ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

02.11.2016р. Справа № 905/3378/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Бойко І.А. при помічнику судді Буховець С.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

розглянувши матеріали за скаргою: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКВІВЕС», м. Київ

на дії (бездіяльність) державного виконавця Іллічівського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з виконання наказу

у справі №905/3378/15

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКВІВЕС», м. Київ

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», Донецька область, м. Маріуполь

про: стягнення заборгованості у розмірі 758365,52 грн.

За участю представників сторін:

від стягувача (скаржника): ОСОБА_1 за довіреністю №1965 від 06.04.2016р.;

від боржника: не з`явився;

від ВДВС: не з`явився.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Донецької області від 27.01.2016р. по справі №905/3378/15 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКВІВЕС», м. Київ до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», Донецька область, м. Маріуполь про стягнення заборгованості у розмірі у розмірі 845615,61 грн., а саме: 758365,52 грн. основного боргу, 3% річних у розмірі 8265,47 грн., інфляційні нарахування у розмірі 53595,97 грн., пені у розмірі 25388,65 грн. задоволені.

Після набрання рішенням законної сили був виданий наказ про примусове виконання рішення.

10.08.2016р. на адресу суду від позивача по справі №905/3378/15 надійшла скарга №5295 від 14.06.16р. на дії (бездіяльність) державного виконавця Іллічівського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з виконання наказу, в якій скаржник просить:

- визнати незаконною бездіяльність державного виконавця Іллічівського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області;

- зобовязати державного виконавця Іллічівського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області здійснити організацію примусового виконання наказу Господарського суду Донецької області №905/3378/15 від 08.02.2016р.;

- винести постанову про арешт коштів боржника, які йому належать, відповідно до ст.59 «Про банки та банківську діяльність» та ст.11, 52 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою господарського суду Донецької області від 23.08.2016р. зупинено провадження по справі №905/3378/15, у звязку з неможливістю розгляду справи №905/3378/15 до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, а саме адміністративної справи №805/2644/16-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКВІВЕС», м. Київ до Іллічівського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про скасування податкового повідомлення рішення.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 18.10.2016р. поновлено провадження по справі №905/3378/15 та призначено на 02.11.2016р.

Представник стягувача (скаржника) у судовому засіданні підтримав скарги у повному обсязі та просить її задовольнити. Через канцелярію суду надав додаткові письмові пояснення №7633 від 25.10.2016р.

Представник боржника та ВДВС в судове засідання не зявились, документів, витребуваних ухвалою від 11.08.2016р. не надали.

Дослідивши матеріали справи, скаргу та додані до неї документи, оцінивши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга та докази за своїм внутрішнім переконанням, з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, господарський суд дійшов висновку про те, що скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКВІВЕС» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судом іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

За приписами ст. 115 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України) встановлено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Також, відповідно до ч.2. ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України. Обовязковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Виконання рішення суду здійснюється на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом (стаття 116 Господарського процесуального кодексу України).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження». Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби.

Зазначеним Законом регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Статтею 55 Конституцією України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів держаної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Законом України «Про державну виконавчу службу» передбачено, що державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб відповідно до законів України. Виконання судових рішень державною виконавчою службою регулюється Законом України «Про виконавче провадження», та виконавчі дії здійснюються згідно з Інструкцією про проведення виконавчий дій, затверджену наказом Міністерства юстиції України №74/5 від 15.12.1999р.

Тобто норми, які регулюють відносини між державним виконавцем та іншими учасниками виконавчого провадження містяться у Законі України «Про виконавче провадження».

Розгляд скарг на рішення дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та вирішення ряду питань виконавчого провадження, що регулюються Законами України «Про виконавче провадження», «Про державну виконавчу службу», віднесено до компетенція суду.

Процесуальний порядок розгляду та вирішення даних скарг врегульовується розділом ХІV Господарського процесуального кодексу України «виконання рішення, ухвали, постанови», ухвалених відповідно до господарського процесуального кодексу України, в ході якого оцінюються законність дій (бездіяльності) державного виконавця, законність прийнятих ним рішень.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» визначено, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень господарських судів.

Акт державного органу це юридична форма рішень цього органу, які спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин, породжують певні правові наслідки і мають обовязків характер для субєктів цих відносин.

Згідно положень Закону України «Про виконавче провадження», юридичним оформленням сукупності дій уповноваженої особи, направлених на виконання рішення суду є постанова державного виконавця.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про державну виконавчу службу», дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені до вищестоящої посадової особи або до суду у порядку, встановленому законом.

Згідно ч.3. ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Право на таке оскарження може бути реалізовано з дотриманням вимог статей 17, 25, 26, 27, 32, 35, 38, 39 Закону України «Про виконавче провадження» та в порядку, визначеному статтею 82 цього Закону.

Отже, оскарженню підлягають дії (бездіяльність) державного виконавця оформлені відповідною постановою.

