ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2016 Справа № 917/1556/16

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, вул. Садова буд. 13а, с. Сем`янівка, Полтавський район, Полтавська область, 38721

до Управління праці та соціального захисту населення Диканської райдержадміністрації, вул. Леніна, 117, смт. Диканька, Диканський район, Полтавська область, 38500

про стягнення суми основного боргу, інфляційних та річних

Суддя Сірош Д.М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, паспорт серії КН 869406 виданий Київським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській обл.

від відповідача: не з'явилися

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено про дату складення повного рішення у відповідності до ст. 85 ГПК України.

Суть спору: Розглядається позов про стягнення з відповідача заборгованості по договору № 3 від 13.01.2015 у розмірі 32433,16 грн, з яких: основний борг - 30221,22 грн; 3% річних - 670,66 грн; інфляційні - 1541,28 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договірних зобов'язань в частині здійснення компенсаційних виплат за надані позивачем послуги з перевезення пільгових категорій населення.

У відзиві на позов відповідач проти позовних вимог заперечує та стверджує, що свої зобов'язання щодо відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок пільгового перевезення пасажирів автомобільним транспортом, здійснює у межах умов встановлених діючим законодавством та договором, тобто тільки в межах бюджетних асигнувань на відповідний рік.

Також, відповідач зазначає, що заборгованість за пільговий проїзд окремих категорій громадян автомобільним транспортом приміського сполучення по ПП ОСОБА_2 в сумі 30221,22 грн виникла в результаті недофінансування з державного бюджету субвенції на реалізацію державних програм соціального захисту. В Законі України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» видатки на погашення заборгованостей за пільговий проїзд окремих категорій громадян автомобільним транспортом приміського сполучення станом на 01.10.2016 року не передбачені. В разі внесення відповідних змін до Закону та надання з державного бюджету відповідної субвенції на погашення заборгованості, кошти будуть перераховані управлінням праці та соціального захисту населення у визначені законодавством терміни.

Крім того, відповідач заперечує проти нарахування інфляційних та річних, посилаючись на те, що їх нарахування не передбачено договором.

Відповідач просить суд розгляд справи здійснювати без участі представника управління.

Суд задовольнив зазначене клопотання.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд встановив:

ОСОБА_1 здійснює надання послуг з перевезення пасажирів, багажів автомобільним транспортом на підставі Ліцензії серії АВ № 562878, виданої Державною інспекцією України з безпеки на наземному транспорті (Укртрансінспекція) 29.10.2010.

13.01.2015 Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (надалі - перевізник, позивач) та Управління соціального захисту населення Диканської районної державної адміністрації (відповідач, платник) уклали договір № 3 про компенсацію витрат на перевезення окремих пільгових категорій громадян у Диканському районі приміським автомобільним транспортом загального користування.

22.01.2015 сторони підписали додаткову угоду № 1, а 18.05.2015 року - додаткову угоду № 2.

Відповідно до умов вказаного договору (п. 1.1 та п.2.2) перевізник зобов'язується забезпечувати перевезення приміським автомобільним транспортом загального користування окремих пільгових категорій громадян, відповідно до ст. 37 Закону України Про автомобільний транспорт від 23.02.2006 № 3492-ІУ (автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом ), а Платник зобов'язується здійснювати відшкодування компенсації за перевезення окремих пільгових категорій громадян приміським автомобільним транспортом загального користування на умовах та в порядку, встановлених даним договором. Кошти для компенсації за перевезення окремих пільгових категорій громадян перераховуються Платником на розрахунковий рахунок Перевізника, згідно з поданими ним розрахунками, за формою, передбаченою Додатком № 4 цього Договору, в порядку, визначеному пунктом 7 статті 51 Бюджетного кодексу України, та не пізніше 5 банківських днів з моменту надходження відповідної суми коштів на рахунок Платника.

Згідно з п. 2.1 додаткової угоди № 1 від 22.01.2015 до договору № 3 сторони узгодили, що річна сума договору становить 90000,00 грн з урахуванням додаткових угод. Договір набуває чинності з 13.01.2015 і діє по 31.12.2015 на маршрутах Полтава - Диканька, крім випадків дострокового його розірвання ( п. 5.1 договору ).

Зміст договору № 3 від 13.01.2015 свідчить, що у зв'язку з його укладенням між сторонами виникли правовідносини з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування.

Відповідно до ч. 6 ст. 306 ГК України відносини, пов'язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Зокрема, відносини з перевезення пасажирів регулюються спеціальним щодо даного виду правовідносин Законом України «Про автомобільний транспорт».

