КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2016 р. Справа№ 910/20356/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Смірнової Л.Г.

ОСОБА_1

секретар судового засідання Борух А.С.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 за належним чином оформленою довіреністю; ОСОБА_3 за належним чином оформленою довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_4 за належним чином оформленою довіреністю;

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_5 акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія"

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.07.2016р.

у справі № 910/20356/15 (суддя Гумега О.В.)

за позовом ОСОБА_5 акціонерного товариства "Європейська страхова компанія"

до відповідача ОСОБА_5 акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія"

про стягнення 109 039,23 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Європейська страхова компанія" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_5 акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" про стягнення 109 039,23 грн. заборгованості за Договором про загальні умови факультативного перестрахування та ретроцесії № ФП.13-006 від 07.06.2013р., з яких: 66496,20 грн. основного боргу, 14693,29 грн. пені, 781,01 грн. 3% річних та 27068,73 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного сторонами Договору про загальні умови факультативного перестрахування та ретроцесії № ФП.13-006 від 07.06.2013р. не виконав взяті на себе зобовязання щодо виплати страхового відшкодування за Ковер-нотом № 06/00001/3/17/11/14 від 20.08.2014р., у звязку з чим виникла заборгованість у розмірі 66496,20 грн., яку, з нарахованою пенею, 3% річних та інфляційних втрат, позивач просив стягнути у примусовому порядку з відповідача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.11.2015р. у справі № 910/20356/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2016р., позов задоволено повністю, стягнуто з ОСОБА_5 акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" на користь ОСОБА_5 акціонерного товариства "Європейська страхова компанія" 66 496,20 грн. заборгованості за договором перестрахування №ФП. 13-006 від 07.06.2013р., 14 693,29 грн. пені, 27 068,73 грн. інфляційних втрат та 3% річних у сумі 781,01 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 12.04.2016р. у справі № 910/20356/15 касаційну скаргу ОСОБА_5 акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" задоволено частково, рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2015р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2016р. у справі № 910/20356/16 скасовано з передачею справи на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.07.2016р. у справі № 910/20356/15 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" на користь ОСОБА_5 акціонерного товариства "Європейська страхова компанія" 66 496,20 грн. основного боргу, 14 574,15 грн. пені, 751,50 грн. 3% річних, 20 744,97 інфляційних втрат, 2 051,33 грн. витрат по сплаті судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з висновками та мотивами прийнятого судом першої інстанції рішення, Приватне акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у позові відмовити.

На думку апелянта, при прийнятті рішення суд першої інстанції не виконав вказівок суду касаційні інстанції, не встановив обставин, які підлягали встановленню, і задовольнив позов без достатніх для того підстав, без урахування умов укладеного між сторонами договору перестрахування. Виплата позивачем страхового відшкодування страхувальнику при тому, що позивач мав можливість відмовити у такій виплаті з підстав викрадення у його страхувальника (ОСОБА_6В.) реєстраційних документів на застрахований транспортний засіб, свідчить про те, що така виплата є компромісним збитком і тому мала здійснюватися за згодою перестраховика.

Скаржник вказував, що договір про загальні умови факультативного перестрахування та ретроцесії № ФП.13-006 від 07.06.2013р. не містить строку для прийняття перестраховиком рішення у випадку, якщо страхувальником було здійснено виплату «компромісного збитку», а тому висновок місцевого господарського суду про прострочення виконання грошового зобовязання відповідачем є незаконним.

Відповідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду Київського апеляційного господарського суду від 31.08.2016р. апеляційну скаргу ОСОБА_5 акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Кропивної Л.В., судді: Пашкіна С.А., Чорна Л.В.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 02.09.2016р. у звязку з перебуванням судді Чорної Л.В. у відпустці, змінено склад колегії суддів та сформовано новий склад колегії: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді: Смірнова Л.Г., Пашкіна С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2016р. апеляційну скаргу ОСОБА_5 акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 26.10.2016р.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 07.06.2013р. між ОСОБА_5 акціонерним товариством "Українська охоронно-страхова компанія" (позивачем) та ОСОБА_5 акціонерним товариством "Європейська страхова компанія" (відповідачем) було укладено Договір № ФП.13-006 про загальні умови факультативного перестрахування та ретроцесії (Договір перестрахування), предметом якого є основоположні та загальні умови перестрахування та ретроцесії страхових ризиків, що взаємно передаються та приймаються сторонами на факультативній (необовязковій) основі, а також основні взаємні права і обовязки сторін, повязані з передачею та прийняттям страхових ризиків в перестрахування або ретроцесію.

