ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" листопада 2016 р. Справа № 917/294/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Івакіна В.О. , суддя Камишева Л.М.

при секретарі Пляс Л.Ф.

за участю представників:

стягувача не зявився;

боржника ОСОБА_1, за довіреністю від 27.09.2016 р. б/н;

Відділу примусового виконання рішень управління держаної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу боржника - ТОВ "Білогір"я молокопродукт" (вх. № 2751 П/1-28) на ухвалу господарського суду Полтавської області від 26.09.2016 р. у справі № 917/294/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Розтоцьке", с. Гаї Розтоцькі Зборівського району Тернопільської області,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір"я молокопродукт", м. Гадяч Полтавської області,

про стягнення 1208818,57 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 26.04.2016 р. у справі № 917/294/16 позов задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача: 1200864,25 грн. основного боргу; 3804,31 грн. 3% річних; 4150,01 грн. інфляційних витрат; 18132,28 грн. витрат по сплаті судового збору.

На виконання зазначеного рішення господарським судом Полтавської області було видано судовий наказ від 13.06.2016 р. № 917/294/16.

Відділ примусового виконання рішень управління держаної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області звернувся до господарського суду Полтавської області з заявою від 29.08.2016 р. № 9862 (вх. № 10822 від 01.09.2016 р.) про розстрочку виконання рішення господарського суду Полтавської області від 26.04.2016 р. у справі № 917/294/16, згідно з наданим графіком починаючи з 15.09.2016 року по 15.08.2018 року рівними частками по 36539,62 грн.на місяць, з посиланням на важкий фінансовий стан боржника, обумовлений скороченням обсягів виробництва його продукції, відсутністю ринку її збуту та введення Російською Федерацією, на ринок якої протягом останніх 10 років відбувався експорт продуктів боржника, продуктового ембарго.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 26.09.2016 р. у справі № 917/294/16 (суддя Пушко І.І.) відмовлено в задоволенні заяви Відділу примусового виконання рішень Управління держаної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 29.08.2016 р. № 9862 про розстрочку виконання рішення від 26.04.2016 р. у справі № 917/294/16.

Боржник - ТОВ "Білогір"я молокопродукт" подав на зазначену ухвалу до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність викладених в ухвалі висновків суду, обставинам справи, просить ухвалу скасувати, розстрочити виконання рішення господарського суду Полтавської області від 26.04.2016 р. у справі № 917/294/16 на залишок боргу в сумі 376352,04 грн. (з урахуванням вже здійснених оплат) до 31.07.2017 р. рівними частинами по 37635,20 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги боржник зазначає, що господарський суд першої інстанції при відхиленні заяви про розстрочку виконання рішення суду, в порушення статті 121 Господарського процесуального кодексу України не прийняв до уваги виняткові обставини, що утруднюють виконання рішення суду, а саме: скрутний фінансовий стан боржника, який виник внаслідок втрати основних ринків збуту його продукції, у звязку із введенням Російською Федерацією, на ринок якої протягом останніх 10 років відбувався експорт продукції, продуктового ембарго на українську продукцію, а також внаслідок скорочення обсягів виробництва продукції через соціальну та економічну ситуацію в Україні, збільшення вартості палива та енергоносіїв, зменшення платоспроможності населення, вчинення невідомими особами злочинних дій з перешкоджання господарській діяльності боржника, наявність заборгованості перед працівниками з виплати заробітної плати близько на 2 млн. грн.

Стягувач у відзиві на апеляційну скаргу (вх. № 10950 від 28.10.2016 р.) просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін, посилаючись на те, що ухвала винесена у відповідності до обєктивно встановлених обставин, що мають значення для справи, з дотриманням норм чинного законодавства.

Зокрема стягувач зазначає, що господарський суд першої інстанції, відмовляючи в наданні розстрочки виконання рішення суду, обгрунтовано відхилив посилання боржника на введення в 2014 році Російською Федерацією продуктового ембарго, пославшись на те, що вказана обставина не носить виключний характер, оскільки однаково стосується обох сторін, які працюють в одній галузі як виробники молочної сировини.

