РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2016Справа №910/15221/16

За позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО

УКРАЇНА"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант"

про відшкодування шкоди у розмірі 7 783, 23 грн.

Суддя Андреїшина І.О.

Представники учасників судового процесу:

Від позивача: Прохорова О.В. за довіреністю №47 від 01.01.2016

Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позов Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО УКРАЇНА" до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" про відшкодування шкоди у розмірі 31 474,74 грн., в результаті настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 10.06.2015 о 18 год. 10 хв. в районі будинку № 167 у дворовому проїзді по пр. Гагаріна в м. Дніпропетровську перед поворотом праворуч за участю транспортних засобів "Тойота", державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу "АЗЛК", державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.08.2016 за даною позовною заявою порушено провадження у справі № 910/15221/16 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 14.09.2016, зобов'язано сторін надати певні документи, також направлено запит до МТСБУ для витребування інформації.

Через відділ діловодства суду 12.09.2016 від МТСБУ надійшла відповідь на судовий запит, яку залучено до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні 14.09.2016 надав суду оригінали документів, для огляду у судовому засіданні, документи для долучення до матеріалів справи та заяву про зменшення позовних вимог, оскільки відповідачем добровільно сплачено суму збитків у розмірі 23 691,46 грн. Підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог.

Під збільшенням чи зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну кількісних показників, в яких виражається позовна вимога (збільшення чи зменшення ціни позову, збільшення чи зменшення кількості товару тощо).

Згідно з п. 3.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення. При цьому питання щодо повернення зайво сплаченої суми судового збору у зв'язку із зменшенням позовних вимог вирішується господарським судом на загальних підставах і в порядку, визначеному законодавством. Якщо ж до заяви про збільшення розміру позовних вимог не додано доказів сплати суми судового збору у встановленому порядку та розмірі (з урахуванням такого збільшення), то відповідна заява повертається господарським судом на підставі пункту 4 частини першої статті 63 ГПК, а у разі якщо відповідні недоліки виявлено після прийняття господарським судом заяви про збільшення розміру позовних вимог, суд стягує несплачені в установленому порядку та розмірі суми судового збору за результатами розгляду справи на підставі статті 49 ГПК.

Господарський суд прийняв заяву позивача про зменшення позовних вимог, у зв'язку з чим має місце нова ціна позову - 7 783,23 грн. збитків.

Представник відповідача заперечив проти позову, з підстав, які наведені у відзиві на позовну заяву, який надано представником відповідача та залучено до матеріалів справи.

Суд керуючись ст. 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 14.09.2016 оголошено перерву до 19.10.2016, для витребування у позивача письмових пояснень щодо того, чи було проведено відновлювальний ремонт при складанні звіту.

Через відділ діловодства суду 12.10.2016 від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача та заява про зменшення розміру позовних вимог.

Позивач уповноважених представників до судового засідання 19.10.2016 не направив, проте, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Представник відповідача з'явився у судове засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва 19.10.2016 відкладено розгляд справи до 02.11.2016, для витребування у позивача письмових пояснень.

Через відділ діловодства суду 02.11.2016 від позивача надійшла заява про припинення провадження у справі, у зв'язку зі сплатою страхового відшкодування у розмірі 23 691,46 грн.

Представник позивача у судовому засіданні 02.11.2016 підтримав подану заяву, просив його задовольнити.

Розглянувши дану заяву, суд відмовив у її задоволенні, оскільки позивачем вже було змінено позовні вимоги з 31 474, 74 грн. на 7 783, 23 грн. у зв'язку зі сплатою відповідачем страхового відшкодування у розмірі 23 691, 46 грн., і це зменшення судом прийнято до розгляду. Що стосується решти позовних вимог у розмірі 7 783, 23 грн., то в цій частині позивач ані відмовився, ані зменшив позовні вимоги, і відповідачем в цій сумі грошові кошти не сплачені, тому позов в цій частині підлягає розгляду по суті.

Представник позивача надав суду усні пояснення по суті спору, просив припинити провадження у справі, у зв'язку з тим, що позивач погоджується з розрахунком страхового відшкодування, який розроблений відповідачем.

Відповідач уповноважених представників до судового засідання 02.11.2016 не направив, вимог ухвали суду не виконав, про дату час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, вимог ухвали суду не виконав.

У судовому засіданні 02.11.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Дослідивши подані матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відносини, пов'язані із страхуванням, регулюються параграфом 2 глави 35 Господарського кодексу України, главою 67 Цивільного кодексу України, Законом України від 07.03.1996 р. № 85/96-ВР «Про страхування» (надалі - Закон України «Про страхування»), а відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - також Законом України від 01.07.2004 р. № 1961 - IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно з п. 1 ст. 352 Господарського кодексу України, страхування - це діяльність спеціально уповноважених державних організацій та суб'єктів господарювання (страховиків), пов'язана з наданням страхових послуг юридичним особам або громадянам (страхувальникам) щодо захисту їх майнових інтересів у разі настання визначених законом чи договором страхування подій (страхових випадків), за рахунок грошових фондів, які формуються шляхом оплати страхувальниками страхових платежів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

19.02.2015 р. між Приватним акціонерним товариством «ІНГО УКРАЇНА» (страховик) та ОСОБА_4 (страхувальник) був укладений договір страхування № 530501396.15, за умовами якого застраховано ризики, пов'язані з експлуатацією транспортного засобу - автомобіля марки "Тойота", державний номер НОМЕР_1.

