РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2016Справа № 910/16814/16
За позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна"

до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія"

про стягнення 32 491,47 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Рибалко С.М. (представник за довіреністю № 50 від 01.01.2015р.);

від відповідача: не з'явились.

Обставини справи:

Приватне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" (надалі також - позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" (надалі також - відповідач) суми страхового відшкодування в розмірі 32 491,47 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, виплативши страхове відшкодування власнику автомобіля, пошкодженого при дорожньо-транспортній пригоді, винним у якій визнано водія іншого автомобіля, отримав, в силу приписів статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України, у межах фактичних витрат, право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Спір виник внаслідок того, що позивачем виконано свій обов'язок щодо виплати страхового відшкодування, а відповідач ухиляється від виконання свого обов'язку здійснити виплату страхового відшкодування.

Відповідач надав для долучення до матеріалів справи письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, при цьому посилаючись на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що цивільно-правова відповідальність особи, винної в ДТП була застрахована відповідачем, а також на те, що позивачем не обґрунтовано належними доказами суму страхового відшкодування (заявлені позивачем вимоги), яка за висновками відповідача має складати 19 071,28 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2016р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, розгляд призначено на 11.10.2016р. Крім того, направлено запит до Моторного (транспортного) страхового бюро України про надання інформації по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.10.2016р. у зв'язку з неявкою представника відповідача в судове засідання, розгляд справи відкладено до 25.10.2016р.

В судове засідання 25.10.2016р. представник відповідача повторно не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача, належним чином повідомленого про час та місце судового засідання, не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду справи, а також зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

В судовому засіданні 25 жовтня 2016 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.07.2013р. між позивачем (страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник) було укладено Договір страхування №330572964.13 (надалі - Договір страхування), зі строком дії з 28.07.2013р. по 27.07.2014р., відповідно до умов якого позивач прийняв на себе обов'язок по страхуванню автомобіля "Хонда", реєстраційний номер НОМЕР_1 (надалі також - застрахований автомобіль).

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

11.03.2014р. по бул. Овруцькій в м. Києві ОСОБА_3, керуючи автомобілем "Хюндай", реєстраційний номер НОМЕР_2, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем "Хонда", реєстраційний номер НОМЕР_1, що призвело до пошкодження вказаних транспортних засобів.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 21.03.2014р. у справі №761/7600/14-п ОСОБА_3 за здійснення вказаного ДТП було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Відповідно до проведеного на замовлення позивача звіту № 211 про оцінку автомобіля "Хонда", реєстраційний номер НОМЕР_1 від 25.03.2014р. матеріальний збиток, завданий власнику застрахованого позивачем автомобіля в результаті його пошкодження при ДТП складає 19 571,28 грн.

Відповідно до рахунку СТО (ТОВ «Автоальянс Київ») № 02491 від 24.04.2014р. вартість ремонту транспортного засобу "Хонда", реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 33 491,47 грн.

Відповідно до складених позивачем Страхового акту №111876 від 31.03.2014р. та Страхового акту №113328 від 29.04.2014р. розмір страхового відшкодування, який підлягає до виплати, становить 26 323,05 грн. та 6 668,42 грн. відповідно, що разом складає 32 991,47 грн.

Враховуючи зазначене, з урахуванням проведеного звіту та наявного в матеріалах справи рахунку СТО, позивач на виконання умов Договору страхування виплатив страхове відшкодування на загальну суму 32 991,47 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжного доручення №3373 від 16.04.2014р. на суму 26 323,05 грн. та №4684 від 30.05.2014р. на суму 6 668,42 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно з п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003р., відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу відповідно до п. 2.3 Методики - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісних транспортних засобів.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Позивачем з урахуванням проведеного звіту та рахунку СТО, на підставі складених ним Страхових актів №111876 від 31.03.2014р. та №113328 від 29.04.2014р. виплачено своєму страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 32 991,47 грн.

Відповідачем не надано суду доказів на спростування встановленої позивачем вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля внаслідок його пошкодження в ДТП, і також відповідач не спростував розраховану позивачем суму страхового відшкодування.

Судом встановлено, що наведені у звіті та рахунку СТО матеріли, деталі та роботи знаходяться у причинно-наслідковому зв'язку з завданими застрахованому автомобілю пошкодженнями внаслідок ДТП, що відображені в доданій до матеріалів справи Довідці ДАІ і відповідачем не надано доказів протилежного.

При цьому, суд не приймає наведені відповідачем у відзиві на позовну заяву твердження про те, що позивачем не обґрунтовано належними доказами розмір страхового відшкодування (заявлених ним вимог), оскільки звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Аналогічні висновки містяться в постановах Вищого господарського суду України від 14.05.2013 р. у справі №5011-50/17049-2012, від 30.07.2013 р. у справі №910/3655/13 та від 27.01.2014 р. у справі №910/3023/13.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, до позивача перейшло право вимоги, згідно зі ст. ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. п. 22.1. ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", в межах суми виплаченого страхового відшкодування.

Так, частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Як вбачається з Довідки ДАІ №9359974 від 11.03.2014р., що ОСОБА_3 керував транспортним засобом "Хюндай", реєстраційний номер НОМЕР_2, якого відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 21.03.2014р. у справі №761/7600/14-п було визнано винним у скоєнні ДТП, що мала місце 11.03.2014р. за участю застрахованого позивачем транспортного засобу.

Тоді як вбачається з наявної в матеріалах справи копії полісу №АС/9752383 та інформації М(Т)СБУ наданої на запит суду від 14.09.2016р., відповідачем застраховано цивільно-правову відповідальність особи, що керує транспортним засобом "Хюндай", реєстраційний номер іН 7274 ВН.

При цьому, доказів того, що цивільно-правову відповідальність особи, яка керує транспортним засобом Хюндай", реєстраційний номер іН 7274 ВН, станом на дату ДТП застраховано відповідачем, позивачем до матеріалів справи не надано, а відповідно до полісу №АС/9752383 відповідачем застраховано відповідальність особи, яка керує іншим транспортним засобом, ніж той за участю якого відбулась ДТП із застрахованим позивачем автомобілем.

Посилання позивача на номер кузова (шасі) як ідентифікуючу ознаку автомобіля, а також співпадіння марки, моделі автомобіля, які відображені в наявних в матеріалах справи, а саме Довідці ДАІ, інформації М(Т)СБУ та копії полісу, що на думку позивача, є належним та достатніми доказами страхування відповідачем відповідальності особи, яка керує транспортним засобом Хюндай", реєстраційний номер НОМЕР_2 не приймаються судом, з огляду на те, що такі твердження ґрунтуються виключно на припущеннях позивача та не узгоджуються з матеріалами справи, про що було зазначено вище.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, в розумінні ст. ст. 32 - 34 Господарського процесуального кодексу України, того, що цивільно-правову відповідальність особи, яка керує транспортним засобом Хюндай", реєстраційний номер НОМЕР_2, станом на дату ДТП застраховано відповідачем.

Враховуючи все вищенаведене, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені в справі №910/16814/16 позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судовий збір позивача в розмірі 1 378,00 грн., відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на останнього.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 31.10.2016р.

Суддя С.М. Морозов