ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2016 р. Справа № 909/1035/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Давид Л.Л.

суддів Малех І.Б.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Оштук Н.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 підприємства Ямниця Відкритого акціонерного товариства Івано-Франківськцемент за вих. №302 від 18.11.2015 р. (вх. № апеляційного суду 01-05/5564/15 від 27.11.2015 р.)

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 03.11.2015 р.

у справі № 909/1035/15 (суддя Фанда О.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства Всеукраїнський ОСОБА_3 в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідації ПАТ ВіЕйБі Банк ОСОБА_4, м. Київ

до відповідача ОСОБА_2 підприємства Ямниця Відкритого акціонерного товариства Івано-Франківськцемент, с. Ямниця, Тисменицький район, Івано-Франківська область

про стягнення заборгованості за кредитним договором №132-2012 від 28.03.2012р. в сумі 132 217 221 грн, 46 коп.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_5 представник згідно довіреності №783

від 05.08.2016р.

від відповідача: ОСОБА_6 представник згідно довіреності

від 02.04.2016р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 03.11.2015 року у справі №909/1035/15 позов Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський ОСОБА_3" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" ОСОБА_4 до ОСОБА_2 підприємства "Ямниця" Відкритого акціонерного товариства "Івано-Франківськцемент" про стягнення заборгованості за кредитним договором №132-2012 від 28.03.2012 року в сумі 132 217 221 грн. 46 коп. - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 підприємства "Ямниця" Відкритого акціонерного товариства "Івано-Франківськцемент" на користь Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський ОСОБА_3" заборгованість за кредитним договором №132-2012 від 28.03.2012 року в сумі 132 217 221 грн. 46 коп., з них: 60 000 000 грн. 00 коп. заборгованість за кредитом, 13 209 698 грн. 65 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 310 273 грн. 21 коп. пені за несвоєчасне погашення кредиту; 17 536 438 грн. 36 коп. пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту, 2 705 904 грн. 57 коп. заборгованість по 3% річних, 33 993 180 грн. 18 коп. інфляційні збитки за несвоєчасне погашення кредиту, 2 461 726 грн. 49 коп. інфляційні збитки за несвоєчасну сплату процентів. Стягнуто з ОСОБА_2 підприємства "Ямниця" Відкритого акціонерного товариства "Івано-Франківськцемент" в дохід Державного бюджету України 73 080 грн. 00 коп. судового збору.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що в звязку з порушенням Відповідачем зобовязань по Кредитному договору № 132-2012 від 28.03.2012 р., зі змінами і доповненнями в частині своєчасного погашення заборгованості по Кредитному договору, вимоги Позивача про стягнення заборгованості, пені та інфляційних втрат в силу вимог ст. с. 11, 202, 509, 525, 526, 1049, 1050, 1054, ЦК України, ст. 193 ГПК України, п. 6.1.4, п. 8.1 Кредитного договору підлягають задоволенню, оскільки такі ґрунтуються на вимогах Закону та підтверджені зібраними у справі доказами.

Відповідач Дочірнє підприємство Ямниця Відкритого акціонерного товариства Івано-Франківськцемент, не погодившись з винесеним рішенням, подав апеляційну скаргу за вих. №302 від 18.11.2015 р. (вх. № апеляційного суду 01-05/5564/15 від 27.11.2015р.), в якій просить рішення господарського суду Івано-Франківської області від 03.11.2015р. скасувати і винести нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги скаржник покликається на те, що рішення місцевого господарського суду є незаконним, винесене із порушенням норм матеріального і процесуального права з наступних підстав.

На думку Апелянта, розрахунок заборгованості по Кредитному договору, здійснений Позивачем, є лише його підрахунком, не підтверджений, а тому не є доказом у справі в розумінні ст. 34 ГПК України. Меморіальний ордер №1474923 від 28.03.2012 р., меморіальний ордер №1474666 від 28.03.2012 р., меморіальний ордер №1473543 від 28.03.2012 р., меморіальний ордер №1525467 від 29.03.2012 р. засвідчені невстановленою особою, підпис особи банківською печаткою Позивача не засвідчений, повноваження даної особи не перевірені, що суперечить вимогам положення про організацію організаційної діяльності в банках України, затвердженою постановою правління Національного банку України від 18.06.2003р. N 254 та ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

В ході розгляду справи, суд не витребував і не досліджував первинні документи Позивача, на основі яких базувались позовні вимоги, а саме: оригінали Кредитного договору №132-2012 від 28.03.2012 р., оригінали всіх додатків та додаткових угод до кредитного договору №132-2012 від 28.03.2012 р.

