ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08.11.16р. Справа № 904/8525/16

За позовом ОСОБА_1

до Публічного акціонерного товариства "КРИВОРІЗЬКИЙ ТУРБІННИЙ ЗАВОД "КОНСТАР"

про стягнення заробітної плати

Суддя Єременко А.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, пасп. НОМЕР_1 від 18.11.97р.;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

В провадженні господарського суду Дніпропетровської області з 12.08.14р. перебуває справа № 904/5722/14 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "КРИВОРІЗЬКИЙ ТУРБІННИЙ ЗАВОД "КОНСТАР".

Згідно ч. 4 ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про стягнення заробітної плати. Аналогічні положення містяться в п. 7 ч. 1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України.

Громадянин ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "КРИВОРІЗЬКИЙ ТУРБІННИЙ ЗАВОД "КОНСТАР" про стягнення заробітної плати та з урахуванням заяви (вх. № 68539/16 від 08.11.16р.) просить стягнути з останнього на свою користь заборгованість по заробітній платі у сумі 19 978, 49 грн.; компенсацію середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільнені у сумі 49 357, 80 грн.; компенсацію моральної шкоди у сумі 5 000, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при звільненні з Публічного акціонерного товариства "КРИВОРІЗЬКИЙ ТУРБІННИЙ ЗАВОД "КОНСТАР" 30.03.15р. позивачу не було сплачено заборгованість по заробітній платі та не проведено остаточний розрахунок у день звільнення.

Відповідач визнає заборгованість по заробітній платі у сумі 19 978, 49 грн., проти решти вимог відповідач заперечує. Відповідач зазначає, що предметом позовних вимог Позивача є стягнення заборгованості з заробітної плати, який не входить до переліку обставин, при настанні яких передбачена виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Окрім того, за доводами відповідача, розмір відшкодування моральної шкоди, заявлений позивачем, не відповідає обсягу немайнових втрат, які зазнав позивач.

В судовому засіданні 08.11.16р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, прийнятий на роботу до Публічного акціонерного товариства "КРИВОРІЗЬКИЙ ТУРБІННИЙ ЗАВОД "КОНСТАР" на посаду різника на пилах, ножовках, станках по третьому розряду в цех № 10 30.12.1979р., що підтверджується копією трудової книжки позивача.

30.03.15р. позивача звільнено з Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД" на підставі п. 1 ст. 38 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) - за власним бажанням, що підтверджується копією трудової книжки позивача.

Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належним чином оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Як вбачається із матеріалів справи (довідка про заборгованість по заробітній платі № 151/922 від 04.07.16р.) позивачу при розрахунку 30.03.15р., в кінцевий розрахунок підлягає виплаті 19 978, 49 грн.

Відповідачем не надано доказів виплати позивачу заробітної плати у сумі 19 978, 49 грн., чим порушено приписи ст. 116 КЗпП України щодо виплати при звільненні працівнику всіх сум, що належать йому від підприємства, з огляду на що, суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу в розмірі 19 978, 49 грн.

У зв'язку з тим, що позивачеві не було виплачено належну йому заробітну плату, останнім нараховано компенсацію середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.03.15р. по 08.08.16р. у сумі 49 357, 80 грн.

Так, статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Обчислення середньої заробітної плати для нарахування компенсації за час затримки працівникові всіх належних йому сум, проводиться у відповідності до порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100, виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Нарахування виплат провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (абз. 1 п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100).

Приписами п. 20 постанови пленуму Верховного суду України № 13 від 24.12.1999р. встановлено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Враховуючи зазначене, та те, що прострочення сплати заробітної плати з боку відповідача має місце, суд вбачає підстави для часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.03.15р. по 08.08.16р. у сумі 42 275, 60 грн.

В решті позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позов задоволенню не підлягає, оскільки при нарахуванні середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільнені позивачем допущено помилку, так позивачем в розрахунку зазначено, що останні два місяці, що передують звільненню є лютий та березень 2015 року, проте останніми двома місяцями, що передують звільненню позивача є січень та лютий 2015 року.

Позивач також заявив до стягнення з відповідача компенсацію моральної шкоди у сумі 5 000, 00 грн.

У відповідності до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За приписами ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством (пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди").

Враховуючи відсутність належного обґрунтування як самого факту заподіяння позивачу моральних страждань, так і розміру заявленої до стягнення суми моральної шкоди, позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 5 000, 00 грн. не підлягають задоволенню.

Отже, позов підлягає задоволенню частково.

Суд відхиляє доводи відповідача щодо того, що предметом позовних вимог позивача є стягнення заборгованості з заробітної плати, який не входить до переліку обставин, при настанні яких передбачена виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки позивач у позовній заяві обґрунтовує свої вимоги щодо стягнення середнього заробітку нормою ст. 117 КЗпП України, якою передбачено виплату працівникові його середнього заробітку за час затримки виплат належних при звільнені сум.

Відповідно до ч. 4 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по справі слід покласти на відповідача, пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", господарський суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "КРИВОРІЗЬКИЙ ТУРБІННИЙ ЗАВОД "КОНСТАР" (50045, м. Кривий Ріг, вул. Окружна, буд. 127; ) на користь ОСОБА_1 (50000, АДРЕСА_1) заборгованість по заробітній платі у сумі 19 978, 49 грн., компенсацію середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.03.15р. по 08.08.16р. у сумі 42 275, 60 грн., про що видати наказ.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "КРИВОРІЗЬКИЙ ТУРБІННИЙ ЗАВОД "КОНСТАР" (50045, м. Кривий Ріг, вул. Окружна, буд. 127; ) на користь державного бюджету (одержувач - управління Державної казначейської служби України у Жовтневому районі м. Дніпропетровська, , р/р 3005, банк одержувача ГУДКСУ у Дніпропетровській області, МФО 805012, КБКД 22030001, судовий збір, код ЄДРПОУ господарського суду Дніпропетровської області 03499891) 1 378, 00 грн. - судового збору, про що видати наказ.

Суддя А.В. Єременко

Повне рішення складено 10.11.16р.