ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08.11.16р. Справа № 904/8021/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МН-СТРОЙ", м. Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРИВАТБУД", м. Дніпропетровськ

про стягнення 41 360,02 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Бойчук Ю.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, представник за довіреністю № б/н від 04.01.16р.

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "МН-СТРОЙ" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРИВАТБУД" (далі - відповідач) про стягнення 41 360,02 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору підряду № 13/10 від 13.10.14р., в частині розрахунків за виконану роботу.

Ухвалою господарського суду від 14.09.16р. порушено провадження у справі, прийнято позовну заяву до розгляду, призначено судове засідання на 13.10.16р.

Ухвалою господарського суду від 13.10.16р. відкладено судове засідання на 08.11.16р.

08.11.16р. повноважний представник відповідача у судове засідання вдруге не з'явився, відзив на позов та інші витребувані документи до суду не надав. Але, 07.11.16р. до суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв'язку з участю повноважного представника відповідача в іншому судовому засіданні, та продовження строку розгляду спору на підставі ст. 69 ГПК України.

Дослідивши подане клопотання відповідача про відкладення розгляду справи на іншу дату, господарський суд вважає за необхідне відмовити відповідачу в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи та розглянути справу в даному судовому засіданні без участі повноважного представника відповідача за наявними в ній матеріалами справи, оскільки:

По-перше, в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

По-друге, відповідач не обмежений у виборі осіб, котрі будуть здійснювати його представництво в господарському суді.

По-третє, у відповідача було достатньо часу для надання суду відзиву на позовну заяву та інших витребуваних судом документів.

По-четверте, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Повноважний представник позивача у судовому засіданні заявив про зменшення розміру позовних вимог та просив суд стягнути з відповідача 41 261,59 грн., про що також зазначено у поясненнях, які долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 08.11.16р. оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, подані документи, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

13.10.14р. між позивачем та відповідачем було укладено Договір підряду № 13/10 (далі -Договір), відповідно до умов п. 2.1. якого, відповідач доручає, а позивач зобов'язується на свій ризик, своїми силами та способами зі своїх матеріалів, виконати будівництво дорожнього покриття (в'їзд на територію об'єкта) на об'єкті, розташованому за адресою: Дніпропетровська області, Дніпропетровський район, Новоалександрівська сільська рада (в районі Аеропорту), а також виконати роботи зі складання тимчасової схеми організації дорожнього руху згідно СОУ45.2-6:2006 у встановленому законом порядку.

За приписами п. 4.1. Договору, Договірна ціна становить 807 000,00 грн., в тому числі ПДВ 20% - 134 500,00 грн.

Як зазначено у п. 5.1. Договору, оплата проводиться шляхом перерахування відповідачем на розрахунковий рахунок позивача безготівкових грошових коштів у наступному порядку:

- кожні 2 неділі сторонами підписуються проміжні акти виконаних робіт, після чого відповідач оплачує вартість виконаних робіт на протязі 3 банківських днів;

- остаточний розрахунок за виконані роботи проводиться відповідачем на протязі 3-х банківських днів після передачі сертифікатів на матеріали та підписання уповноваженими представниками сторін наступних документів:

? акта приймання виконаних підрядних робіт;

? довідки про вартість виконаних підрядних робіт та витрат по формі КБ-3;

? актів на приховані роботи;

? протоколи випробування проб ґрунту після ущільнення.

Відповідно до п. 5.2. Договору, документи, зазначені в пункті 5.1. цього Договору, готує позивач і надає на перевірку відповідачу кожні 2 тижні, відповідач перевіряє ці документи і протягом 5-ти робочих днів з моменту їх отримання або підписує їх, або повертає позивачу з мотивованою відмовою від їх підписання.

Згідно з п. 5.3. Договору, якщо в процесі здачі робіт по об'єкту, буде виявлено недопрацювання та дефекти, відповідач вправі не підписувати об'єм виконаних робіт з дефектами.

У п. 9.3. Договору зазначено про те, що прийомка та оцінка виконаних робіт проводиться уповноваженими представниками обох сторін.

Положеннями п. 9.4. Договору передбачено, що приймання-здавання виконаних робіт здійснюється шляхом підписання Актів приймання виконаних підрядних робіт сторонами Договору. Відповідні роботи вважаються виконаними позивачем і прийняті відповідачем з моменту підписання уповноваженими представниками сторін відповідного Акту приймання виконаних підрядних робіт, довідки про вартість виконаних підрядних робіт та витрати за формою № КБ-3 та актів на приховані роботи (в разі наявності прихованих робіт).

У разі вмотивованої відмови відповідача від приймання робіт складається двосторонній Акт виявлених дефектів (дефектний акт), допущених з вини позивача, які усуваються за його рахунок (п.9.5. Договору).

За приписами п. 9.6. Договору, ОСОБА_2 виявлених дефектів складається відповідачем за участю уповноваженого представника позивача та оформлюється на протязі 5 календарних днів з моменту їх виявлення.

Як зазначено у п. 11.3. Договору, відповідач у випадку порушення п. 5.1. цього Договору виплачує позивачу пеню в розмірі 0,5% від простроченої суми за кожний день прострочки платежу.

Договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення його печатками сторін, та діє до повного виконання сторонами своїх обов'язків по цьому Договору (п. 15.1. Договору).

24.12.14р. та 27.05.15р. між сторонами були укладені додаткові угоди №№ 1, 2, якими були внесені зміни до вартості робіт, реквізитів сторін, тощо.

