РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2016Справа №910/15263/16

За позовом Приватного акціонерного товариства «Дніпроспецмаш»

до Публічного акціонерного товариства «Сбербанк»

про визнання поруки припиненою

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Власов Є.А. - по дов. № 59/5/2207 від 22.07.2016

від відповідача Астахов Р.М. - по дов. № б/н від 10.12.2015

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Приватного акціонерного товариства «Дніпроспецмаш» до Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» про визнання припиненими відносини поруки, що виникли з договору поруки № 5 від 27.02.2015.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 22.03.2013 між відповідачем та ТОВ «НВП «Укрремколіямаш» був укладений договір про відкриття кредитної лінії № 02-В/13/122/КЛ-КБ до якого в подальшому вносились зміни. Так відповідно до кредитного договору було відкрито кредитну лінію в розмірі 1 998 561,34 доларів США зі строком дії до 21.03.2016. В забезпечення кредитного договору 27.02.2015 між відповідачем та позивачем був укладений договір поруки № 5. На думку позивача шляхом надання 18 траншів на суму 2 002 200,0 доларів США збільшено обсяг відповідальності поручителя (позивача) без його згоди, що у відповідності до положень ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України свідчить про припинення поруки. Відповідно до наданого розрахунку заборгованості. яке було направлене позивачу у повідомлені-вимозі № 9281/5/28-2 від 05.10.2015 станом на 08.09.2015 загальна сума заборгованості склала 2 228 713,80 доларів США та 886 572,49 грн., з яких 1 998 561,34 доларів США основної заборгованості. Станом на момент звернення з позовними вимогами щодо стягнення заборгованості в грудні 2015 року порука припиняється в силу ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України зі спливом шестимісячного строку для пред'явлення вимоги до поручителя.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.08.2016 порушено провадження у справі № 910/15263/16 та призначено справу до розгляду на 22.09.2016.

Відповідачем в судовому засіданні 22.09.2016 подано клопотання про припинення провадження у справі на підставі п. 5 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки п. 6.8 договору поруки № 5 від 27.02.2015 передбачено, що всі спори що виникають з цього договору підлягають розгляду у Постійно діючому третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України».

Суд розглянувши дане клопотання відповідача відмовив в його задоволенні.

Позивач в судовому засіданні 22.09.2016 позовні вимоги підтримав.

Відповідач в судовому засіданні 22.09.2016 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

В судовому засіданні 22.09.2016 відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 04.10.2016.

Відповідачем 04.10.2016 до відділу діловодства суду подано клопотання про продовження строку вирішення спору та оголошення в засіданні суду перерви.

Відповідач у поданому 04.10.2016 відділу діловодства суду відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на те, що посилання позивача на 18 траншів кредитних коштів на загальну суму 2 002 200,00 доларів США не підтверджується матеріалами справи. Боржнику, за якого поручився позивач, відкрито відновлювальну кредитну лінію, сума за всіма траншами якої не перевищувала 1 998 561,34 доларів США. Зазначає, що 27.02.2015 було укладено договір про внесення змін № 4, яким кредитний договір викладено в новій редакції. Проте позивач продовжує посилатись на умови договору не чинної редакції. Відповідач вказує на те, що в договорі поруки № 5 від 27.02.2015 вказано строк поруки - 4 роки (п. 6.3.), а отже не підлягають застосуванню приписи ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України. Відповідно до п. 1.4. кредитного договору останній день дії кредитної лінії спливає 21.03.2016, тобто в цей день спливає строк виконання зобов'язання у повному обсязі. Надіславши позивачу повідомлення-вимогу № 9281/5/28-2 від 05.10.2015 щодо повернення повної суми заборгованості банк скориставшись своїм правом кредитора змінив остаточний строк виконання зобов'язання, встановивши його у відповідності до п. 4.3. договору поруки - протягом 10 календарних днів з моменту поштового відправлення вимоги. Оскільки днем звернення банку з вимогою до поручителя є 06.10.2015, то строк виконання зобов'язання у повному обсязі настав 16.10.2015. Таким чином звернення банку до позивача з позовом про стягнення заборгованості у грудні 2015 було здійснено в межах шестимісячного строку, а відтак підстави для припинення поруки відсутні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.10.2016 подовжено строк вирішення спору у справі № 910/15263/16 на 15 днів та відкладено розгляд справи до 13.10.2016.

