РІШЕННЯ

"20" жовтня 2016 р.Справа № 921/473/16-г/7

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Стадник М.С.

розглянув справу

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 АДРЕСА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Постолівська" с.Постолівка, Гусятинський район, Тернопільська область, 48236

про cтягнення попередньої оплати у сумі 200 000,00 грн.

За участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2, довіреність №477 від 14.05.14 р.

Суть справи:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Постолівська" про cтягнення попередньої оплати у сумі 200 000,00 грн. за договором поставки №90-08/2013 від 21.08.2013р.

Ухвалою суду від 08.08.2016р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 30.08.2016р.

Ухвалами суду від 30.08.2016р. та 23.09.2016р. розгляд справи відкладався до 23.09.2016р. та 18.10.2016р. відповідно, а в судовому засіданні 18.10.2016р. оголошувалась перерва до 20.10.2016р. для надання можливості сторонам подати витребувані судом матеріали.

Ухвалою суду від 23.09.2016р., за клопотанням представника позивача, відповідно до ст. 69 ГПК України, строк розгляду спору продовжений на 15 днів - до 20.10.2016р.

Представник позивача у судовому засіданні 20.10.2016р. позовні вимоги підтримав, в обґрунтування заявлених вимог посилається на виконання ним зобов'язань, передбачених п.1.7 Договору поставки від 21.08.2013р., а саме: внесення в касу відповідача 21.08.2013р. передоплати за поставку сої в сумі 200 000,00 грн., підтвердженням чого є квитанція до прибуткового касового ордеру. У зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язання щодо поставки сої позивач відмовився від договору, направивши йому 07.07.2016р. претензію - вимогу про повернення коштів у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, яка відповідачем не виконана, що стало підставою для звернення з позовом.

Відповідач у відзиві на позов не заперечує проти одержання коштів у сумі 200 000,00 грн., але стверджує, що такі одержані на виконання поставки не по договору №90-08/2013 від 21.08.2013р., а по договору №85-07/2013 від 23.07.2013р., предметом якого також є поставка сої.

Позивач на спростування доводів відповідача просить суд звернути увагу на те, що по договору поставки №85-07/2013 від 23.07.2013р., укладеного між тими ж сторонами, позивачем перераховано 950 000,00 грн., і даний договір також не виконаний відповідачем. На підтвердження своїх доводів надав виписки з рахунку та податкові накладні.

Відповідач участі представника в судовому засіданні 20.10.2016р. не забезпечив, від проведення звірки розрахунків ухилився .

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, встановив:

- між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Постолівська" в особі директора товариства Тхір Степаном Степановичем, який діє на підставі Статуту (далі - Постачальник), та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, що діє на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, що є платником податку на загальних підставах (далі - Покупець), укладено 21.08.2013р. договір поставки №90-08/2013, згідно якого сторони взяли на себе зобов'язання:

- Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця товар (соя), а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей товар (п.п. 1.1, 1.2 Договору);

- загальна кількість товару, його часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура), одиниці виміру товару та ціна одиниці визначаються сторонами у Специфікації, що є додатком №1 до Договору (п.1.5 Договору);

- впродовж семи календарних днів з моменту укладання договору Покупець зобов`язується внести передоплату за поставку сої згідно цього договору в розмірі 200 000,00 грн. (п.1.7 Договору);

- умови даного Договору викладаються відповідно до Міжнародних правил тлумачення торгових термінів "Інкотермс 2010". За цим Договором поставка Товару здійснюється транспортом Покупця на умовах EXW (франко-склад вантажовідправника), а саме місце поставки: склад покупця за адресою: с. Качанівка, Підволочиського району, Тернопільської області, якщо інше не зазначено в додатковій угоді (п.1.8 Договору);

- Постачальник зобов`язується поставити товар до 31.10.2013р. Товар вважається поставленим з моменту надходження його в повному обсязі (останньої його частини) на 31.10.2013р. (п.п. 2.1, 2.2 Договору);

- договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та скріплення печатками сторін та діє до 01.11.2013р., при цьому закінчення строку дії Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору (п. 7.1 -7.3 Договору).

На виконання п.7.1 Договору поставки №90-08/2013 від 21.08.2013р. позивач 21.08.2013р. вніс в касу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Постолівська" попередню оплату за сою в сумі 200 000,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 21.08.2013р. (оригінал квитанції оглянутий в судовому засіданні 30.08.2016р.).

Тоді як відповідач взяті на себе зобов'язання по поставці сої до 31.10.2013р. не виконав.

Невиконання умов договору відповідачем стало підставою для звернення фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Постолівська" з претензією-вимогою №2 від 06.07.2016р. (направлена рекомендованою кореспонденцією 07.07.2016р.) про повернення 200 000.00грн. отриманої попередньої оплати за сою згідно договору поставки №90-08/2013 від 21.08.2013р. у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, тобто до 14.07.2016р.

Вимога - претензія залишена відповідачем без розгляду та виконання.

