрації; 2. Зміївської районної ради Харківської області
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
про визнання недійсним договору оренди приміщень та повернення майна
за участю представників сторін:

прокурор - Захарова Н.О., посвідчення №032956 від 10.04.2015 р.;

представник 1-го позивача - не з'явився;

представник 2-го позивача - не з'явився;

відповідач - ОСОБА_1 (особисто).

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Чугуївської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі: Відділу освіти Зміївської районної державної адміністрації, Зміївської районної ради Харківської області звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди приміщень та повернення майна.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається: на невідповідність умов спірного договору вимогам ст. 63 Закону України "Про освіту"; на невикористання навчальним закладом спірного приміщення для навчального процесу, що є підставою для визнання договору недійсним, оскільки заборона використання такого приміщення з іншою метою встановлена на законодавчому рівні.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 21 вересня 2016 року позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №922/3142/16.

Ухвалами Господарського суду Харківської області розгляд справи неодноразово відкладався.

31 жовтня 2016 року від Відділу освіти Зміївської районної державної адміністрації надійшла заява (вх. №35604), в якій просить суд судове засідання призначене на 01 листопада 2016 року розглянути без участі представника 1-го позивача.

31 жовтня 2016 року через канцелярію Господарського суду Харківської області від Зміївської районної ради Харківської області надійшли додаткові письмові пояснення до позовної заяви (вх. №35748), в яких зазначено, що відповідач орендує спірну частину нежитлового приміщення з 1998 року. За цей час відповідачем було проведено роботи з поліпшення орендованого майна, а саме: проведені роботи щодо гідроізоляції приміщення, відремонтована вентиляційна система приміщення, здійснено заміну каналізаційної системи приміщення, відремонтовано електропроводку та замінено лічильник світла, проведено газопостачання до приміщення та встановлено газовий лічильник, здійснено реконструкцію входу у приміщення та інші роботи. Орендована частина нежитлового приміщення, що знаходиться на балансі відділу освіти Зміївської районної державної адміністрації та перебуває у спільній власності територіальної громади Зміївського району є складовою частиною приміщення, в якому на 1-му поверсі розташований КЗ "Зміївський краєзнавчий музей" Зміївської райнної ради Харківської області, на 2-му поверсі - Зміївська дитячо-юнацька спортивна школа, а частина нежитлового приміщення, що орендує відповідач є підвальною частиною приміщення, яка має окремий ізольований вхід. Зазначена частина нежитлового приміщення не використовується в навчальному процесі, не містить обладнання та комунікацій для забезпечення утримання навчального закладу, не є суміжним приміщенням з приміщеннями, що використовуються позашкільним навчальним закладом. Враховуючи викладене, Зміївська районна рада вважає, що договір оренди частини нежитлового приміщення між відділом освіти Зміївської районної державної адміністрації та ФОП ОСОБА_1 укладено без порушень чинного законодавства України та не суперечить інтересам держави та суспільства.

До початку судового засіданні 01 листопада 2016 року через канцелярію Господарського суду Харківської області від Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 надійшла заява (вх. №36137), в якій просить суд долучити до матеріалів справи довідки Зміївської районної ради та відділу освіти Зміївської районної державної адміністрації. Надані документи судом досліджені та долучені до матеріалів справи.

В судовому засіданні 01 листопада 2016 року прокурор позовні вимоги підтримав повністю, з підстав, викладених у позовній заяві та просив суд задовольнити позов. Прокурор доводить, що спірне приміщення належить до об'єктів освіти та не може використовуватись не за призначенням. Невикористання приміщення для навчального процесу, на думку прокурора, не є підставою для визнання правомірним договору оренди, оскільки нормами чинного законодавства встановлена заборона використання цього приміщення з іншою метою.

Представник першого позивача в судове засідання не з'явився, В матеріалах справи наявна заява відділу освіти Зміївської районної державної адміністрації про розгляд справи за відсутності його представника.

Зміївська районна рада Харківської області в судове засідання свого уповноваженого представника не направила. В матеріалах справи наявна заява другого позивача, в якій просить суд розглянути справу без участі представника.

Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував та просив суд відмовити в задоволенні позову прокурора з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

В судовому засіданні 01 листопада 2016 року прокурор та відповідач не виявили наміру подавати додаткові докази чи пояснення по справі в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень.