В судовому засіданні 13.10.2016, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

22.03.2013 між Публічним акціонерним товариством «Дочірній банк Сбербанку Росії», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сбербанк» (Банк, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство «Укрремколіямаш» (позичальник, боржник) укладено договір про відкриття кредитної лінії № 02-В/13/122/КЛ-КБ (далі - кредитний договір), відповідно до якого Банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію в іноземній валюті - доларах США в розмірі 1 200 000,00 доларів США зі стромо дії до 21.03.2016.

27.02.2015 між Банком та позичальником було укладено договір про внесення змін № 4, відповідно до якої кредитний договір викладено в новій редакції. Так ліміт кредитної лінії встановлено в розмірі 1 998 561,34 доларів США.

27.02.2015 між Публічним акціонерним товариством «Сбербанк» (кредитор) та Приватним акціонерним товариством «Дніпроспецмаш» (поручитель, позивач) укладено договір поруки № 5, відповідно до якого позивач поручився за виконання боржником зобов'язань за

Як вбачається з матеріалів справи 27.02.2015 між Публічним акціонерним товариством «Сбербанк» (кредитор) та Приватним акціонерним товариством «Дніпроспецмаш» (поручитель, позивач) укладено договір поруки № 5, за умовами якого поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором за зобов'язаннями, які не були виконані боржником за основним договором.

В розділі 1 договору поруки визначено основний договір - договір про відкриття кредитної лінії № 02-В/13/122/КЛ-КБ, укладений між кредитором і боржником 22.03.2013 та укладені до нього договір про внесення змін № 1 від 12.06.2013, договір про внесення змін № 2 від 22.09.2014, договір про внесення змін № 3 від 28.11.2014 та договір про внесення змін № 4 від 27.02.2015 з усіма змінами і доповненнями до основного договору, укладеними протягом строку його дії.

Згідно з розділом 2 відповідальність поручителя перед кредитором включає зобов'язання, які не були невиконані боржником, та які передбачені кредитним договором, а саме повернення кредиту в сумі 1 998 561,34 доларів США, а також процентів, комісійну винагороду, збитки, штрафні санкції та будь-які інші платежі.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. При цьому, господарський суд виходить з наступного.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених ст. 11 Цивільного кодексу України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 цього Кодексу).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини 1, 2 ст. 554 Цивільного кодексу України).

Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов'язання.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії.

Статтею 598 Цивільного кодексу України визначені підстави припинення зобов'язання. Вказаною статтею передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Положеннями частини 1 статті 559 Цивільного кодексу України визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вищезазначеної статті вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього: збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає, зокрема, у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення, розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним.

При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте, якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Згідно пп. 4.1.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 1 від 24.11.2014 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів», відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Закон не забороняє укладання договору поруки на забезпечення виконання зобов'язання, яке може виникнути в майбутньому.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, як поручитель за договором поруки № 5 від 27.02.2015, взяв на себе весь обсяг зобов'язань, що виник у боржника перед кредитором за кредитним договором № 02-В/13/122/КЛ-КБ від 22.03.2013 та договорами про внесення змін до нього.

Поручитель, при підписанні договору поруки, усвідомлено надав згоду на забезпечення порукою зобов'язань боржника за існуючим кредитним договором та зобов'язань, які можуть виникнути в майбутньому, при укладенні додаткових договорів до основного кредитного договору. Вказане підтверджується умовами договору поруки.