Як зазначає позивач, на виконання умов вищезазначеного Договору та додаткових угод до нього, ним було виконано роботи по улаштуванню дорожнього покриття на об'єкті відповідача, з матеріалів відповідача, що підтверджують акти виконаних робіт № 4, № 5, № 6, № 7 за червень 2015 рік. З боку відповідача ОСОБА_2 виконаних робіт № 4, № 5, № 7 були підписані, але виконані роботи не були відповідачем оплачені у розмірі 16 181,20 грн. Факт виконання позивачем робіт відповідачем не заперечується, а також підтверджено і встановлено при розгляді справи № 904/36/16 господарським судом Дніпропетровської області.

ОСОБА_2 виконаних робіт № 6 відповідачем не підписано з посиланням на те, що роботи виконані позивачем неналежної якості. Доказів даного твердження не представлено. В задоволенні вимог з цього приводу господарським судом Дніпропетровської області було зроблено аналіз наданих документів і на підставі зроблених висновку було прийнято рішення від 01.03.16р. у справі №904/36/16, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вказане рішення постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.04.16р. залишено без змін.

Позивач зауважує, що відповідач не оплатив виконані позивачем роботи на суму 37 450,78 грн. Крім того, відповідач відмовляється направити позивачу його екземпляри підписаних актів виконаних робіт.

За неналежне виконання відповідачем своїх обов'язків по Договору позивачем, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, були нараховані інфляційні втрати у розмірі 2 471,75 грн. та 3% річних у розмірі 1339,06 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за виконані роботи у розмірі 37 450,78 грн., інфляційні втрати у розмірі 2 471,75 грн., 3% річних у розмірі 1 339,06 грн., а всього 41 261,59 грн.

В свою чергу, відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному Договору на момент розгляду спору до господарського суду не надав. Крім того, відповідач не скористався наданим йому правом на судовий захист, наведених позивачем обставин не спростував.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу (ч. 1. ст. 837 Цивільного кодексу України).

У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення (ч. 1. ст. 843 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог ст. 846 Цивільного кодексу України, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Частиною 1 статті 853 Цивільного кодексу України передбачено, що замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

В ч. 2 ст. 853 Цивільного кодексу України зазначено про те, що замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як зазначено в ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства (ст. 129 Конституції України).

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене норми чинного законодавства України, умови Договору та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за виконані роботи у розмірі 37 450,78 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки:

- Дослідивши надані позивачем до господарського суду документи у розумінні ст.36 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв їх як належні докази, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, та підтверджують неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за вищезазначеним Договором. Належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували належне виконання відповідачем умов Договору, відповідачем господарському суду надано не було.

- Господарський суд також бере до уваги той факт, що рішенням господарського суду від 01.03.16р. у справі № 904/36/16, яке постановою Дніпропетровського господарського суду від 11.04.16р. залишено без змін, не встановлено наявності доказів, які б підтверджували виконання позивачем робіт неналежно або з дефектами.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити про те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

На підставі вищевказаної норми закону позивачем були нараховані інфляційні втрати у розмірі 2471,75 грн. та 3% річних у розмірі 1 339,06 грн., розрахунок яких судом був перевірений та визнаний таким, що зроблений невірно.

Так, з урахуванням вимог п. 5.1. Договору, початком прострочення є:

- на суму 16 181,20 грн. (за актами №№ 4, 5, 7 від 24.06.15р.) починається з 30.06.15р., оскільки 25, 26 - це 2 банківських дня, 27, 28 - вихідні дні, 29 - це 3 банківський день. Таким чином, після перерахунку проведеного судом в системі "Законодавства" 3% річних на суму 16 181,20 грн., за період з 30.06.15р. по 20.08.16р., складають 555,08 грн.

- на суму 21 269,58 грн. (за актом № 7 від 30.06.15р.) починається з 04.07.15р., оскільки 1, 2, 3 - це 3 банківських дня. Таким чином, після перерахунку проведеного судом в системі "Законодавства" 3% річних на суму 21 269,58 грн., за період з 04.07.15р. по 20.08.16р., складають 722,64 грн.

Інфляційні втрати на суму 37 450,78 грн., за період з липня 2015 року по серпень 2016 рік, складають 2 421,19 грн.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню частково, а саме інфляційні втрати у розмірі 2 421,19 грн. та 3% річних у розмірі 1277,72 грн.

Викладене є підставою для задоволення позову частково, у зв'язку з чим на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014р. по справі № 904/9428/13, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 599, 610, 612, 625, 629, 837, 843, 846, 853, 854 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 218 Господарського кодексу України, ст. ст. 4, 32-35, 43,49, 75 82-84, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРИВАТБУД" (юридична адреса: 49008, м. Дніпропетровськ, вул. Робоча, буд. 154, корпус 2; фактична адреса: 49000, м. Дніпропетровськ, вул.Набережна Перемоги, буд. 32, к. 235; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МН-СТРОЙ" (49000, м. Дніпропетровськ, проїзд Шахматний, буд. 63, ) заборгованість за виконані роботи у розмірі 37 450,78 грн. (тридцять сім тисяч чотириста п'ятдесят грн. 78 коп.), інфляційні втрати у розмірі 2 421,19 грн. (дві тисячі чотириста двадцять одна грн. 19 коп.), 3% річних у розмірі 1 277,72 грн. (одна тисяча двісті сімдесят сім грн. 72 коп.), витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 374,26 грн. (одна тисяча триста сімдесят чотири грн. 26 коп.).

В решті позовних вимог - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 10.11.16р.

Суддя ОСОБА_3