За висновками суду, в матеріалах справи № 922/3412/16 достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору та є необхідними для прийняття повного і обґрунтованого судового рішення.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги прокурора та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення прокурора та відповідача, суд встановив наступне.

Між Відділом освіти Зміївської районної державної адміністрації (Орендодавець) та Фізичної особою-підприємцем ОСОБА_1 (Орендар) було укладено Договір оренди частини нежитлових приміщень від 19 квітня 2016 року (надалі - Договір оренди), відповідно до предмету якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв у строкове платне користування частину нежитлового приміщення загальною площею 192,2 кв. м, яка розташована в будівлі за адресою: АДРЕСА_1 (Майно), що знаходиться на балансі відділу освіти Зміївської районної державної адміністрації, склад і вартість якого визначена згідно зі звітом з незалежної оцінки станом на 17.03.2016 р. і становить 150 070,00 грн. Майно передається в оренду з метою розміщення ресторану з нічним режимом роботи (пункти 1.1., 1.2. Договору оренди).

У відповідності до пункту 2.2. Договору оренди, передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в Орендаря права власності на це майно. Власником майна залишаються територіальні громади сіл, селищ, міста району, а Орендар користується ним протягом строку оренди.

Згідно з пунктом 3.1. Договору оренди, орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду майна, що знаходиться у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міста району, затвердженої рішенням LXX сесії VI скликання Зміївської районної ради від 05.06.2015 р. і становить за перший місяць оренди 2016 року 3 715,75. Ставка орендної плати становить 30% за рік.

Цей договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє х 19 квітня 2016 р. до 18 березня 2019 р. включно (пункт 10.1. Договору оренди).

На виконання умов Договору оренди, Орендодавцем згідно Акту приймання-передачі частини нежитлового приміщення, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міста Зміївського району в уособлені Зміївської районної ради від 20 квітня 2016 року передано Орендарю спірна частина нежитлового приміщення (т. 1, арк. с. 20).

Звертаючись до господарського суду, прокурор зазначав, що за результатами вивчення Зміївським відділом Чугуївської місцевої прокуратури стану додержання вимог діючого законодавства під час надання в оренду державного та комунального майна освітніх закладів, встановлено, що спірний Договір оренди частини нежитлових приміщень від 19 квітня 2016 року не відповідає вимогам діючого законодавства, оскільки спірні приміщення було передано в оренду для використання, не пов'язаного з навчально-виховних процесом, що суперечить чинному законодавству та порушує інтереси держави. Матеріально-правовою підставою позову прокурор визначив частину п'яту статті 63 Закону України "Про освіту", п. 3.19 Державних санітарних правил і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та навчально-виховного процесу ДСанПіН 5.5.2.008-01 та статті 203, 215 Цивільного кодексу України.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги прокурора не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

При цьому на підставі ст. 215 Цивільного кодексу України недійсними можуть визнаватися не лише правочини, які не відповідають цьому Кодексу, а й такі, що порушують вимоги інших законодавчих актів України, указів Президента України, постанов Кабінету Міністрів України, інших нормативно-правових актів, виданих державними органами, у тому числі відомчих, зареєстрованих у встановленому порядку.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Частиною 1 статті 207 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано недійсним.

За положеннями ч. 1 ст. 759, ч. 3 ст. 760 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк; особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Статтею 28 Закону України "Про освіту" встановлено, що система освіти складається із навчальних закладів, наукових, науково-методичних і методичних установ, науково-виробничих підприємств, державних і місцевих органів управління освітою та самоврядування в галузі освіти.

У відповідності до положень статті 29 Закону України "Про освіту", структура освіти включає, зокрема, позашкільну освіту.

Згідно частини 1 статті 39 Закону України "Про освіту", до позашкільних навчальних закладів належать: палаци, будинки, центри, станції дитячої, юнацької творчості, учнівські та студентські клуби, дитячо-юнацькі спортивні школи, школи мистецтв, студії, початкові спеціалізовані мистецькі навчальні заклади, бібліотеки, оздоровчі та інші заклади.