За вказаним договором вигодонабувачем визначено ОСОБА_4, страхова сума - 252 320,00 грн.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

10.06.2015 о 18 год. 10 хв. в районі будинку № 167 у дворовому проїзді по пр. Гагаріна в м. Дніпропетровську перед поворотом праворуч сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів "Тойота", державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу "АЗЛК", державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, що підтверджується довідкою про ДТП № 65826174 від 10.06.2015 р., виданою відділом ДАІ з обслуговування м. Дніпропетровськ ГУМВС України в Дніпровській області (копія в матеріалах справи).

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди застрахований позивачем автомобіль марки "Тойота", державний номер НОМЕР_1, зазнав пошкоджень.

Згідно з довідкою № 65826174 від 10.06.2015 р., виданою відділом ДАІ з обслуговування м. Дніпропетровськ ГУМВС України в Дніпровській області, особою, винною в скоєнні адміністративного правопорушення, є водій ОСОБА_3, і його вина встановлена постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.06.2015 р. у справі № 201/10115/15-п.

Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

30.06.2015 була виконана судова експертиза судовим експертом Пилипенком Олександром Степановичем який встановив, що пошкодження автомобіля "Тойота", державний номер НОМЕР_1 в результаті пошкодження при ДТП без врахування коефіцієнту фізмчного зносу 36 816,19 грн., а з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу 23 797,13 грн.

09.07.2015 р. позивачем було складено страховий акт № 130571, згідно з яким сума виплати страхового відшкодування у зв'язку зі страховим випадком складає 31 474,74 грн.

На виконання умов договору страхування, позивачем було виплачено страхове відшкодування страхувальнику шляхом перерахування ОСОБА_4 31 474,74 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 5976 від 15.07.2015 р. (копія в матеріалах справи).

Статтею 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

У статті 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закону) зазначено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У відповідності до полісу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант» НОМЕР_3 застраховано цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу "АЗЛК", державний номер НОМЕР_2.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

В статті 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до п. 9 ст. 7 Закону України «Про страхування», страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відноситься до обов'язкових видів страхування, що здійснюються в Україні.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Пунктом 37.4 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» передбачено право страховика за договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Враховуючи вищевикладене, суд відзначає, що незалежно від джерела виникнення права позов щодо відшкодування збитків подається до особи, відповідальної за завдані збитки, проте враховуючи те, що цивільна відповідальність винної особи застрахована, позов може бути заявлений також і до юридичної особи, яка застрахувала відповідальність власника транспортного засобу "АЗЛК", державний номер НОМЕР_2, зокрема, до відповідача у даній справі - Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант».

Статтею 1166 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 2 ст. 1198 Цивільного кодексу України, шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Згідно зі ст. 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник, що одержав страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

В п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику відповідну заяву.

У відповідності до п. 12.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Згідно з п. 9.1. ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Полісом цивільно-правової відповідальності обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів НОМЕР_3 встановлена франшиза у розмірі - 1000,00, а ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить 50 000, 00 грн.

Отже, відповідач як страховик відповідальності винної у ДТП особи, на підставі спеціальної норми ст.29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу, як вказано вище, на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що автомобіль "Тойота", державний номер НОМЕР_1, на дату страхового випадку 10.06.2015 уже перебував у попередніх ДТП та піддавався відновлювальному ремонту, що підтверджує інформація з сервісу AudaHistory сиcтеми Audatex, що відповідно до п.п. б п. 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів є додатковою підставою для нарахування коефіцієнту фізичного зносу.

Так, на виконання вимог ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант» звернулося до незалежного оцінювача Товариства з обмеженою відповідальністю «Експертум-АВЕ» з проханням визначити коефіцієнт фізичного зносу.

Згідно з письмовою консультацією оцінювача № 71-R/20/6 від 12.05.2016, коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу "Тойота", державний номер НОМЕР_1, становить 36,3%.

Судом встановлено, що позивач, здійснюючи розрахунок страхового відшкодування брав до уваги рахунок № 13702 від 11.06.2015 ТОВ фірма «Алмаз Мотор ЛТД», сааме тому, Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант» було здійснено розрахунок страхового відшкодування також на підставі вказаного рахунку, проте, застосувавши коефіцієнт фізичного зносу, згідно вказаного рахунку загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля "Тойота", державний номер НОМЕР_1, становить 31 474,74 грн., з яких загальна вартість запчастин, які підлягають заміні становить 18 686,72 грн.

Тобто, зменшення страхового відшкодування за рахунок застосування коефіцієнту фізичного зносу становить 18 686,72*0,363(знос)= 6 783,28 грн.

Тому розмір страхового відшкодування за полісом НОМЕР_3 становить:

31 474,74 грн. (вартість відновлюваного ремонту) - 6 783,28 грн. (зменшення за рахунок зносу) - 1000,00 грн. (франшиза за полісом) = 23 691,46 грн.

Відповідач зазначив у відзиві на позовну заяву, що вказана сума була перерахована на рахунок Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія "ІНГО УКРАЇНА» 02.09.2016 платіжним дорученням № 26460.

Отже, судом було встановлено, що відповідач сплатив страхове відшкодування у зв'язку з страховим випадком на загальну суму 23 691,46 грн., після порушення провадження у даній справі, у зв'язку з чим позивач зменшив позовні вимоги.

Також судом встановлено, що у позивача не було підстав звертатися до суду з даним позовом в частині стягнення 6 783,28 грн., оскільки при здійсненні ним нарахування не було враховано коефіцієнту фізичного зносу, та в частині стягнення 1000,00 грн. франшизи, тому в цій частині суд відмовляє у позові.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, п. 1 ч. 1-1 ст. 80, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У позові про стягнення 7 783, 23 грн. відмовити повністю.

2. Дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення його повного тексту і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повне рішення складено 07.11.2016 р.

Суддя І.О. Андреїшина