Також, на думку Апелянта, судом безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про призначення судово-економічної експертизи у справі.

Сукупність наведених вище обставин, скаржник вважає достатньою підставою для скасування рішення місцевого господарського суду та прийняття нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Позивач Публічне акціонерне товариство Всеукраїнський ОСОБА_3 в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідації ПАТ ВіЕйБі Банк ОСОБА_4 у відзиві № 11/2-2607 від 22.01.2016р. (вх. № апеляційного суду 01-04/464/16 від 25.01.2016р., т. 1 а.с. 203-204) заперечує доводи апеляційної скарги, посилаючись на те, що до позовної заяви додано розрахунок заборгованості за кредитним договором, де чітко, на його думку, прослідковується погашення по кредиту, періодичність платежів а також порушення графіку погашення. Відповідно до цього, рішення місцевого господарського суду просить залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2015 року справу розподілено до розгляду головуючому судді Давид Л.Л., в склад колегії включено суддів В.М. Гриців, Г. Т. Кордюк. (т. 1, а.с. 131).

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 30.11.2015р. прийнято апеляційну скаргу ОСОБА_2 підприємства Ямниця Відкритого акціонерного товариства Івано-Франківськцемент за вих. №302 від 18.11.2015 року (вх. № апеляційного суду 01-05/5564/15 від 27.11.2015 року) на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 03.11.2015 року у справі № 909/1035/15 та призначено до розгляду в судове засідання на 12.01.2016 р. в складі колегії: головуючого судді Давид Л.Л., суддів Гриців В.М. та Кордюк Г.Т. (т. 1 а.с. 132).

14.12.2015 р. в канцелярію суду від Позивача поступило клопотання від 07.12.2015р. №11/2-51529 про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції (т. 1 а.с. 158).

Дане клопотання задоволено. Судове засідання по справі №909/1035/15, призначене на 12.01.2016р., ухвалено провести в режимі відеоконференції, забезпечення проведення якої покладено на Київський апеляційний господарський суд (04116 м. Київ, вул. Шолуденка, 1) (т. 1 а.с. 161-162).

11.01.2015 р. в канцелярію суду від представника Скаржника поступило клопотання від 05.01.2016 р. №9 про зупинення провадження у справі (т. 1 а.с.177-179), у якому останній просить зупинити провадження в даній справі №909/1035/15 до повязаної з нею справи №826/23252/15 за позовом ДП Ямниця ВАТ Івано-Франківськцемент до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Всеукраїнський акціонерний банк ОСОБА_4 про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити дії.

Як на підставу зупинення посилається на те, що ним було отримано повідомлення ПАТ Всеукраїнський акціонерний банк №11/2-27196 від 28.08.2015р. про нікчемність правочину. Даним повідомленнями в порядку п.1 ч.4 ст. 38 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб було повідомлено про нікчемність договорів про внесення змін до Кредитного договору №132-2012 від 28.03.2012 р., які були укладені між ПАТ ВіЕйБі Банк та ДП Ямниця ВАТ Івано-Франківськцемент, а саме: договори про внесення змін від 17.02.2014р., 27.02.2014р., 17.03.2014р., 30.04.2014р., 15.05.2014р., 16.06.2014р., 15.07.2014р., 12.08.2014р., 15.08.2014р., 15.09.2014р., 15.10.2014р. та від 31.10.2014р. Вказує, що згідно даних договорів сторони домовились в тому числі і про зменшення процентної ставки за користування кредитом, збільшення строку користування кредитом, відстрочення сплати процентів за користування кредитом.