Частиною першою та другою статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду. Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Закон України «Про виконавче провадження», який є спеціальною нормою не передбачає можливість оскарження всього виконавчого провадження по виконанню виконавчого документа.

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 26.12.2003р. №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», стягувач, боржник або прокурор мають право оскаржити дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів тільки до господарського суду, який розглянув відповідну справу по першій інстанції.

У відповідності до частини другої статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України, скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Рішенням господарського суду Донецької області від 27.01.2016р. по справі №905/3378/15 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКВІВЕС», м. Київ до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», Донецька область, м. Маріуполь про стягнення заборгованості у розмірі у розмірі 845615,61 грн., а саме: 758365,52 грн. основного боргу, 3% річних у розмірі 8265,47 грн., інфляційні нарахування у розмірі 53595,97 грн., пені у розмірі 25388,65 грн. задоволені.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (87504, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Левченка, б. 1; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКВІВЕС» (02094, м. Київ, вул. Червоногвардійська, 8, оф. 199; ) заборгованість у розмірі 758365,52 грн. основного боргу, 3% річних у розмірі 8265,47 грн., інфляційні нарахування у розмірі 53595,97 грн., пені у розмірі 25388,65 грн., судовий збір у розмірі 12684,22 грн.

У відповідності з вимогами статті 116 Господарського процесуального кодексу України 08.02.2016р. були видані накази про примусове виконання рішення суду.

12.04.2016р. на адресу Іллічівського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області було подано заяву про відкриття виконавчого провадження по виконанню наказу, в якому заявлено про винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та про арешт рахунків боржника у випадку невиконання рішення суду в добровільному порядку.

26.04.2016р. державним виконавцем Бондаренко І.М. було відкрито виконавче провадження №50950908 по виконанню наказу №905/3378/15 від 08.02.2016р. Однак, державний виконавець не направив постанову про відкриття виконавчого провадження стягувачу. Стягувачем отримано постанову про відкриття виконавчого провадження тільки по електронній адресі 02.06.2016р.

Відповідно до платіжних доручень, належним чином засвідчені копії наявні в матеріалах справи, божником частково виконано рішення суду і станом на день подання скарги заборгованість складає 99969,60 грн. Це підтверджується відомістю аналітичного розрахунку по Товариству за період з моменту прийняття рішення по 25.10.2016р. (довідка наявна в матеріалах справи).

За результатами здійснених виконавчих дій, Іллічівський відділ державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області було винесено постанову про закінчення виконавчого провадженні №50950908 від 29.06.2016р., яка суперечить вимогам п.8. ч.1. ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження», де виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

В порушення ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець не провів виконавчі дії по виконанню рішення у повному обсязі. Тобто, Іллічівський відділ державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області зобовязаний був стягнути у повному розмірі, але часково сума боргу у розмірі 99969,60 грн. не була стягнута.

Згідно до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що з боку Іллічівського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області допущена протиправна бездіяльність та наслідком невиконання рішення господарського суду Донецької області від 27.01.2016р., тому скарга про визнання незаконною бездіяльність державного виконавця Іллічівського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області підлягає задоволенню.

Щодо решти вимог скаржника, в яких скаржник просить винести постанову про арешт коштів боржника, які йому належать, відповідно до ст.59 «Про банки та банківську діяльність» та ст.11, 52 Закону України «Про виконавче провадження» задовленню не підлягає оскільки відповідно до ч.2. ст.1 Закону державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (надалі виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Кірм того, у п.7.1.4 постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 17.10.2012р. «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» №9 зазначено, що статтею 121 ГПК не передбачено подання і розгляд заяв про встановлення способу та/або порядку виконання рішення. Такі спосіб і порядок визначаються державним виконавцем на підставі Закону України «Про виконавче провадження» та виходячи зі змісту резолютивної частини рішення господарського суду.

На підставі чого, суд приходить до висновку, що порядок та спосіб виконання рішення встановлюються виконавчим документом та державним виконавцем на підставі Закону України «Про виконавче провадження» та суд не має права вручатися у діяльність державного виконавця.

Таким чином, визначення майна, на яке може бути звернено стягнення та накладено арешт, є виключною компетенцією державного виконавця та вказане майно не може бути визначено судом.

Згідно п.9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012р. «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За змістом статті 33 Господарського процесуального України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Керуючись положеннями ст.ст. 32, 33, 34, 43, 53, 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 6, 12, 49, 50, 82 Закону України «Про виконавче провадження», господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКВІВЕС», м. Київ щодо державного виконавця Іллічівського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області щодо виконання наказу господарського суду Донецької області від 08.02.2016р. задовольнити частково.

2. Визнати незаконною бездіяльність державного виконавця Іллічівського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

3. Зобовязати державного виконавця Іллічівського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області здійснити організацію примусового виконання наказу Господарського суду Донецької області №905/3378/15 від 08.02.2016р.

Суддя І.А. Бойко

Вик. помічник судді Буховець С.А.

т.050-144-78-99