Також стягувач зазначає на те, що заява державного виконавця про розстрочку виконання рішення суду є такою, що подана виключно з урахуванням інтересів боржника, з метою штучного створення можливості для зупинення виконавчого провадження і ухилення від накладення арештів на майно та кошти боржника. Зважаючи на наведені в заяві про розстрочку виконання рішення підстави, умови та меж її надання, господарський суд першої інстанції, враховуючи правову позицію Європейського суду з прав людини, вірно визначив необґрунтованість цієї заяви, зокрема що запропонований в ній тривалий період розстрочки порушує баланс інтересів сторін, основи судового рішення, позбавляє стягувача можливості захистити свої права.

Окрім цього стягувач повідомив суд апеляційної інстанції, що протягом періоду з 22.07.2016 р. по 25.10.2016 р. боржник сплатив основний борг в сумі 1 200 265,44 грн., у звязку з чим залишок заборгованості за рішенням господарського суду Полтавської області від 26.04.2016 р. у справі № 917/294/16 станом на 28.10.2016 р. становить 26685,41 грн.

Зазначену обставину підтвердив представник боржника в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, надаючи їм юридичну оцінку в межах вимог, передбачених статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, заслухавши пояснення представника боржника, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Частиною 1 статті 121 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може розстрочити або відстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

В пунктах 7.1.1, 7.1.2, 7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України розяснено, що розстрочка виконання рішення суду означає виконання його частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Зі змісту наведеної вище норми частини 1 статті 121 Господарського процесуального кодексу України вбачається можливість надання судом розстрочки виконання рішення лише у виняткових випадках, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у встановлений строк або встановленим способом.

При вирішенні питання щодо надання розстрочки виконання рішення суду, господарський суд повинен врахувати, що вона не порушить баланс інтересів сторін, а саме досягнення мети виконання судового рішення при максимальному дотриманні співмірності негативних наслідків для боржника з майновим інтересом кредитора.

При цьому боржник повинен довести, що розстрочка виконання рішення суду не сприятиме ухиленню від виконання судового рішення, у зв'язку з чим суд повинен дослідити обставини вжиття боржником заходів, спрямованих на виконання судового рішення.

Слід врахувати, що надання розстрочки не звільняє від виконання судового рішення і спрямовано на зменшення негативних наслідків для боржника при одночасному досягненні інтересу для кредитора, оскільки повинно сприяти в повному обсязі виконанню судового рішення.

Отже, виходячи із вищенаведеного, розстрочка виконання рішення суду можлива лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають своєчасне виконання рішення, дотримуючись балансу майнових інтересів сторін. Визначальним фактором є винятковість цих випадків та їх об'єктивний вплив на виконання судового рішення.

Разом з тим Господарський процесуальний кодекс України не визначає конкретного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому господарський суд самостійно, за правилами статті 43 Господарського процесуального кодексу України, встановлює конкретні обставини, які перешкоджають своєчасному виконанню судового рішення та носять винятковий характер.

При цьому приписи статті 121 Господарського процесуального кодексу України не обмежують господарський суд будь-якими конкретними термінами розстрочки виконання рішення, а відтак господарський суд самостійно визначає такі терміни з урахуванням балансу інтересів сторін.

В пункті 7.2. постанови Пленуму Вищого господарського України від 17 жовтня 2012 року № 9 Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України розяснено, що підставою для відстрочки чи розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Колегія суддів зазначає, що зважаючи на наведені положення Господарського процесуального кодексу України, в основу ухвали про надання розстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення.

У зв'язку з тим, що розстрочка виконання рішення подовжує період відновлення порушеного права стягувача, при її наданні, суди в цілях вирішення питання про можливість її надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду, повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, допустимі межі надання відстрочки виконання судового рішення.

Довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України №5-пр/2013 від 26.06.2013 року, розстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співрозмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Таким чином, розстрочка виконання судового рішення дозволить акумулювати необхідні фінансові кошти для повного його виконання.

Колегія суддів зауважує, що розстрочка виконання рішення є правом суду. При цьому, в даному випадку надання розстрочки виконання рішення ґрунтується на обставинах справи, встановлених судом при дослідженні поданих сторонами доказів, а також, виходячи з принципу розумності та справедливості.

