РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2016Справа №910/17746/16

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю "АТЦ "ЛІВОБЕРЕЖНИЙ"

до комунального підприємства по утриманню житлового господарства Печерського району м.Києва "Печерська брама"

про стягнення 17 247,25 грн.

Суддя Головатюк Л.Д.

Представники :

Від позивача - ОСОБА_1О.(дов. від 11.10.2016)

Від відповідача: ОСОБА_2В.(дов. від 24.11.2015)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Позивач звернувся до господарського суду м. Києва з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості, у зв"язку з неналежним виконанням умов договору про надання послуг б/н від 02.01.2014 у розмірі 17 247,25 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 03.10.2016 порушено провадження у справі №910/17746/16 та призначено до розгляду на 18.10.2016.

Представник відповідача в судове засідання 18.10.2016 не зявився, витребувані судом докази не подав, причин неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

В судове засідання 18.10.2016 прибули представники позивача та дали пояснення по справі.

Розгляд справи відкладено на 03.11.2016.

В судове засідання 03.11.2016 прибув представник позивача, дав пояснення по справі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 03.11.2016 також зявився, подав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти позову та просив відмовити в його задоволенні, у звязку з тим, що підписання представником відповідача відповідної робочої заявки та передача автомобіля позивачу для виконання останнім ремонтних робіт не є свідченням того, що представник відповідача погодився з переліком, обємом, вартістю необхідних ремонтних робіт та витратних матеріалів. Також відповідач здійснив власний перерахунок суми 3% річних та інфляційних збитків.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні складався протокол згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки (частина 1 статті 11 Цивільного кодексу України).

Як встановлено частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини.

02.01.2014 між товариством з обмеженою відповідальністю «АТЦ «ЛІВОБЕРЕЖНИЙ» (стара назва ТОВ «ГАЗ-АВТОЗАПЧАСТИНИ»)(далі за текстом позивач, виконавець) та КП УЖГ "ПЕЧЕРСЬКА БРАМА"(далі за текстом відповідач, замовник) було укладено Договір про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту автомобілів №ГАЗ-С/0017 (далі - договір).

Відповідно до п.1.1. договору предметом даного договору є виконання за завданням замовника робіт з ремонту та технічного обслуговування транспортних засобів та устаткування замовника.

Згідно п. 9.5. договору даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2014.

Пунктом 9.6. договору передбачено, що у випадку якщо жодна із сторін не заявить про свій намір розірвати або змінити умови договору за два місяці до його закінчення, даний договір вважається пролонгованим на такий самий строк.

В матеріалах справи відсутні докази заяви жодної із сторін про намір розірвати або змінити умови договору. Відтак, договір продовжує діяти.

Судом встановлено, що 13.01.2015 позивачем для проведення ремонтних робіт від представника відповідача було прийнято автомобіль марки: ГАЗ 2705, державний номер: АА8954СА, VІN: Х499360, 01.01.2006 року випуску, підтвердженням чого є підписаний ОСОБА_3 прийому-передачі автомобіля №ГА30000090 від 13.01.2015.

При цьому, в присутності представника відповідача, відповідно до п. 2.1.5. договору, позивачем було проведено діагностику транспортного засобу, на основі якої складено робочу заявку до ОСОБА_3 виконаних робіт № ГА30000090 від 19.01.2015 (з зазначенням переліку і обєму необхідних робіт), а також - попередній рахунок № ГА30000054 від 13.01.2015 (з зазначенням вартості необхідних ремонтних робіт, кількості та вартості деталей та інших витратних матеріалів, що повинні бути використані при проведенні ремонтних робіт).

Всупереч твердження відповідача, підписання його представником відповідної робочої заявки та передача автомобіля позивачу для виконання останнім ремонтних робіт є свідченням того, що представник відповідача погодився з переліком, обємом, вартістю необхідних ремонтних робіт та витратних матеріалів.

Як свідчать матеріали справи, позивач виконав умови укладеного з відповідачем договору у повному обсязі та повернув відповідачеві автомобіль, а відповідач прийняв зазначений автомобіль, надані послуги, також зазначив, що претензій до комплектності, якості вищевказаного товару та виконаних робіт не має, замінені запчастини отримані в повному обсязі, про що свідчить ОСОБА_3 виконаних робіт (Наряд-Замовлення) №ГА30000090 від 19.01.2015, на загальну суму 9699,84 (девять тисяч шістсот девяносто девять гривень, 84 копійки) гривень.

