ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" жовтня 2016 р.Справа № 922/2970/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Денисюк Т.С.

при секретарі судового засідання Кудревичу М.О.

розглянувши справу

за позовом Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Харків
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Люботин
про та зустрічним позовом до про стягнення коштів в розмірі 136 000,00 грн. Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Люботин Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Харків визнаня недійсним рішення адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України
за участю :

Представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) - Галік В.В. довіреність №19 від 26.05.2016;

Представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) - ОСОБА_3 довіреність б/н від 19.10.2011;

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Харківське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, в якому просить суд стягнути з відповідача штраф у розмірі 68 000,00 грн. та пеню у розмірі 68 000,00 грн. із зарахуванням зазначеної суми до Державного бюджету України.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач вчинив порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене п. 13 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді неподання інформації територіальному відділенню Антимонопольного комітету України на вимогу в.о. голови Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 18.04.2014 року № 02-26/1-1806/11, у встановлений нею строк.

Також позивач просить суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 2040,00 грн..

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05.09.2016 року за позовною заявою було порушено провадження по справі № 922/2970/16 та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 04 жовтня 2016 року.

Ухвалою суду від 04.10.2016 ркоу розгляд справи було відкладено на 25 жовтня 2016 року.

Разом з тим, 04 жовтня 2016 року до господарського суду Харківської області від надійшла зустрічна позовна заява Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (відповідача за первісним позовом) вх. №32612, відповідно до якої останній просить суд визнати недійсним рішення адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №196-р/к від 04.09.2014 року по справі №2/12-164/14.

Судові витрати позивач за зустрічним позовом просить покласти на Харківське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 06.10.2016 року зустрічну позовну заяву Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України було прийнято до розгляду сумісно з первісним позовом.

Розгляд зустрічного позову призначено сумісно з первісним позовом на 25 жовтня 2016 року.

07 жовтня 2016 року до суду надійшли письмові письмові пояснення Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на зустрічний позов (вх. № 33064), в яких позивач просить суд залишити без розгляду зустрічну позовну заяву ФОП ОСОБА_1, з посиланням на пункт 3 частини першої статті 63 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, відповідач за зустрічним позовом надав до суду відзив на зустрічний позов про визнання недійсним рішення (вх. № 34500 від 19.10.2016), в якому також просив суд залишити без розгляду позовну заяву ФОП ОСОБА_1, з посиланням на пункт 3 частини першої статті 63 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані письмові пояснення та відзив на зустрічну позовну заяву Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, суд вважає за необхідне зазначити, що вирішення питання щодо повернення позовної заяви без розгляду на підставі статті 63 Господарського процесуального кодексу України вирішується виключно господарським судом на стадії порушення провадження у справі. Так, ухвалою господарського суду від 06.10.2016 року зустрічну позовну заяву Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 вже було прийнято до розгляду сумісно з первісним позовом.

З огляду на наведене, суд відхиляє клопотання відповідача за зустрічним позовом про залишення позову без розгляду.

25 жовтня 2016 року представник ФОП ОСОБА_1, в свою чергу, подав до суду клопотання про долучення до матеріалів справи документів на підтвердження місцезнаходження відповідача (вх. №35160), які були досліджені та долучені судом до матеріалів справи.

Також представник відповідача подав до суду клопотання (вх. № 35162 від 25.10.2016), в якому, з огляду на те, що до цього часу не отримано відповіді на адвокатський запит до Головного управління Державної фіскальної служби України в Харківській області відносно отримання копій документів, які мають значення для вирішення первісного та зустрічного позовів, зокрема щодо правильності розрахунку та накладення позивачем відповідних видів стягнень, а також зважаючи на сумнівність фактів надсилання відповідних повідомлень та відправлень на які посилається позивач, керуючись ст.ст. 22, 38 Господарського процесуального кодексу України, просить суд:

1. Витребувати у Головному управлінні Державної фіскальної служби України належним чином засвідчені копії:

- Запиту (вимоги) Харківського обласного територіального відділення антимонопольного комітету України про суму доходу, отриманого ФО-П ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) за 2013 рік;

- Листа Головного управління Міндоходів Харківської області від 30.07.2014 року №3122/9/20-40-9-01-17.