Пунктом 1.3 Договору перестрахування під страховим ризиком, що передається в перестрахування в рамках цього договору, розуміється подія, визначена первинним договором страхування або перестрахування, укладеного однією зі сторін, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки вірогідності та випадковості настання.

Зі змісту пункту 1.4 Договору перестрахування вбачається, що під передачею страхового ризику в перестрахування в рамках цього договору розуміється страхування однією стороною у другої сторони на умовах законодавства України, цього договору та конкретного договору перестрахування ризику виконання стороною, яка передає страховий ризик, частини своїх зобовязань за договором первинного страхування, співстрахування або вхідного перестрахування.

Згідно п. 1.6 Договору перестрахування предметом перестрахування за цим договором є ризик виконання частини своїх зобовязань перестраховиком та укладеному перестрахувальником як страховиком (перестрахувальником) основному договору страхування, співстрахування або перестрахування.

З пункту 1.7 Договору перестрахування вбачається, що на підставі та на умовах даного договору сторони укладають конкретні договори перестрахування. Конкретні договори перестрахування укладають окремо за кожним страховим ризиком та предметом або за групою страхових ризиків та предметів.

Страхові ризики, передані та прийняті в перестрахування за цим договором, вважаються перестрахованими у повній відповідності до умов первинного договору страхування та правил страхування страховика, що уклав договір страхування, незалежно від того, чи є страховик по первинному договору страхування стороною цього договору, чи ні, якщо інше прямо не обумовлено договором перестрахування, укладеного між сторонами відповідно до цього договору (п. 1.8 Договору перестрахування).

Під відповідальністю перестраховика (перестраховою відповідальністю, перестраховим захистом) розуміється обов'язок перестраховика виплатити страхове відшкодування в частині та на умовах, передбачених договором перестрахування, при настанні страхового випадку по первинному договору страхування. Такий обовязок поширюється на всі страхові випадки по первинному договору страхування, що відбулися в період дії пов'язаного з ним договору перестрахування, якщо інше не обумовлено в договорі перестрахування (п. 4.1 Договору перестрахування).

20.08.2014р. між ПрАТ "Європейська страхова компанія" (перестрахувальник) та ПрАТ "Українська охоронно-страхова компанія" (перестраховик) підписано Ковер-нот №06/00001/3/17/11/14 (договір перестрахування) (Ковер-нот), відповідно до умов якого було перестраховано ризики за Договором добровільного страхування наземного транспорту "КАСКО" №06/00001/3/17/11/14 від 13.01.2014р. (автомобіль Mazda 6, реєстраційний номер НОМЕР_1, обєм двигуна 2000 куб.см., № кузова JMZGH12F701475575, рік випуску 2011), повне КАСКО, зокрема, незаконне заволодіння транспортним засобом (під незаконним заволодінням транспортним засобом слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі. Викрадення виключно на території України). Термін перестрахування з 20.08.2014р.-13.01.2015р. Відповідальність перестраховика складає 70 000,00 грн., що становить 36,84% від загальної страхової суми. Франшиза 5 %.

Колегією встановлено, що укладений між сторонами Договір №ФП.13-006 про загальні умови факультативного перестрахування та ретроцесії від 07.06.2013р. за своєю правовою природою є договором перестрахування.

Статтею 987 ЦК України за договором перестрахування страховик, який уклав договір страхування, страхує в іншого страховика (перестраховика) ризик виконання частини своїх обов'язків перед страхувальником. Страховик, який уклав договір перестрахування, залишається відповідальним перед страхувальником у повному обсязі, відповідно до договору страхування

Частиною 1 ст. 12 Закону України "Про страхування" визначено, що перестрахування - це страхування одним страховиком (цедентом, перестрахувальником) на визначених договором умовах ризику виконання частини своїх обов'язків перед страхувальником у іншого страховика (перестраховика) резидента або нерезидента, який має статус страховика або перестраховика, згідно з законодавством країни, в якій він зареєстрований.

07.11.2014р. повідомленням № 136 позивач сповістив відповідача про настання події, що має ознаки страхового випадку, а саме викрадення транспортного засобу Mazda 6, д.н.з. НОМЕР_1, застрахованого ПрАТ "Європейська страхова компанія" за Договором добровільного страхування наземного транспорту "КАСКО" №06/00001/3/17/11/14 від 13.01.2014р. та переданого в перестрахування ПрАТ "Українська охоронно-страхова компанія" за Ковер-нотом №06/00001/3/17/11/14 від 20.08.2014р.