За клопотанням представника Скаржника, та з метою повного та всебічного дослідження всіх матеріалів та обставин справи, для надання можливості Позивачу ознайомитись з клопотанням Відповідача про зупинення провадження у справі, розгляд справи 12.01.2016р. відкладено на 26.01.2016р., в складі колегії: головуючого судді Давид Л.Л., суддів Гриців В.М. та Кордюк Г.Т. (т. 1, а.с. 197-198). Розгляд клопотання Відповідача про зупинення провадження у справі ухвалила вирішити в наступному судовому засіданні із заслуховуванням думки представників сторін.

Представник Скаржника в судовому засіданні 26.01.2016р. підтримав клопотання від 05.01.2016 р. №9 про зупинення провадження у даній справі, а представник Позивача заперечив проти такого, просить розглядати справу по наявних у ній матеріалах. Судова колегія прийшла до висновку, що справи є взаємоповязаними і без закінчення розгляду справи №826/23252/15 в окружному адміністративному суді м. Києва, розгляд справи №909/1035/15 Львівським апеляційним господарським судом є неможливим.

Відтак, ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 26.01.2016 року (головуючий суддя Давид Л.Л., судді Гриців В.М. та Кордюк Г.Т.) зупинено провадження у справі №909/1035/15 за позовом Публічного акціонерного товариства Всеукраїнський ОСОБА_3 в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідації ПАТ ВіЕйБі Банк ОСОБА_4, м. Київ до ОСОБА_2 підприємства Ямниця Відкритого акціонерного товариства Івано-Франківськцемент, с. Ямниця, Тисменицький район, Івано-Франківська область про стягнення заборгованості за кредитним договором №132-2012 від 28.03.2012 р. в сумі 132 217 221 грн. 46 коп. до вирішення повязаної з нею справи №826/23252/15 за позовом ДП Ямниця ВАТ Івано-Франківськцемент до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Всеукраїнський акціонерний банк ОСОБА_4 про визнання протиправними дій, зобовязання вчинити дії (т. 1 а.с. 236-240).

28.07.2016р. в канцелярію суду від Позивача поступило клопотання про поновлення провадження у справі №909/1035/15. Як на підставу поновлення посилається на те, що ухвалою окружного адміністративного суду м. Києва від 13.06.16 р. закрито провадження у справі №826/23525/15, оскільки зазначений адміністративний позов ДМ Ямниця ВАТ Івано-Франківськцемент не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства (т. 2 а.с. 2).

Так, ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 28.07.2016 р. поновлено провадження у справі та призначено до розгляду апеляційну скаргу ОСОБА_2 підприємства Ямниця Відкритого акціонерного товариства Івано-Франківськцемент за вих. №302 від 18.11.2015р. (вх. № апеляційного суду 01-05/5564/15 від 27.11.2015р.) на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 03.11.2015 р. у справі № 909/1035/15 в судове засідання 13.09.2016р. в складі колегії суддів: Давид Л.Л. (головуючий суддя), ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (т. 2 а.с. 9-10).

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 13.09.2016р. відкладено розгляд апеляційної скарги ОСОБА_2 підприємства Ямниця Відкритого акціонерного товариства Івано-Франківськцемент за вих. №302 від 18.11.2015 р. (вх. № апеляційного суду 01-05/5564/15 від 27.11.2015 р.) на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 03.11.2015 року у справі №909/1035/15 в судове засідання 27.09.2016 р. в складі колегії суддів: Давид Л.Л. (головуючий суддя), ОСОБА_7, ОСОБА_8 (т. 2 а.с. 29-30).

В звязку із тимчасовою непрацездатністю судді Кордюк Г.Т. та перебуванням судді Гриців В.М. у відпустці, протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 27.09.2016 р. у склад колегії внесено зміни: замість суддів Кордюк Г.Т., Гриців В.М. введено суддів Малех І.Б. та Михалюк О.В. (т. 2 а.с. 33).

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 27.09.2016р. відкладено розгляд апеляційної скарги ОСОБА_2 підприємства Ямниця Відкритого акціонерного товариства Івано-Франківськцемент за вих. №302 від 18.11.2015 р. (вх. № апеляційного суду 01-05/5564/15 від 27.11.2015 р.) на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 03.11.2015 року у справі №909/1035/15 в судове засідання на 18.10.2016р. в складі колегії суддів: Давид Л.Л. (головуючий суддя), ОСОБА_9 та ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 36-37).