В розумінні статті 627 Цивільного кодексу України така домовленість сторін є результатом їх добровільного волевиявлення щодо визначення умов договору, якими зафіксовано взаємні права та обов'язки поручителя та банку.

Згідно з п. 6.1 договору поруки підписанням цього договору поручитель надає свою згоду на зміну протягом дії цього договору розміру основного зобов'язання за основним договором (зокрема, але не виключно: пролонгацію основного договору, збільшення суми кредиту/ліміту кредитної лінії за основним договором, тощо), внаслідок чого зміниться, зокрема збільшиться обсяг його (поручителя) відповідальності, без додаткового повідомлення кредитором поручителя про таку зміну та без укладення окремої угоди (договору про внесення змін) до цього договору.

За таких умов твердження позивача про те, що зобов'язання було змінено без його згоди, та призвело до збільшення обсягу його відповідальності, є безпідставним та не підтверджується матеріалами справи.

Нормами статті 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

З огляду на викладене, суд вважає хибними доводи позивача щодо припинення зобов'язання за договором поруки № 151313Р17 від 29.11.2013, у зв'язку із збільшенням обсягу відповідальності поручителя без згоди останнього.

Стосовно посилань позивача на припинення поруки з підстав визначених ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України слід зазначити наступне

За змістом частини ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до п. 6.3 договору поруки, цей договір набуває чинності з моменту його укладення в письмовій формі. Строк дії цього договору складає 4 роки, але в будь-якому випадку строк дії договору продовжується до повного виконання кожною із сторін своїх зобов'язань за цим договором. При цьому договір припиняє свою дію достроково у випадку належного виконання боржником або поручителем усіх зобов'язань, передбачених в розділі 2 цього договору, а також з інших підстав передбачених законодавством України. Не допускається припинення поруки без припинення забезпеченого нею зобов'язання.

Згідно з п. 4.1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 1 від 24.11.2014 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів» частиною четвертою статті 559 ЦК України передбачено, зокрема, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Умова договору про дію поруки до повного виконання забезпеченого зобов'язання не може розглядатися як установлення строку дії поруки. У цьому випадку відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Якщо основним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то строк пред'явлення кредитором вимоги до поручителя має обчислюватися з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі. При цьому сама лише умова договору поруки про дію поруки до повного виконання позичальником та/або поручителем своїх зобов'язань за договором не може розглядатися судом як установлення строку дії поруки; термін має визначатися календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (наприклад, після закінчення певного строку, починаючи від дати виконання зобов'язання за кредитним договором).

Як визначено умовами кредитного договору останнім днем дії кредитної лінії є 21.03.2016, а отже строк виконання зобов'язання спливає в цей день.

Разом з цим, Господарським судом міста Києва при розгляді справи № 910/10907/16 (ухвала від 10.08.2016) встановлено що, зважаючи на порушення позичальником умов кредитного договору, банк скористався своїм правом на дострокове припинення зобов'язань та повідомленням - вимогою № 8437/5/15-1-4-2 від 11.09.2015 достроково відкликав кредитну лінію, встановивши новий строк повернення повної суми заборгованості - протягом десяти календарних днів з дня відправлення повідомлення - вимоги (з 14.09.2015).

Враховуючи дату відправлення вимоги № 8437/5/15-1-4-2 від 11.09.2015 строк виконання основного зобов'язання настав 25.09.2015, а з вимогою про погашення повної суми заборгованості банк звернувся до поручителя (заявника) 06.10.2015, відповідно строк виконання основного зобов'язання для поручителя настав 17.10.2015 (зі спливом десяти календарних днів з моменту відправлення вимоги поручителю).

На підставі викладеного вище, суд у справі № 910/10907/16 дійшов висновків про дотримання банком приписів ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України щодо шестимісячного строку пред'явлення вимоги до поручителя та про відсутність у зв'язку з цим підстав для припинення поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Дніпроспецмаш» є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 21.10.2016.

Суддя В.В.Сівакова