2. Витребувати в Харківському обласному територіальному відділенні антимонопольного комітету україни Харківській області оригінали:

- Подання від 27.08.2014 р. про попередні висновки у справі № 2/12-164-14;

- Поштових документів про відправлення вимоги про надання інформації на юридичну адресу ФОП ОСОБА_1;

- Поштових документів про отримання вимоги про надання інформації уповноваженою особою ФОП ОСОБА_1;

- Поштових документів про відправлення рішення адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 196-р/к від 04.09.2014 р. у справі № 2/12-164/14 про надання інформації на юридичну адресу ФОП ОСОБА_1;

- Поштових документів про отримання рішення адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 196-р/к від 04.09.2014 р. у справі № 2/12-164/14 про надання інформації уповноваженою особою ФОП ОСОБА_1.

Вказане клопотання було прийнято судом до розгляду.

З метою забезпечення можливості подання сторонами додаткових документів та доказів по справі, які мають суттєве значення для повного, всебічного та об'єктивного дослідження фактичних обставин спору, в судовому засіданні 25.10.2016 року було оголошено перерву до 31 жовтня 2016 року.

Розглянувши в судовому засіданні 31.10.2016 року клопотання відповідача про витребування доказів (вх. № 35162 від 25.10.2016), суд залишає його без задоволення з таких підстав.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи (ст. 34 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ.

Відповідно цьому, з урахуванням матеріалів справи, наданого відповідачем відзиву на позовну заяву, зустрічного позову та висловлених в судовому засіданні думок, суд відхиляє клопотання про витребування доказів, як необґрунтоване. Відповідачем не наведено належного обгрунтування клопотання, не вказано, які саме обставини можуть підтвердити відповідні документи, а також яке значення для правильного вирішення цієї справи мають відповідні обставини.

Разом з тим, 31 жовтня 2016 року представник ФОП ОСОБА_1 надав до суду клопотання про продовження строку розгляду справи (вх. № 35801), з огляду на необхідність подання додаткових доказів та пояснень по справі.

Вирішуючи вказане клопотання суд виходить з наступного.

Згідно частини 3 статті 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі Смірнова проти України).

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви.

Відповідно до ч. 3 ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, в судові засідання з'являлися повноважні представники сторін, які надавали письмові пояснення та заперечення, докази на підтвердження власних правових позицій, сторони мали можливість неодноразово ознайомитись з матеріалами справи, внаслідок чого суд прийшов до висновку про відсутність винятковості даного випадку та відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про продовження строку розгляду спору.

Таким чином, враховуючи також те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Представник Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, який брав участь в судовому засіданні 31 жовтня 2016 року, первісні позовні вимоги підтримував в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. В задоволенні зустрічного позову просив відмовити повністю, посилаючись на те, що позивач був належним чином проінформований про результати розгляду адміністративною колегією Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України справи № 2/12-164-14 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, про що докладніше викладено у відзиві на зустрічний позов.

Представник Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 в судовому засіданні проти первісного позову заперечував в повному обсязі. Зустрічний позов підтримував, просив суд його задовольнити та визнати недійсним рішення адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №196-р/к від 04.09.2014 року по справі №2/12-164/14.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України "Про захист економічної конкуренції" державний контроль за додержанням законодавства про захист економічної конкуренції, захист інтересів суб'єктів господарювання та споживачів від його порушень здійснюються органами Антимонопольного комітету України.

Статтею 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" передбачено, що основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції (ч. 1).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами.

Пунктом 5 частини першої статті 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб'єктів господарювання, об'єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.

При цьому, Закон України "Про Антимонопольний комітет України" не містить якогось вичерпного переліку випадків, при яких здійснюються повноваження голови територіального відділення Комітету або уповноваженої особи, що виконує його обов'язки, вимагати відповідну інформацію у суб'єктів господарювання та інших осіб.

У відповідності до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" для реалізації завдань, покладених на Антимонопольний комітет України, в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі утворюються територіальні відділення Антимонопольного комітету України, повноваження яких визначаються Комітетом у межах його компетенції.