10.10.2016р. в канцелярію суду від представника Позивача поступило клопотання, № 11/2-49451 від 10.10.2016р. (вх. № апеляційного суду 01-04/7364/16 від 10.10.2016р.) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, проведення якої доручити господарському суду міста Києва (01030, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 44-Б). Аналогічне по змісту клопотання поступило в канцелярію суду 13.10.2016р. (вх. № апеляційного суду 01-04/7364/16 від 13.10.2016р.) та 17.10.2016р. (вх. № апеляційного суду 01-04/7511/16 від 13.10.2016р.) (т. 2 а.с. 38-39, 41).

З огляду на те, що головуючий суддя Давид Л.Л. з 10.10.2016р. по 13.10.2016р. перебувала у відпустці, а також враховуючи те, що у відповідності до ч. 2 ст. 74-1 ГПК України клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції може бути подано не пізніш як за сім днів до дня проведення судового засідання, в якому відбуватиметься така участь, колегія суддів розглянула подане представником Позивача клопотання у судовому засіданні 18.10.2016р. (14.10.2016р. 16.10.2016р. були неробочими днями).

Так, ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 18.10.2016р. відкладено розгляд апеляційної скарги ОСОБА_2 підприємства Ямниця Відкритого акціонерного товариства Івано-Франківськцемент за вих. №302 від 18.11.2015 р. (вх. № апеляційного суду 01-05/5564/15 від 27.11.2015 р.) на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 03.11.2015 року у справі №909/1035/15 в судове засідання на 08.11.2016р. в складі колегії суддів: Давид Л.Л. (головуючий суддя), ОСОБА_9 та ОСОБА_1 та ухвалено клопотання представника Позивача про розгляд справи №909/1035/15 в режимі відеоконференції задоволити, забезпечення проведення судового засідання в режимі відеоконференції покладено на господарський суд міста Києва, адреса: 01030, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 44-Б (т. 2 а.с. 55-57).

В судове засідання 08.11.2016р. до Львівського апеляційного господарського суду зявилась представник Відповідача, а до господарського суду м. Києва зявився представник Позивача, які підтримали свої доводи і заперечення з мотивів, наведених у апеляційній скарзі та відзиві на неї.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою, відзивом на апеляційну скаргу, оцінивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представників сторін в судових засіданнях, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відповідність рішення місцевого господарського суду нормам чинного законодавства, матеріалам та обставинам справи, виходячи з наступного.

28 березня 2012 року Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський ОСОБА_3" (Кредитор) та Дочірним підприємством "Ямниця" Відкритого акціонерного товариства "Івано-Франківськцемент" (Позичальник) укладено Кредитний договір №132-2012 зі змінами та доповненнями (т. 1 а.с. 15-18, 20-32), відповідно до якого Кредитор зобовязується надати Позичальнику кредит у формі поновлювальної кредитної лінії з лімітом 60 000 000 грн. 00 коп., а Позичальник зобовязується отримати Кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути Кредитору суму Кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, комісії, можливі штрафні санкції та інші платежі, передбачені цим договором (п. 1.1. Кредитного договору).

Відповідно до умов Кредитного договору із змінами та доповненнями (т. 1 а.с. 15-18, 20-32) процентна ставка за користування кредитом складає з 28.03.2012р. по 30.11.2012р. - 19% річних, з 01.12.2012р. по 31.12.2012р. - 30 % річних, з 01.01.2013р. по 30.06.2013о. - 25% річних, з 01.07.2013р. - 27% річних.

Згідно з п. 1.3. Кредитного договору зі змінами та доповненнями (т. 1 а.с. 15-18, 20-32) кінцевий термін погашення Кредиту Позичальником 25.03.2014 року включно.

Кредит надається Позичальнику на наступні цілі: ведення поточної діяльності (п. 1.4. Кредитного договору).