Як правомірно зазначив господарський суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, державним виконавцем та боржником не доведено обставин, які носять винятковий характер та свідчать про неможливість негайного одночасного виконання рішення суду, з якими частина 1 статті 121 Господарського процесуального кодексу України повязує можливість розстрочення виконання рішення господарського суду.

Так, в обґрунтування заяви про надання розстрочки виконання рішення суду державний виконавець послався на обставини невиконання боржником рішення суду у встановлений строк через його скрутний фінансовий стан, обумовлений скороченням обємів виробництва продукції, відсутність ринку її збуту та введення Російською Федерацією, на ринок якої протягом останніх 10 років відбувався експорт продуктів боржника, продуктового ембарго.

Як правильно встановив господарський суд першої інстанції, до зазначеної заяви не додано будь-яких доказів, які б свідчили про реальний фінансовий стан боржника (звіти про фінансовий результат, відомості про наявність або відсутність прибутку, відомості про рахунки у банківських установах та про рух коштів по цих рахунках, про наявність або відсутність майна, яке може бути реалізовано з метою погашення боргу).

При цьому господарський суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання державного виконавця на введення продуктового ембарго Російською Федерацією, пославшись на те, що зазначена обставина має місце ще з 2014 року, тобто виникла ще до періоду стягнутої рішенням суду заборгованості (01.12.2015 р.-22.02.2016 р.) та окрім цього, зазначене продуктове ембарго впливає в однаковій мірі як на стягувача (позивача), так і на боржника як виробників молочної сировини, а тому не носить виняткового характеру.

Окрім цього слід враховувати, що надання розстрочки виконання рішення суду за графіком боржника, який передбачає сплату великої суми заборгованості за отриману боржником з грудня 2015 р. по лютий 2016 р. продукцію рівними платежами по 36539,62 грн. щомісяця з 15.09.2016 р. по 15.08.2018 р., тобто майже на 2 роки, є грубим порушенням матеріальних інтересів позивача, перешкоджає ефективному поновленню його прав рішенням суду, порушення права на повагу до власності та на вільне володіння власністю, на що він наголошував у запереченнях на заяву боржника про надання розстрочки виконання рішення суду та у відзиві на апеляційну скаргу.

При цьому, як обґрунтовано зазначив господарський суд першої інстанції, пункт 1 ст. 6 §1 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд". Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.04 по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина "судового розгляду".

У зв'язку з тим, що розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача, при її наданні, суди в цілях вирішення питання про можливість її надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду, повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання розстрочки виконання судового рішення.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, не своєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Також колегія суддів враховує наступні обставини.

Представник стягувача у відзиві на апеляційну скаргу та представник боржника в судовому засіданні підтвердили, що у звязку із проведеними боржником протягом періоду з 22.07.2016 р. по 25.10.2016 р. оплатами на виконання рішення господарського суду Полтавської області від 26.04.2016 р. у справі № 917/294/16, залишок несплаченого боргу за цим рішенням станом на 28.10.2016 р. становить 26685,41 грн.

Зважаючи на невеликий розмір зазначеного залишку боргу в порівнянні з вже оплаченою боржником загальною сумою боргу, відсутні обставини, що унеможливлюють чи утруднюють виконання рішення суду в частині негайного одноразового стягнення цієї суми. До того ж, таке розстрочення не буде спрямоване на досягнення мети виконання судового рішення при максимальному дотриманні співмірності негативних наслідків для боржника з майновим інтересом кредитора, оскільки призведе до порушення права на повагу до власності стягувача та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуде ознак довготривалого невиконання.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала винесена з дотримання норм чинного законодавства, у звязку з чим підлягає залишенню без змін.

Виходячи з викладеного, керуючись п. 1 статті 103, статтями 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу боржника- ТОВ "Білогір"я молокопродукт" залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Полтавської області від 26.09.2016 р. у справі № 917/294/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складено 04.11.16 р.

Головуючий суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Івакіна В.О.

Суддя Камишева Л.М.