Пункт 6.3 Договору добровільного страхування наземного транспорту "КАСКО" № 06/00001/3/17/11/14 від 13.01.2014р. (Договір КАСКО) містить перелік страхових випадків, серед яких зазначено викрадення. Згідно підпункту 6.3.5 вказаного пункту Договору КАСКО визначено, що викрадення є незаконне заволодіння ТЗ в будь-який час у будь-якому місці (незаконне заволодіння).

Зі змісту пункту 11.29 Договору КАСКО по факту викрадення або незаконного заволодіння ТЗ, за яким до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про це кримінальне правопорушення, страхове відшкодування у розмірі 30 % від страхованої суми виплачується після внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення, протягом 30 (тридцяти) робочих днів з моменту складання страхового акту. Остаточна сума страхового відшкодування за фактом викрадення або незаконного заволодіння, за вирахуванням обумовленої цим Договором відповідної франшизи, розраховується після закінчення кримінального провадження та надання страховику відповідного документу (про припинення чи призупинення кримінального провадження), виплачується протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту складання страхового акту на виплату остаточної суми страхового відшкодування, але не раніше, ніж через два місяці з дня внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про таке кримінальне правопорушення.

Відповідно до витягу з кримінального провадження №0009886 (а.с. 26 т. 1) 07.11.2014р. до ЄРДР було внесено відомості про кримінальне правопорушення (ч. 2 ст. 289 КК України)- незаконне заволодіння транспортним засобом Mazda 6, д.н.з. НОМЕР_1.

07.11.2014р. позивач повідомив відповідача (№ 136 від 07.11.2014р.) про отримання інформації стосовно випадку, який має ознаки страхового, зазначивши, що після отримання всіх необхідних документів від страхувальника буде розрахована частка відповідача у страховому відшкодуванні та будуть надіслані всі необхідні документи. Водночас, запропоновано відповідачу підтвердити своє бажання взяти участь у врегулюванні страхової події (отримане відповідачем за вх. RE163 від 07.11.2014р. (а.с. 29 т. 1).

Відповідно до страхового акту № 16/14 від 09.12.2014р. (а.с. 37 т. 1) подію щодо незаконного заволодіння транспортним засобом Mazda 6, д.н.з. НОМЕР_1, позивач визнав страховою та прийняв рішення про виплату страхувальнику 54 150,00 грн., що складає 30% від загальної суми страхового відшкодування (за вирахуванням франшизи).

18.12.2014р. на адресу відповідача позивачем направлено листа № 144 на виплату частки страхового відшкодування в розмірі 19 948,86 грн. на умовах Договору перестрахування, до якого додано копії матеріалів страхової справи, необхідні для прийняття відповідачем рішення про виплату своєї частини страхового відшкодування за Договором перестрахування. Вказаний лист містив перелік копій документів, направлених відповідачу, серед яких: документи на ОСОБА_6 на 9 арк., талон повідомлення про викрадення 1 арк., довідка ГУ МВС України 1 арк., постанова ГУ МВС України 1 арк., витяг з кримінального провадження, постанова про закриття кримінального провадження 2 арк.

Зазначений лист відповідач отримав 18.12.2014р., що підтверджується його відміткою за № 15639 від 18.12.2014р.

Відповідач, розглянувши надані документи стосовно події, яка має ознаки страхової, та, керуючись п. 7.3 Договору перестрахування, звернувся до позивача листом № 173 від 14.01.2015р. у якому просив надати інформацію: які саме засоби проти викрадення було встановлено на автомобілі; чи мав місце факт втрати страхувальником документів на застрахований транспортний засіб Mazda 6, д.н.з. НОМЕР_1; коли та при яких умовах було втрачено. (Лист відповідача № 1).

Фактичне направлення листа позивачу відбулося 21.01.2015р.

Згідно страхового акту № 01/15 від 23.01.2015р. (а.с. 38 т. 1), з урахуванням постанови слідчого Оболонського РУ ГУ МВС України в місті Києві від 05.12.2014р. про закриття кримінального провадження №0009886, позивач прийняв рішення про виплату страхувальнику 126 350,00 грн., що складає 70% від загальної суми страхового відшкодування (за вирахуванням франшизи).

