РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2016Справа №910/18548/16
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «ОТІС»
до про Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» стягнення заборгованості у розмірі 14 778 грн. 82 коп.
Представники:

від Позивача: Самойленко М.Л. (представник за Довіреністю);

від Відповідача: не з'явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Приватне акціонерне товариство «ОТІС» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості у розмірі 14 778 грн. 82 коп.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 12.10.2013 року між Приватним акціонерним товариством «ОТІС» (Підрядник) та Комунальним підприємством «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» (Замовник) було укладено Договір на капітальний ремонт ліфта D24T №540, відповідно до умов якого Замовник доручив, а Підрядник прийняв на себе обов'язки по виконанню капітального ремонту ліфта, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Жмеринська, 16 (5 під'їзд) реєстр №6140, придбання необхідних матеріалів для виконання робіт за рахунок коштів Замовника, а Замовник зобов'язався сплатити Підряднику вартість робіт, матеріалів та послуг, які визначені в кошторисній документації. Як зазначає Позивач, він належним чином виконав умови цього Договору, що підтверджується Актом приймання виконаних будівельних робіт та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт на суму 14 778 грн. 82 коп., проте Відповідач в порушення умов Договору не здійснив оплату за виконані роботи у повному обсязі. Таким чином, заборгованість Відповідача перед Приватним акціонерним товариством «ОТІС» становить 14 778 грн. 82 коп.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 11.10.2016 р. порушено провадження у справі № 910/18548/16, судове засідання призначено на 02.11.2016 р.

21.10.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, яким просив суд розстрочити виконання рішення суду на 1 рік.

01.11.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 11.10.2016 року.

В судовому засіданні 02 листопада 2016 року представник Позивача підтримав вимоги та доводи, викладені в позовній заяві, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, заперечив проти задоволення клопотання Відповідача про розстрочку виконання рішення суду. Представник Відповідача в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованого повідомлення про вручення 17.10.2016 року уповноваженій особі підприємства Відповідача ухвали суду.

Таким чином, Суд приходить до висновку, Відповідач про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Приймаючи до уваги, що Відповідач був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, Суд вважає, що неявка в судове засідання представника Відповідача не є перешкодою для прийняття Рішення у даній справі.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 02 листопада 2016 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

12.10.2013 року між Приватним акціонерним товариством «ОТІС» (Підрядник) та Комунальним підприємством «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» (Замовник) було укладено Договір на капітальний ремонт ліфта D24T №540, відповідно до умов якого Замовник доручив, а Підрядник прийняв на себе обов'язки по виконанню капітального ремонту ліфта, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Жмеринська, 16 (5 під'їзд) реєстр №6140, придбання необхідних матеріалів для виконання робіт за рахунок коштів Замовника, а Замовник зобов'язався сплатити Підряднику вартість робіт, матеріалів та послуг, які визначені в кошторисній документації.

Відповідно до п.2.1 Договору договірна ціна визначається на основі твердого кошторису, складеного за Правилами визначення вартості будівництва ДБН Д.1.1-1, що є невід'ємною частиною Договору, є твердою, узгоджена Сторонами і складає 14 778 грн. 82 коп.

Виконання робіт оформляється актом за формою КБ-2в та довідкою за формою КБ3 не пізніше останнього робочого дня звітного місяця. (п.2.2 Договору)

Згідно з п.2.3 Договору оплата вартості капітального ремонту ліфта згідно з п.п.2.1 Договору здійснюється Замовником протягом 5 робочих днів з дня підписання акта виконаних робіт за формою КБ-2в та довідки за формою КБ-3.

У п.5.1 Договору встановлено, що цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до виконання сторін своїх обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору на капітальний ремонт ліфта D24T №540 від 12.10.2013 року Позивач виконав капітальний ремонт ліфта, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Жмеринська, 16 (5 під'їзд) реєстр №6140, а Відповідач в свою чергу прийняв вказані роботи, що підтверджується Актом приймання виконаних будівельних робіт №1 за жовтень 2013 р. та Довідкою про вартість виконаних будівельних робіт за жовтень 2013 р. від 31.10.2013 року на суму 14 778 грн. 82 коп.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що Відповідач в порушення умов Договору не здійснив оплату за виконані роботи у повному обсязі. Таким чином, заборгованість Відповідача перед Приватним акціонерним товариством «ОТІС» становить 14 778 грн. 82 коп.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «ОТІС» підлягають задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору на капітальний ремонт ліфта D24T №540 від 12.10.2013 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.1, 2 ст. 837 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку,

переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору на капітальний ремонт ліфта D24T №540 від 12.10.2013 року Позивач виконав капітальний ремонт ліфта, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Жмеринська, 16 (5 під'їзд) реєстр №6140, а Відповідач в свою чергу прийняв вказані роботи, що підтверджується Актом приймання виконаних будівельних робіт №1 за жовтень 2013 р. та Довідкою про вартість виконаних будівельних робіт за жовтень 2013 р. від 31.10.2013 року на суму 14 778 грн. 82 коп., які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку.

Виконання робіт оформляється актом за формою КБ-2в та довідкою за формою КБ3 не пізніше останнього робочого дня звітного місяця. (п.2.2 Договору)

Згідно з п.2.3 Договору оплата вартості капітального ремонту ліфта згідно з п.п.2.1 Договору здійснюється Замовником протягом 5 робочих днів з дня підписання акта виконаних робіт за формою КБ-2в та довідки за формою КБ-3.

Таким чином, заборгованість Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» перед Приватним акціонерним товариством «ОТІС» за Договором на капітальний ремонт ліфта D24T №540 від 12.10.2013 року становить 14 778 грн. 82 коп.

Проте, Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати Відповідачем грошових коштів Приватному акціонерному товариству «ОТІС» в розмірі 14 778 грн. 82 коп.

Отже, Суд приходить до висновку, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив оплату вартості виконаних та прийнятих робіт в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення 14 778 грн. 82 коп. - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Таким чином, з Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» на користь Приватного акціонерного товариства «ОТІС» підлягає стягненню заборгованість у розмірі 14 778 грн. 82 коп.

Щодо Заяви Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» про розстрочку виконання рішення суду на один рік шляхом сплати щомісячних платежів рівними частками, яка вмотивована тим, що Відповідач на сьогоднішній день не зможе виконати прийняте судом рішення, оскільки знаходиться в скрутному фінансовому становищі, Суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 6 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Розстрочка означає виконання рішення, частинами, встановленими господарським судом, з певним інтервалом в часі. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (пункт 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" № 9 від 17.10.2012 р.).

Таким чином, в основу судового акту про надання розстрочки або відстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють чи роблять неможливим його виконання. Тобто, суд повинен враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Однак, Суд зазначає, що Комунальним підприємством «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» не доведено наявність обставин, з якими пов'язана можливість розстрочки виконання рішення. Крім того, Відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження наявності виключних обставин, що ускладнюють чи роблять неможливим його виконання, а також не надано належних та допустимих доказів того, що у разі розстрочки виконання рішення суду заборгованість Відповідачем буде погашена.

Суд також звертає увагу на те, що пунктом 9 частини 3 статті 129 Конституції України закріплено принцип обов'язковості рішень суду.

При цьому Суд зазначає, що під час розгляду заяв про розстрочку виконання судового рішення господарський суд також повинен враховувати інтереси кредитора. Так, в судовому засіданні представник Позивача заперечив проти розстрочки виконання рішення суду.

За таких підстав, враховуючи приписи чинного законодавства України, фактичні обставини справи, матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, Суд приходить до висновку, що заява Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» про розстрочку виконання рішення суду на один рік шляхом сплати щомісячних платежів рівними частками задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на Відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33,36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. Позов Приватного акціонерного товариства «ОТІС» - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» (03134, м.Київ, ВУЛ. СИМИРЕНКА, будинок 17, Ідентифікаційний код юридичної особи 36037999) на користь Приватного акціонерного товариства «ОТІС» (03062, м.Київ, ВУЛИЦЯ ЧИСТЯКІВСЬКА, будинок 32, Ідентифікаційний код юридичної особи 14357579) заборгованість у розмірі 14 778 (чотирнадцять тисяч сімсот сімдесят вісім) грн. 82 (вісімдесят дві) коп. та судовий збір у розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 07 листопада 2016 року.

Суддя О.В. Чинчин