Відповідно до статті 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", вимоги органу Антимонопольного комітету України, розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов'язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 22-1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", встановлено, що суб'єкти господарювання, об'єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю, інші юридичні особи, їх структурні підрозділи, філії, представництва, їх посадові особи та працівники, фізичні особи зобов'язані на вимогу органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення подавати документи, предмети чи інші носії інформації, пояснення, іншу інформацію, в тому числі з обмеженим доступом та банківську таємницю, необхідну для виконання Антимонопольним комітетом України, його територіальними відділеннями завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції.

Фактичними підставами, у зв'язку з якими вимагається інформація, зокрема, можуть бути: з'ясування наявності ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції під час розгляду заяви чи з власної ініціативи органів Комітету; розгляд справи про порушення; розгляд органом Комітету іншого питання (дослідження ринку, заявлених узгоджених дій чи концентрації) для вирішення якого необхідною є певна інформація.

Таким чином, у кожному випадку запиту (вимоги) про надання інформації запитується лише та інформація, яка стосується певного питання, що розглядається органом Комітету чи його територіальним відділенням та є необхідною, для вирішення цього питання.

Отже, направлення вимоги є лише способом одержання необхідної інформації для виконання покладених на орган Антимонопольного комітету України обов'язків.

Статтею 36 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено підстави для початку розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції. Зокрема, пунктом 3 частини першої статті 36 Закону України "Про захист економічної конкуренції" зазначено, що однією з таких підстав є власна ініціатива органів Антимонопольного комітету України.

В сттатті 35 Закону України "Про захист економічної конкуренції" встановлено, що розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняття розпорядження про початок розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, оскільки ФОП ОСОБА_1 не було надано інформації на вимогу від 18.04.2014 року № 02-26/1-1806/11 у встановлений строк, адміністративною колегією Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (надалі - Відділення) було розглянуто справу № 2/12-164-14 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та прийнято відповідне рішення від 04.09.2014 № 196 - р/к.

Пунктом 1 резолютивної частини Рішення № 196 - р/к визнано, що Фізична особа - підприємець ОСОБА_1, не надавши інформацію, передбачену вимогою в.о. голови Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 18.04.2014 № 02-26/1-1806/11, у встановлений нею строк, вчинив порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 13 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді неподання інформації територіальному відділенню Антимонопольного комітету України у встановлені головою територіального відділення строки.

За вчинення порушення, зазначеного в пункті 1 резолютивної частини Рішення № 196 - р/к, на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 68 000 (шістдесят вісім тисяч) гривень.

Відповідно до частини третьої статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

Копія Рішення № 196 - р/к була направлена рекомендованим поштовим відправленням ФОП ОСОБА_1 разом з супровідним листом від 08.09.2014 № 02-26/2-4016 для виконання за його місцезнаходженням: АДРЕСА_1.

Втім зазначений лист був повернутий до Відділення у зв'язку з відмовою адресата (відповідача) від його одержання, про що свідчить довідка УДППЗ "УКРПОШТА"» додана до повернутого листа (арк. с. 58-59).

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" рішення органів Антимонопольного комітету України надається для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб.

Згідно з абзацом другим та четвертим частини першої статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у разі, якщо вручити рішення немає можливості, рішення, розпорядження органів Антимонопольного комітету України вважається таким, що вручене відповідачу, через десять днів з дня оприлюднення інформації про прийняте рішення, розпорядження в офіційному друкованому органі (газета Верховної Ради України "Голос України", газета Кабінету Міністрів України "Урядовий кур'єр", "Офіційний вісник України", друковані видання відповідної обласної ради за останнім відомим місцем проживання чи місцем реєстрації, юридичної адреси відповідача).

Враховуючи, що ФОП ОСОБА_1 ухилявся від одержання листа яким Відділенням надіслано Рішення № 196 - р/к, Відділенням опубліковано оголошення про прийняття Рішення № 196-р/к щодо ФОП ОСОБА_1 в газеті «Слобідський край» від 18.02.2016 № 21, яка є офіційним друкованим виданням Харківської обласної ради (арк.с. 12).

З огляду на наведене, суд погоджується з висновком Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України та зазначає, що Рішення № 196-р/к важається врученим відповідачу через десять днів з дня оприлюднення оголошення про прийняття Рішення в газеті «Слобідський край», тобто 29 лютого 2016 року.