Оскільки, спірна орендована частина нежитлового приміщення, що знаходиться на балансі відділу освіти Зміївської районної державної адміністрації та перебуває у спільній власності територіальної громади Зміївського району є складовою частиною приміщення, в якому на 1-му поверсі розташований КЗ "Зміївський краєзнавчий музей" Зміївської райнної ради Харківської області, на 2-му поверсі - Зміївська дитячо-юнацька спортивна школа, прокурором невірно застосовано норми Державних санітарних правил і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів, які затверджені постановою Головного державного санітарного лікаря України № 63 від 14.08.2001р., тоді як відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України "Про позашкільну освіту" вимоги до матеріально-технічної бази позашкільного навчального закладу визначаються відповідними будівельними і санітарно-гігієнічними нормами, правилами і стандартами облаштування та утримання позашкільного навчального закладу, навчальними планами та програмами.

Частиною 1 ст. 63 Закону України "Про освіту" визначено, що матеріально-технічна база навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інші цінності. Майно навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених чинним законодавством.

Відповідно до ст. 61 Закону України "Про освіту", фінансування державних навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти здійснюється за рахунок коштів відповідних бюджетів, коштів галузей народного господарства, державних підприємств і організацій, а також додаткових джерел фінансування. Додатковими джерелами фінансування, у тому числі, визначено доходи від надання в оренду приміщень.

Згідно Переліку платних послуг, які можуть надаватися державними навчальними закладами, який затверджено Постановою КМ України від 27 серпня 2010 р. № 796 одним із видів платних послуг є здавання в оренду будівель, споруд та іншого нерухомого майна, обладнання, не пов'язаних з навчально-виховною, навчально-виробничою, науковою діяльністю, яке не погіршує соціально-побутові умови працівників закладів і установ освіти, студентської та учнівської молоді (п. 2 розділ 8 Переліку).

До матеріально-технічної бази позашкільного навчального закладу належать приміщення, споруди, обладнання, засоби зв'язку, транспортні засоби, земельні ділянки, рухоме і нерухоме майно, що перебуває у його власності або у повному господарському віданні, оперативному управлінні, орендоване чи надане йому засновником (власником) (ч.2 ст.27 Закону України "Про позашкільну освіту").

Як зазначає Зміївська районна рада Харківської області, частина нежитлового приміщення, яке передана в оренду відповідачу, не використовується в навчальному процесі, не містить обладнання та комунікацій для забезпечення утримання навчального закладу, не є суміжним приміщенням з приміщеннями, що використовуються позашкільним навчальним закладом.

Таким чином, законодавством, яке регулює спірні правовідносини, передбачена можливість отримання закладами освіти додаткового джерела фінансування з надання платних послуг, внаслідок здавання в оренду належного майна, з умовою однак, щодо можливості передачі в оренду будівель, споруд та іншого нерухомого майна, обладнання, не пов'язаних з навчально-виховною, навчально-виробничою, науковою діяльністю та у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі. При цьому ці платні послуги не можуть надаватися державними або комунальними позашкільними навчальними закладами замість або в межах освітньої діяльності.

Об'єкт оренди є окремим приміщенням, має окремий вхід та безпосередньо не використовувалось у навчально-виховному процесі, оскільки до передачі в оренду знаходилось в стані не придатному для використання.

Постановою Кабінету Міністрів України № 796 від 27.08.2010 року "Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності" затверджено перелік платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності.

Частиною 2 пункту 8 цієї Постанови передбачена можливість надання в оренду будівель, споруд, окремих тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується у навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

Водночас, пунктом 5 статті 63 Закону України "Про освіту" встановлено, що об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Крім того прокурором фактично не доведено обставин, які б свідчили про те, що спірний об`єкт оренди безпосередньо використовувався у навчальному процесі, проте внаслідок укладення договору оренди не може використовуватись за призначенням; або укладення даного договору погіршує соціально-побутові умови осіб, які навчаються чи працюють у цьому навчальному закладі.

Матеріали справи не містять також фактів спричинення перешкод або унеможливлення надання освітніх послуг чи зменшення обсягу цих послуг внаслідок укладання договору (та яким саме способом).

В той же час матеріалами справи підтверджується, що за договором оренди частини нежитлових приміщень від 19 квітня 2016 року в оренду передано не об'єкт, не підрозділ та не цілісний майновий комплекс, а частина нежитлових приміщень, які безпосередньо не використовувалося в освітній, навчально-виховній, навчально-виробничній, науковій діяльності.