Пунктом 2.4. Кредитного договору визначено, що проценти за користування кредитом Позичальник сплачує щомісяця на рахунок №104, не пізніше 15-го календарного числа місяця, наступного за тим, за який вони нараховані, та остаточно при погашенні кредиту.

У відповідності до п. 5.1. Кредитного договору кошти по кредиту надаються за Заявками Позичальника на одержання коштів (за формою, що викладена в Додатку 1 до цього Договору), після їхнього акцепту Банком. Зобовязання Банку по кредитуванню в рамках даного Договору визначаються сумою акцептованої заявки і виникають у момент акцепту Заявки. Сума зобовязань Позичальника по Кредиту може збільшуватися при акцепті Банком наступних Заявок, не перевищуючи при цьому максимальної суми ліміту, що передбачена в п. 1.1.

Кредит надається за цільовим призначенням шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника, або шляхом оплати наданих Позичальником платіжних документів безпосередньо з позичкового рахунку.

Відповідно до п. 8.2. Кредитного договору визначено випадки при настанні яких, зокрема, Кредитор вправі предявити Позичальнику вимогу по дострокове погашення Кредиту та виконання інших зобовязань за цим Договором.

Позичальник зобовязаний виконати вимогу Кредитора про дострокове погашення грошових зобовязань за цим Договором протягом строку, що вказаний у відповідній вимозі. У разі невиконання Позичальником цієї вимоги Кредитор має право звернути стягнення за договором (договорами) іпотеки/застави/поруки, що оформлені в забезпечення виконання вимог цього Договору, предявити вимогу поручителю (поручителям), вжити інші заходи для стягнення заборгованості Позичальника за Договором/задоволення вимог, які не суперечать чинному законодавству України (п. 8.3. Кредитного договору).

Згідно з п. 10.1. Договору цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами та діє до моменту повного виконання сторонами зобовязань за договором.

Пунктом 14.4. Кредитного договору сторонами визначено, що за прострочення виконання будь-яких грошових зобовязань за цим Договором позичальник сплачує кредитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від суми простроченого платежу за кожний календарний день прострочення. Розрахунок пені здійснюється, починаючи з наступного календарного дня після дати , коли відповідне грошове зобовязання мало бути виконаним, і по день виконання позичальником простроченого зобовязання. Сплата пені не звільняє позичальника від виконання простроченого грошового зобовязання.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов Кредитного договору №132-2012 від 28.03.2012 року, внаслідок чого утворилась сума заборгованості.

Відтак, як вбачається з матеріалів та обставин справи, Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський ОСОБА_3" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк" ОСОБА_4 звернулося до господарського суду Івано-Франківської області із позовом до ОСОБА_2 підприємства "Ямниця" Відкритого акціонерного товариства "Івано-Франківськцемент" про стягнення заборгованості за кредитним договором №132-2012 від 28.03.2012 року в сумі 132 217 221 грн. 46 коп., з них 60 000 000 грн. 00 коп. - заборгованість за кредитом, 13 209 698 грн. 65 коп. - заборгованість по процентам, 2 310 273 грн. 21 коп. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 17 536 438 грн. 36 коп. - пеня за несвоєчасну сплату процентів по кредиту, 2 705 904 грн. 57 коп. - заборгованість по 3% річних, 33 993 180 грн. 18 коп. - інфляційні збитки за несвоєчасне погашення кредиту, 2 461 726 грн. 49 коп. - інфляційні збитки за несвоєчасну сплату процентів.

При перегляді рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду керувалась наступним:

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із вимогами ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із ст.174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться

У відповідності до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому ст. 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Водночас ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Таким чином, кредитні відносини виникають на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту. Кредити надаються банком під відсоток, ставка якого, як правило, не може бути нижчою від відсоткової ставки за кредитами, які бере сам банк, і відсоткової ставки, що виплачується ним по депозитах.

Зясуванням документальних доказів у справі встановлено, що позивач належним чином виконав свої зобовязання за Кредитним договором та надав Позичальнику відповідачу у даній справі, кредит в розмірі 60 000 000 грн. 00 коп., а останній в свою чергу прийняв вказані кошти.