Відповідно до частини першої статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

В ч. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства" звертається увага судів на те, що у застосуванні згаданого припису частини першої статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", а також частини другої статті 47 цього Закону господарським судам слід враховувати, що за цими приписами передбачені ними строки оскарження рішень органу Антимонопольного комітету України не може бути відновлено.

Таким чином, зазначені строки є присічними. Встановлена Цивільним кодексом України позовна давність до відповідних правовідносин не застосовується, так само як і в оскарженні розпоряджень Антимонопольного комітету України та його органів. Аналогічним чином вирішується й питання щодо строків оскарження рішень органів Антимонопольного комітету України, прийнятих у справах про недобросовісну конкуренцію.

Закінчення присічного строку, незалежно від причин його пропуску заінтересованою особою, є підставою для відмови в позові про визнання недійсним рішення (розпорядження) Антимонопольного комітету України та його органів.

З огляду на наведене, враховуючи те, що зустрічну позовну заяву у даній справі (за вх. № 32612) Фізичню особою - підприємцем ОСОБА_1 було подано 04 жовтня 2016 року, тобто з пропуском строку на оскарження рішення органу Антимонопольного комітету України, господарський суд приходить до висновку про те, що зустрічні позовні вимоги не можуть бути задоволені.

Разом з тим, відповідно до частини другої статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" рішення органів Антимонопольного комітету України є обов'язковими до виконання.

Відповідно до частини третьої статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

Отже, строк виконання Рішення № 196-р/к шляхом добровільної сплати відповідачем штрафу у розмірі 68 000 (шістдесят вісім тисяч) гривень, сплинув 29 квітня 2016 року.

Згідно із частиною п'ятою статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу.

Враховуючи зазначене, керуючись частиною п'ятою статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", за невиконання Рішення № 196 - р/к за період з 30.04.2016 до 25.07.2016 включно (тобто 87 календарних днів) позивачем нараховано пеню в загальному розмірі 88 740 (вісімдесят вісім тисяч сімсот сорок) гривень.

Однак, чатиною 5 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", передбачено, що розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України.

Таким чином, розмір пені, яку просить стягнути Харківське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України з відповідача, складає 68 000 (шістдесят вісім тисяч) гривень.

Згідно з статтею 25 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", з метою захисту інтересів держави, споживачів та субєктів господарювання Антимонопольний комітет України, територіальні відділення Антимонопольного комітету України у звязку з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції органами влади, юридичними чи фізичними особами подають заяви, позови, скарги до суду, в тому числі про зобовязання виконати рішення органів Антимонопольного комітету України.

Відповідно до вищевказаних норм позивач має право приймати рішення про визнання вчинення відповідачем порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу, а матеріалами справи підтверджується, що Рішення Комітету є законним та, відповідно до статті 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" та частини другої статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", є обовязковим до виконання.

Частиною 7 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що у разі несплати штрафу у строки, передбачені рішенням, та пені органи Антимонопольного комітету України стягують штраф та пеню в судовому порядку.

Таким чином, враховуючи ненадання сторонами доказів сплати штрафу за вищевказаним рішенням, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення 68 000,00 грн. штрафу.

Крім того, суд зазначає, що пеня в розмірі 68000,00 грн. (з урахуванням частини 5 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", якою передбачено, що розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України), нарахована позивачем правомірно, з урахуванням чого первісний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрати суд керується положеннями ст. 49 Господарського процесуального кодексу України та вважає за необхідне покласти витрати по сплаті судового збору на Фізичну особу - підприємця ОСОБА_1.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 12, 15, 22, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Первісний позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_1) штраф у розмірі 68000 гривень та пеню у розмірі 68000,00 гривень (на загальну суму 136 000,00 гривень) із зарахуванням зазначеної суми до Державного бюджету України на рахунок Управління Державної казначейської служби України у м. Люботин Харківської області (62433, Харківська обл., місто Люботин, вул. Радянська, буд. 5, Код )код бюджетної класифікації 21081100 "Адміністративні штрафи та інші санкції", символ звітності 106.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_1) на користь Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (місцезнаходження: 61022, м. Харків, площа Свободи, 5, Держпром, 6 під"їзд, 1 поверх, ) 2 040,00 гривень судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

Повне рішення складено 07.11.2016 р.

Суддя Т.С. Денисюк

Справа №922/2970/16.