Відповідно до ст.7 Закону України «Про автомобільний транспорт» забезпечення організації пасажирських перевезень на міських автобусних маршрутах загального користування покладається на виконавчий орган сільської, селищної, міської ради відповідного населеного пункту.

Згідно з ч. 1 ст. 29 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб'єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про автомобільний транспорт» відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобов'язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під'їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів), розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону України «Про автомобільний транспорт» договір про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування міському, приміському та міжміському, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), укладається між органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування та автомобільним перевізником і вважається укладеним з моменту його підписання сторонами.

Згідно з ч. 1, 2, 4 Закону України «Про автомобільний транспорт» пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом. Види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень.

В свою чергу, відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону України «Про автомобільний транспорт» органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані надати перевізникам, які здійснюють пільгові перевезення пасажирів та перевезення пасажирів за регульованими тарифами, компенсацію відповідно до закону.

Частиною 2 статті 916 ЦК України передбачено, що плата за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти, що здійснюється транспортом загального користування, визначається за домовленістю сторін, якщо вона не встановлена тарифами, затвердженими у встановленому порядку. Пільгові умови перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти транспортом загального користування можуть встановлюватися організацією, підприємством транспорту за їх рахунок або за рахунок відповідного бюджету у випадках, встановлених законом та іншими нормативно-правовими актами.

Умови відшкодування компенсацій, зокрема, за пільгові перевезення пасажирів автомобільним транспортом перевізникам визначається Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року № 256 (далі - Порядок).

Виходячи із змісту пунктів 2, 2-1 вказаної Постанови розпорядниками коштів місцевих бюджетів щодо розрахунків з постачальниками послуг визначені управління праці та соціального захисту населення.

Відповідно до п. 2 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення проводиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міста Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі. Забороняється фінансування місцевих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Відповідно до п. 2.2. договору платник зобов'язується перерахувати кошти для компенсації за перевезення окремих пільгових категорій громадян на розрахунковий рахунок Перевізника, згідно з поданими ним розрахунками, за формою, передбаченою Додатком № 4 цього договору, в порядку, визначеному пунктом 7 статті 51 Бюджетного кодексу України, та не пізніше 5 банківських днів з моменту надходження відповідної суми коштів на рахунок Платника.

Відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав в повному обсязі, внаслідок чого за ним утворився борг в сумі 30221,22 грн.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом не приймається до уваги посилання відповідача на відсутність бюджетних асигнувань, оскільки відсутність передбачених у видатках Державного бюджету України бюджетних коштів не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов'язання. При цьому, чинним законодавством не передбачається звільнення відповідача від відповідальності за порушення ним взятих на себе зобов'язань за підписаними ним чинними договорами.

Згідно з ч. 2 ст. 617 ЦК України, ч. 2 ст. 218 ГК України відсутність бюджетних коштів передбачених у видатках Державного бюджету України не виправдовує бездіяльність і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного суду України від 15.05.2012 року по справі № 11/446, яка є обов'язковою для суду згідно ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18 жовтня 2005 року, яке згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач не виконав свої зобов'язання по виплаті позивачу компенсації втрат за надані послуги з перевезення пільгових категорій громадян.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги, що матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем зобов'язань в частині компенсації позивачу на підставі договору № 3 від 13.01.2015 втрат за перевезення пільгових категорій громадян у встановлений строк, розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам, а також оскільки на момент прийняття рішення доказів сплати заборгованості відповідач суду не надав, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення основного боргу в розмірі 30221,22 грн.

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредиторів від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримання ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки за порушення виконання зобов'язання.

Заперечення відповідача стосовно нарахування інфляційних та річних судом відхиляється, оскільки їх нарахування передбачено ст. 625 Цивільного кодексу України.

За розрахунком, здійсненим позивачем та перевіреним судом, до стягнення з відповідача підлягає 1541,28 грн інфляційних за період 01.01.2016 - 26.09.2016 та 670,66 грн- 3% річних за період 01.01.2016 - 01.10.2016.

Судові витрати, понесені позивачем, відшкодовуються йому за рахунок відповідача з урахуванням ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 32 - 33, 43 - 44, 45, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Диканської районної державної адміністрації (38500, смт. Диканька, вул. Леніна 117, ідентифікаційний код 03195116) на користь приватного підприємця ОСОБА_1 (Полтавський район, с. Сем'янівка, вул. Садова, буд. 13а, ідентифікаційний код НОМЕР_1, р/р 9009 банк отримувача ПАТ "Укрсоцбанк", м. Полтава, МФО 300023) 30221,22 грн основного боргу, 670,66 грн - 3 % річних, 1541,28 грн інфляційних, 1378,00 грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 11.11.2016.

Суддя Д.М. Сірош