Суд, на підставі ст. 43 ГПК України, давши оцінку поданим сторонами доказам та наведеним доводам, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

При цьому суд виходив із наступного:

- відповідно до ст. 173-175 Господарського кодексу України (далі ГК України), господарське зобов'язання, одним з видів якого є майново - господарське зобов'язання (цивільно - правове), виникає між суб'єктами господарювання, в силу якого один суб'єкт зобов'язаний вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України) з урахуванням особливостей ГК України;

- договірні відносини, що склалися між сторонами, за своєю правовою природою є такими, що випливають із договору поставки до якого застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, за яким одна сторона передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655, ч.2 ст. 712 ЦК України);

- відповідно до ст.ст. 526, 527 ЦК України та ст.193 ГК України, сторони повинні належним чином та в установлений договором чи законом строк виконувати взяті зобов'язання, і кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони;

- договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України);

- продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу; обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ст. 663, ч.1 ст.664, ч. 1 ст.692 ЦК України);

- якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (ч.ч. 1, 2 ст. 693 ЦК України). Отже, у розумінні приписів цієї норми покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений товар. Тобто, наведена норма є спеціальною нормою, яка регулює такі правовідносини та за своїм змістом є правом покупця на односторонню відмову від зобов'язання, внаслідок якої припиняється зобов'язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове грошове зобов'язання (аналогічна правова позиція викладена у Постанові Вищого господарського суду України від 18.01.2010 року у справі № 42/423).

В силу приписів ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Матеріалами справи підтверджено виконання позивачем умов п.7.1 Договору поставки №90-08/2013 від 21.08.2013р., а саме оплата ним 21.08.2013р. шляхом внесення готівки у касу товариства, про що договір не містить застережень, 100% попередньої оплати за поставку сої в сумі 200 000,00 грн.

Відповідач взяті на себе зобов'язання по договору не виконав, а саме не поставив сою у строки встановлені договором до 31.10.2013р. та станом на день пред'явлення позивачем претензії-вимоги №2 від 06.07.2016р. (направлена рекомендованою кореспонденцією 07.07.2016р.) про повернення 200 000.00грн.

Станом на момент прийняття судом рішення відповідач кошти не повернув, доказів на підтвердження причин невиконання зобов'язання по поставці сої суду не надав.

Відповідно до ст.ст. 33,34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, при цьому обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають до задоволення як обґрунтовано заявлені, підтверджені матеріалами справи та не спростовані відповідачем належними та допустимими доказами.

Доводи відповідача щодо перерахування позивачем коштів не на виконання умов договору поставки №90-08/2013 від 21.08.2013р., а на виконання договору від 23.07.2013р. №85-07/2013 судом відхиляються, так як спростовуються матеріалами справи, а саме:

- податковими накладними від 23.07.2013р. №802/2 на загальну суму з ПДВ 550 000,00 грн., від 21.08.2013р. №832/2 на загальну суму з ПДВ 300 000,00 грн. та від 30.09.2013р. №1000/2 на загальну суму з ПДВ 100 000,00 грн. підтверджено, що такі складені на виконання Договору поставки від 23.07.2013р. №85-07/2013 про що зазначено у графі декларацій "вид цивільно-правового договору";

- банківськими виписками по рахунку, відкритому у Підволочиському відділенні ПАТ "КБ "Хрещатик", підтверджено перерахування позивачем коштів відповідачу у розмірі згідно податкових накладних - 950000,00 грн.: 23.07.2013р. - 550 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ) згідно рах. №20 від 23.07.2013р.; 21.08.2013р.- 300 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ) згідно рах. №22 від 21.08.2013р.; 30.09.2013р. - 100 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ) згідно рах. №30 від 16.09.2013р.

Оплата в безготівковій формі, згідно виставлених рахунків, передбачена п.п.6.1, 6.3 саме договору від 23.07.2013р., і умови даного договору не передбачають 100% попередньої оплати товару, так як не містять і загальної суми договору, яка би відповідала сумі позову.

- копія видаткової накладної №1702 від 05.12.2013р. на товар вартістю 950 000,00 грн., поставленого в рахунок договору №85-07/2013 від 23.07.2013р. (сума відповідає сумі перерахованих коштів та сумі коштів зазначеній у податкових накладних, в іншому випадку така б складала 1 150 000,00грн. (950 000,00 + 200 000,00)) не є належним доказом, так як не містить підпису ОСОБА_1 про його одержання, як особи зазначеної у накладній на одержання товару згідно довіреності №76 від 05.12.2013р., що не відповідає ч.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Крім того, позивач заперечує одержання товару по видатковій накладній №1702 від 05.12.2013р., а інших належних доказів одержання товару, зокрема, на суму 200 000,00грн. відповідач не надав.

Витрати по сплаті судового збору, згідно ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82, 84 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Постолівська" (48236, с.Постолівка, Гусятинський район, Тернопільська область, ідентифікаційний код 30787770) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) - 200 000 (двісті тисяч) грн. 00 коп. отриманої попередньої оплати та 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

На рішення суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня підписання рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 31 жовтня 2016р.

Суддя М.С. Стадник