ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2016р. Справа№ 914/2214/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «САТО», м. Львів

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 м. Львів

про стягнення 34 962, 00 грн.

Суддя Манюк П.Т.

При секретарі Гринчишин О.О.

Представники:

від позивача: Якубеня О.І. - директор; Медвідь В.О. - представник,

від відповідача: ОСОБА_4 - представник.

Зміст ст.22 ГПК України представникам сторін роз'яснено.

Розглядається справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «САТО» до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 34 962, 00 грн.

Ухвалою суду від 30.08.2061 року порушено провадження у справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 19.09.2016 року.

Розгляд справи відкладався з підстав викладених у відповідних ухвалах суду, в судовому засіданні оголошувалася перева.

Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити з підстав наведених у позовній заяві та усних поясненнях.

Представник відповідача в судових засіданнях позовні вимоги заперечив, просив відмовити у їх задоволенні з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та усних поясненнях.

Розглянувши матеріали справи суд встановив наступне:

Товариство з обмеженою відповідальністю «САТО» (надалі - позивач) звернулося в господарський суд з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі - відповідач) про стягнення 34 962, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 01.01.2016 року між ним (орендодавцем) та відповідачем (орендарем) було укладено договір оренди № 31 (надалі - договір).

Відповідно до п.1.1 договору, орендодавець надає, а орендар приймає в орендне користування торгове місце площею 12 кв. м, розташоване на міні-ринку «Підземний» за адресою: АДРЕСА_2 і буде використовувати виключно для організації торгівлі (послуг) оптикою у власному павільйоні.

Відповідно до п. 4.1. договору, орендна плата за користування торговим місцем складає в місяць 1 320, 00 грн. Орендар зобов'язується щомісячно до 10 числа поточного місяця своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату та вартість комунальних послуг.

Згідно п. 6.11 договору, даний договір діяв з 01 січня 2016 року до 31 червня 2016 року та міг бути пролонгований сторонами.

15.03.2016 року позивачем видано наказ № 11 «Про підвищення орендної плати» у зв'язку із введенням в дію нового коефіцієнта нормативної оцінки земель в м. Львові з 01.01.2016 року, яким було затверджено нову орендну плату з 01.04.2016 року на міні-ринку «Підземний», а саме 130 за кв. м приватним підприємцям (ФОП) і 150, 00 грн. за кв. м юридичним особам.

Як вбачається із долученого до матеріалів справи прибуткового касового ордера від 11.04.2016р. № 207 відповідач сплатив орендну плату в розмірі 1 560 грн. за квітень 2016 року, тобто погодився із підвищенням розміру орендної плати.

Позивач стверджує, що відповідач не сплатив орендну плату за травень і червень 2016 року, внаслідок чого в нього утворилася заборгованість по 1 560 грн за кожен місяць у загальному розмірі 3 120 грн.

Позивачем скерувалися на адресу відповідача письмові претензії від 14.06.2016 р. та від 27.06.2016 р. із вимогами про погашення заборгованості згідно договору оренди. Проте, претензії були залишені без відповіді та задоволення.

Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача 3 120,00 грн. заборгованості із сплати орендної плати.

Крім стягнення основної заборгованості позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 31 842, 00 грн., яка передбачена п. 5.2. договору і складає 10% від суми заборгованості по орендній платі за кожен протермінований день.

Представник відповідача щодо позову заперечив з тих підстав, що з травня 2016 року відповідач не зміг внести жодного орендного платежу за користування торговим місцем з вини позивача, оскільки своїми умисними діями позивач відмовлявся у прийнятті орендної плати, що в свою чергу привело до виникнення заборгованості відповідача за договором. Так 11.05.2016 року відповідачем було складено акт про відмову від отримання позивачем орендної плати. Також відповідач вказав на те, що посадові особи позивача умисно створювали перешкоди у належному виконанні відповідачем умов договору та унеможливлювали здійснення підприємницької діяльності відповідача. Крім того, представник відповідача стверджує, що 10.05.2016 року відповідачем було скеровано на адресу позивача заяву про надання реквізитів для проведення сплати орендної плати.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи із наступних мотивів:

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов'язання виникають з господарського договору та інших угод, передбачених законом.

Згідно ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ст. 283 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Як встановлено судом, 01.01.2016 року між сторонами у справі було укладено договір оренди № 31, відповідно до якого позивач надав, а відповідач прийняв в орендне користування торгове місце площею 12 кв. м., розташоване на міні ринку «Підземний» за адресою: АДРЕСА_2 з використанням виключно для організації торгівлі (послуг) оптикою у власному павільйоні.

Відповідно ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ч. 1 ст.762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до п. 4.1. договору, орендна плата за користування торговим місцем складала в місяць 1 320, 00 грн. Орендар зобов'язувався щомісячно до 10 числа поточного місяця своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату та вартість комунальних послуг.

Згідно із п.4.2 договору, сторони визначили, що розмір плати може змінюватися у відповідності до зміни цін і тарифів на послуги, енергоносії, газ, водні ресурси та накладні витрати орендодавця, що приводить до автоматичної зміни суми договору.

Наказом генерального директора ТзОВ "САТО" від 15.03.2016р. №11, у зв'язку із введенням з 01.01.2016 р. в дію нового коефіцієнта нормативної грошової оцінки земель м. Львова, було затверджено з 01.04.2016 р. новий розмір орендної плати на міні-ринку "Підземний". Зокрема для фізичних осіб-підприємців встановлено орендну плату в розмірі 130,00 грн. за кв.м.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач 11.04.2016 р. сплатив орендну плату за квітень 2016 року в розмірі 1 560,00 грн., що свідчить про обізнаність відповідача із новими ставками орендної плати.

Отже за умовами договору відповідач повинен був сплачувати позивачу орендну плату в травні та червні 2016 р. у щомісячному розмірі 1 560,00 грн., однак свої зобов'язання по договору щодо сплати орендної плати відповідач належним чином не виконав, чим порушив вимоги п. 4.1 договору.

Твердження представника відповідача про те, що починаючи з травня 2016 року по час розгляду справи відповідач не зміг внести орендні платежі за користування торговим місцем з вини позивача, належними доказами не підтверджені.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем зі сплати орендної плати в розмірі 3 120,00 грн є обгрунтованою і позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Приписами ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із положеннями п. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до п. 2.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", за приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки. Установлене статтею 3 названого Закону обмеження розміру пені не стосується неустойки, встановленої іншими законодавчими актами.

Як вбачається з долучених до позовної заяви розрахунків, позивачем нараховано пеню в розмірі 10% від суми заборгованості з орендної плати за кожен протермінований день.

Крім цього, згідно з умовами п. 4.1. договору, орендар зобов'язується сплачувати орендну плату щомісячно до 10 числа поточного місяця, тому нарахування позивачем пені починаючи з 01 числа поточного місяця не відповідає умовам договору.

Таким чином, виходячи із встановлених законодавчих обмежень щодо розміру пені, а також періоду нарахування пені, що зазначений в позовній заяві та узгоджується із приписами п.4.1. договору, обгрунтованою є вимога позивача про стягнення пені в розмірі 263, 92 грн.

Зважаючи на те, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, судовий збір покладається на нього пропорційно до задоволених вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд , -

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_3, ідент. код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «САТО» (79032, м. Львів, вул. Дж. Вашингтона, 11/11; ) суму в розмірі 3 517, 29 грн., з них:

- 3 120,00 грн. - заборгованості з орендної плати;

- 263, 92 грн. - пені;

- 133, 37 грн. - судового збору.

3. Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 07.11.2016 р.

Суддя Манюк П.Т.