Пунктом 4.2.1. договору передбачено, що розрахунки за кожен відремонтований автомобіль, або агрегат здійснюється замовником на умовах відстрочення платежу в безготівковій формі на поточний рахунок виконавця протягом. 5-ти банківських днів з моменту оформлення (підписання) ОСОБА_3 виконаних робіт.

Таким чином, відповідач зобовязаний був оплатити вартість робіт і запчастин у розмірі 9699,84 (девять тисяч шістсот девяносто девять гривень, 84 копійки) гривень (суму основного боргу) до 27.01.2015. Проте, зазначене зобовязання не було виконано відповідачем.

Отже, судом встановлено факт наявності порушень відповідачем взятих на себе господарських зобовязань.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення ГК України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦКУ) Відповідно до ст.629 ЦКУ договір є обов'язковим до виконання сторонами, а отже умови договору, укладеного між сторонами є юридично обов'язковими.

Згідно ст. 173 ГК України один субєкт господарського зобовязання повинен вчинити певну дію на користь іншого субєкта, а інший субєкт має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205, 206 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

На підставі ст. 3 ЦК України, яка закріплює свободу договору, сторони мають право як врегулювати у договорі свої відносини, які не врегульовані цими актами, так і відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається у випадках і на умовах, встановлених договором.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобовязаний виконати всій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

В силу частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Договір укладений між сторонами має ознаки договору про надання послуг, а відтак до даних правовідносин мають застосуватися положення, що регулюють даний вид договорів.

Спірні правовідносини, які виникли у зв'язку з неналежним виконанням договору про надання послуг, до їх врегулювання застосовуються положення ст. 901 - 907 ЦК України.

Частиною 1 ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

В силу положень ч.1 ст.903 ЦК України замовник зобовязаний оплатити надані йому послуги в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Отже, факт несплати відповідачем позивачу винагороди за отримані послуги належним чином доведений, а також доведений обовязок відповідача оплатити позивачу винагороду за отримані послуги, що дає суду підстави задовольнити позов позивача в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 9699,84 грн.

Відповідно до статей 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Договір, згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних в сумі 481,54 грн. та інфляційні збитки в сумі 4394,03 грн.

Відповідач надав свій розрахунок 3% річних та інфляційних збитків за менший період, проте суд зазначає, що розрахунок позивача вірний і не потребує перерахунку.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобовязання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобовязання.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Згідно розрахунку позивача, 3% річних становлять 481,54 грн., інфляційні збитки становлять 4394,03 грн. Суд вважає даний розрахунок обґрунтованим та задовольняє позовні вимоги в цій частині.

Оскільки факт невиконання та прострочення грошового зобовязання відповідачем є доведеним, у позивача є всі правові підстави вимагати стягнення з відповідача передбаченої договором пені.

Відповідно до пункту 5.2. договору у випадку прострочення замовником оплати виконаних робіт більше 5-ти календарних днів - замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної суми неоплачених в строк виконаних робіт та наданих запасних частин до транспортного засобу замовника за кожен день прострочення.

Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» надає право сторонам самостійно визначати розмір неустойки за невиконання грошових зобов'язань, однак обмежує її розмір, фактично подвійною обліковою ставкою НБУ, що діє на час прострочення.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно із ст. 599 Цивільного Кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.4 ст. 549 ЦК України).

Згідно п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Оскільки відповідач не оплатив надані послуги, то позивач нарахував відповідачеві пеню, яка складає 2671,84 грн. Суд визнає даний розрахунок обґрунтованим та задовольняє позов в цій частині.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 33, 34, 49, 82-85, 116-118 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю "АТЦ "ЛІВОБЕРЕЖНИЙ" задовольнити повністю.

2. Стягнути з комунального підприємства по утриманню житлового господарства Печерського району м.Києва "Печерська брама" (01042, м.Київ, бульвар Марії Приймаченко, буд. 3, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "АТЦ "ЛІВОБЕРЕЖНИЙ" (02217, АДРЕСА_1, ) основний борг в сумі 9699(девять тисяч шістсот девяносто девять) грн. 84 коп., пеню в сумі 2671(дві тисячі шістсот сімдесят одна) грн. 84 коп., інфляційні втрати в сумі 4394(чотири тисячі триста девяносто чотири) грн. 03 коп., 3% річних в сумі 481(чотириста вісімдесят одна) грн. 54 коп. та судовий збір в розмірі 1 378(одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

3. Видати наказ.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене в порядку та строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

5. Копію рішення розіслати сторонам.

Суддя Головатюк Л.Д.

Дата підписання повного тексту рішення 10.11.2016