Факт надання позивачем та отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується долученими до матеріалів справи копіями меморіальних ордерів №1474923 від 28.03.2012р. на суму 18 630 000,00 грн. (т. 1 а.с. 59); №1474666 від 28.03.2012р. на суму 17 477 379,05 грн. (т. 1 а.с. 60), №1473543 від 28.03.2012р. на суму 15 011 373,30 грн. (т. 1 а.с. 61) та № 1525467 від 29.03.2012р. на суму 8 881 247,65 грн. (т. 1 а.с. 62) та випискою з особового рахунку з 28.02.2012р. по 21.01.2016р. (т. 1 а.с. 206).

Проте, як вбачається, з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом Позичальник не виконав своїх зобовязань перед Банком з повернення кредитних коштів.

Станом на 28.08.2015р., відповідно до розрахунку позивача (Виписки по особовому рахунку позичальника (т. 1 а.с. 206, 207, 208-228) заборгованість складає 73 209 698 грн. 65 коп., з них 60 000 000 грн. 00 коп. - заборгованість по кредиту, 13 209 698 грн. 65 коп. - заборгованість по відсотках.

Разом з тим, перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині покликання скаржника на те, що меморіальні ордера засвідчені невстановленою особою, підпис особи банківською печаткою Позивача не засвідчений, повноваження даної особи не перевірені, що суперечить вимогам положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженою постановою правління Національного банку України від 18.06.2003р. № 254 та ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, зокрема, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п. 4.8. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 18.06.2003р. № 254, у первинних документах, на підставі яких здійснюються записи в бухгалтерському обліку, мають зазначатися номери кореспондуючих рахунків за дебетом і кредитом, сума операції в грошовому виразі, дата виконання, підпис відповідального виконавця, підпис контролера (якщо операція підлягає додатковому контролю), підпис уповноваженої особи (якщо підставою для здійснення операції було відповідне розпорядження).

Як вбачається із меморіальних ордерів №1474923 від 28.03.2012р. на суму 18 630 000,00 грн. (т. 1 а.с. 59); №1474666 від 28.03.2012р. на суму 17 477 379,05 грн. (т. 1 а.с. 60), №1473543 від 28.03.2012р. на суму 15 011 373,30 грн. (т. 1 а.с. 61) та № 1525467 від 29.03.2012р. на суму 8 881 247,65 грн. (т. 1 а.с. 62) у таких зазначено номери кореспондуючих рахунків за дебетом і кредитом, сума операції в грошовому виразі, дата виконання, підпис відповідального виконавця, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів вважає безпідставними.

Покликання апелянта на те, що розрахунок заборгованості по Кредитному договору, здійснений Позивачем, не підтверджений і є лише його підрахунком спростовуються виписками по особовому рахунку позичальника (т. 1 а.с. 206, 207, 208-228).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом у розмірі 60 000 000 грн. 00 коп.

Аналізом матеріалів справи також встановлено, що позивач просить стягнути з відповідача пеню за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 2 310 273 грн. 21 коп. та пеню за несвочасну сплату процентів по кредиту в сумі 17 536 438 грн. 36 коп.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобовязань (ст. 625 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст.216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 1 ст. 220 ГК України боржник, який прострочив виконання господарського зобов'язання, відповідає перед кредитором (кредиторами) за збитки, завдані простроченням, і за неможливість виконання, що випадково виникла після прострочення.

Частиною 1 статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Крім цього, пунктом 2.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань (з наступними змінами і доповненнями) передбачено, що щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, за період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Як зазначалося вище, за прострочення виконання будь-яких грошових зобовязань за цим Договором позичальник сплачує кредитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від суми простроченого платежу за кожний календарний день прострочення. Розрахунок пені здійснюється, починаючи з наступного календарного дня після дати , коли відповідне грошове зобовязання мало бути виконаним, і по день виконання позичальником простроченого зобовязання. Сплата пені не звільняє позичальника від виконання простроченого грошового зобов"язання (п. 14.4. Кредитного договору).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З огляду на наведене та з врахуванням документальних доказів у справі, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 2 310 273 грн. 21 коп. пені за несвоєчасне погашення кредиту та 17 536 438 грн. 36 коп. пені за несвочасну сплату процентів по кредиту.