Зазначені обставини спростовують твердження прокурора щодо відношення спірного об`єкта (частини приміщення) до об`єктів освіти та використання даного приміщення у навчальному процесі.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Пункт 2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 12 19.05.2013 року „Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" зазначено, що відповідно до статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, коли між сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов, і Загальний порядок укладення господарських договорів визначено ст. 181 Господарського кодексу України, згідно якої господарський договір викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

Відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

В даному випадку, сторони підписали спірний договір оренди при їх вільному волевиявленні та вчинили дії, які свідчать про прийняття їх до виконання, тобто дії сторін спрямовані на реальне настання правових наслідків, обумовлених договорами оренди щодо передачі майна в користування позивача на умовах оренди, а їх внутрішня воля відповідала зовнішньому її прояву, тому посилання прокурора на те, що спірний правочин не відповідає статті 203 Цивільного кодексу України не підтверджені належними та допустимими доказами.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що прокурором не доведено, що орендоване за спірним договором частина приміщення до його укладення використовувалось навчальним закладом у навчально-виховній роботі або технологічно пов`язане з навчально-виховним процесом, не доведено факт порушення прав вихованців та осіб, які працюють у даному навчальному закладі. Крім того, до матеріалів справи прокурором не надано доказів фінансування на утримання орендованого приміщення за рахунок коштів відповідного бюджету.

При цьому, суд вважає безпідставними посилання прокурора на порушення приписів ч. 5 ст. 63 Закону України "Про освіту", якою встановлено, що об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням, оскільки правило вказаного пункту не містить обмежень щодо можливості використання частини приміщень.

Вказана правова позиція викладена також в постанові Вищого господарського суду України від 14.05.2014 року по справі №925/1800/13.

Виходячи з положень статей 41, 143 Конституції України, статті 181, глави 58 Цивільного кодексу України, 283, 287 Господарського кодексу України, Закону України "Про освіту", нерухоме майно, яке перебуває у комунальній власності, є об'єктом цивільного права, а держава та територіальні громади через свої органи беруть участь у відносинах користування та розпорядження комунальним майном з метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав осіб, у віданні яких знаходиться вказане майно.

Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Частинами 5, 7 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду; майнові операції, які здійснюються органами місцевого самоврядування з об'єктами права комунальної власності, не повинні ослаблювати економічних основ місцевого самоврядування, зменшувати обсяг та погіршувати умови надання послуг населенню.

Таким чином, із вищевказаних норм закону випливає, що орган виконавчої влади та місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження майном комунальної власності діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника комунального майна.

Суд також зазначає, що відповідно до статті 2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує справи за позовними прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави.

Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Відповідно до статті 29 Господарського процесуального кодексу України прокурор для представництва інтересів громадянина або держави в господарському суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво) повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених частинами другою або третьою статті 25 Закону України "Про прокуратуру".

Проте, прокурор при поданні позовної заяви не обґрунтував, яким чином укладення спірного договору порушує права та охоронювані законом інтереси держави в особі першого або другого позивачів, в чому полягає таке порушення, враховуючи, що позивачі не належать до навчальних закладів.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що в матеріалах справи відсутні докази використання майна, яке є предметом оспорюваного договору, всупереч діючих норм права, суд дійшов висновку, що позовні вимоги прокурора про визнання договору оренди частини нежитлових приміщень від 19 квітня 2016 року недійсним є безпідставними, недоведеними, а тому такими, що задоволенню не підлягають .

Також задоволенню не підлягають і вимоги про зобов'язання відповідача звільнити нежитлове приміщення та повернути його позивачу, які є похідними від вимоги про визнання договору недійсним.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується статтею 49 Господарського процесуального кодексу України, України, покладаючи судові витрати зі сплати судового збору на прокурора.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 203, 207, 215 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 26, 32, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові Заступника керівника Чугуївської місцевої прокуратури в інтересах держави в інтересах держави в особі: Відділу освіти Зміївської районної державної адміністрації, Зміївської районної ради Харківської області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди приміщень та повернення майна - відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного господарського суду протягом десяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 07.11.2016 р.

Суддя Т.О. Пономаренко

справа №922/3142/16