Перевіряючи доводи позовної заяви в частині нарахування позивачем відповідачу 3% річних за несвоєчасну сплату процентів судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена цією статтею сплата суми боргу за грошовим зобовязанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а так само трьох процентів річних з простроченої суми, здійснюється незалежно від тієї обставини, чи був передбачений договором відповідний захід відповідальності.

Таким чином, колегія суддів вважає, що якщо зобов'язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а навпаки на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України, оскільки остання передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Також, як вже зазначалося вище, п. 8.1. Кредитного договору встановлено, що у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором Кредитор має право припинити надання кредитних коштів за цим договором, скасувати ліміт кредитування та вимагати дострокового повного погашення заборгованості позичальника за кредитом разом зі сплатою всіх сум, належних до сплати на дату предявлення вимоги, включаючи проценти за кредитом (в тому числі, прострочені проценти), пеню, штрафи та інші платежі відповідно до цього договору.

Таким чином, з врахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що сума 3 % річних за неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами Кредитного договору (несвочасне погашення кредиту) складає 2 705 904 грн. 57 коп.

Разом з тим, провівши перерахунок нарахування позивачем відповідачу інфляційних збитків та враховуючи межі заявлених позовних вимог, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про стягнення з відповідача на користь позивача 33 993 180 грн. 18 коп. інфляційних збитків за несвоєчасне погашення кредиту та 2 461 726 грн. 49 коп. - інфляційних збитків за несвоєчасну сплату процентів.

Доводи апеляційної скарги в частині покликання скаржника на те, що суд не витребував і не досліджував первинні документи Позивача, на основі яких базувались позовні вимоги, а саме оригінали Кредитного договору №132-2012 від 28.03.2012р., оригінали всіх додатків та додаткових угод до кредитного договору №132-2012 від 28.03.2012р. судова колегія вважає безпідставними, оскільки в матеріалах справи містяться копії Кредитного договору № 132-2012 від 28.03.2012р. та Договорів про внесення змін до Кредитного договору № 132-2012 від 28.03.2012р. (т. 1 а.с. 15-32 зворот), які прошиті, пронумеровані, скріплені печаткою і були предметом дослідження місцевим господарським судом.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині покликання скаржника на те, що судом безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про призначення судово-економічної експертизи у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Згідно з п. 2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012 року "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" (з наступними змінами і доповненнями) статтею 1 Закону України "Про судову експертизу" визначено, що судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас і згідно з частиною першою статті 41 ГПК експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань. Із сукупності наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідач, доказів щодо виявлення розбіжностей у нарахованій позивачем сумі заборгованості по кредитному договору (контррозрахунок) суду не надав .

Таким чином, з огляду на викладене, колегія суддів вважає висновок місцевого господарського суду про відмову у задоволенні клопотання про призначення судово-економічної експертизи вх. №11580/15 від 30.10.2015р. обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги в цій частині безпідставними.

Враховуючи викладене, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог та зазначає, що скаржником у справі не доведено обставини на які він покликається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності до вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що доводами апеляційної скарги правомірності висновків суду першої інстанції не спростовано, обставини, які відповідно до статті 104 ГПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції, в порядку статтей 33, 34 ГПК України, апелянтом не доведено, а оскаржуване судове рішення прийняте у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, фактичними обставинами та матеріалами справи, апеляційний господарський суд підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого господарського суду не вбачає.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, витрати по сплаті судового збору за перегляд рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, у відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України відносяться на Скаржника.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України,

Львівський апеляційний господарський суд, - ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 підприємства Ямниця Відкритого акціонерного товариства Івано-Франківськцемент за вих. №302 від 18.11.2015р. (вх. № апеляційного суду 01-05/5564/15 від 27.11.2015р.) залишити без задоволення, рішення господарського суду Івано-Франківської області від 03.11.2015р. у справі №909/1035/15 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

3. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 10.11.2016 р.

Головуючий суддя Давид Л.Л.

Судді Малех І.Б.

ОСОБА_1