Листом № 2 від 26.01.2015р. (а.с. 148 т. 1) на наступний день після отримання вимоги відповідача за № 173 від 14.01.2015р., Позивач повідомив про те, що у серпні місяці 2014р. у страхувальника були викрадені документи на транспортний засіб, у звязку з чим страхувальник звернувся до МВС України. За результатами розгляду його заяви страхувальнику були вироблені дублікати вказаних документів встановленого зразка.

Листом № 1365 від 12.02.2015р., направленим 13.02.2015р., відповідач звернувся до позивача і просив надати додаткові документи, після отримання яких ним буде продовжено розгляд справи та прийнято відповідне рішення (Лист відповідача № 2).

Позивач на адресу відповідача направив лист-вимогу № 4 від 17.02.2015р. про виплату частки страхового відшкодування в розмірі 46 547,34 грн. на умовах Договору перестрахування, до якого також додані всі необхідні копії матеріалів страхової справи.

Спір у справі виник у звязку з порушення відповідачем умов Договору перестрахування щодо виплати частки страхового відшкодування за Ковер-нотом в загальній сумі 66 496,20 грн. (19948,86 грн. перший платіж + 46547,34 грн. другий платіж).

На виконання вказівок постанови Вищого господарського суду України від 12.04.2016р. у справі № 910/20356/15, судом першої інстанції було проаналізовано та вірно надано оцінку умовам Договору перестрахування зокрема, п.п. 3.1.4, 3.4.2, 4.6, 7.6 Договору перестрахування, п.п. 7.2.7, 11.29.1, 12.1.9 Договору добровільного страхування наземного транспорту "Каско" №06/00001/3/17/11/14 від 13.01.2014р. в їх сукупності.

Встановлено, що пункт 4.6 Договору перестрахування узгоджується з приписами ч.3 ст. 538 ЦК України та ч. 6 ст. 193 ГК України, а п. 3.4.2 Договору перестрахування - відповідає імперативним вимогам ч. 2 ст. 14 ЦК України, згідно яких особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Частиною 1 ст. 13 та ч.ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного кодексу України (ЦК України) цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Відповідно до ч. 3 ст. 538 ЦК України у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 Господарського кодексу України (ГК України) зобов'язана сторона має право відмовитися від виконання зобов'язання у разі неналежного виконання другою стороною обов'язків, що є необхідною умовою виконання.

Частинами 1,5 ст. 12 Закону України "Про страхування" перестрахуванням є страхування одним страховиком (цедентом, перестрахувальником) на визначених договором умовах ризику виконання частини своїх обов'язків перед страхувальником у іншого страховика (перестраховика) резидента або нерезидента, який має статус страховика або перестраховика, згідно з законодавством країни, в якій він зареєстрований. Страховик (цедент, перестрахувальник), який уклав з перестраховиком договір про перестрахування, залишається відповідальним перед страхувальником у повному обсязі згідно з договором страхування.

Пунктом 7.2.7 Договору КАСКО передбачено, що страхувальник зобовязаний повідомити страховику в письмовому вигляді про зміну умов, пов'язаних з експлуатацією застрахованого транспортного засобу, що впливають на оцінку застрахованих за цим Договором ризиків, зокрема, відповідно до підпункту 7.2.7.1 вказаного пункту: протягом одного робочого дня про такі події, як:

- втрата (загублення) ключів від застрахованого ТЗ;

- втрата (загублення) документів на застрахований ТЗ;

- втрата реєстраційних номерів на застрахований ТЗ.

Умовами п.п. 11.29.1 Договору КАСКО в разі відновлення кримінального провадження щодо випадку викрадення або незаконного заволодіння застрахованим ТЗ, складання страхового акту затримується до закінчення кримінального провадження, що повинно бути підтверджено витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Пунктом 12.1 Договору КАСКО містить перелік обставин, за наявності яких страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування у повному обсязі, зокрема, у разі невиконання умов цього Договору, щодо надання страхувальником інформації про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику та подальшого інформування Страховика про будь-яку зміну страхового ризику в бік його збільшення (п.п. 12.1.9 п. 12.1 Договору КАСКО).

Нормами п.п. 3.1.4, 4.6 Договору перестрахування перестрахувальник (позивач) зобов'язується у випадку виникнення додаткових обставин, що впливають на ступінь страхового ризику за первинним договором страхування, протягом 5 робочих днів з дати, коли про виникнення таких обставин стане відомо перестрахувальнику, письмово проінформувати перестраховика та, у разі потреби, узгодити з ним зміну обсягу відповідальності перестраховика і зміну розміру перестрахової премії. Перестраховик несе повну відповідальність перед перестрахувальником щодо прийнятої в перестрахування частини ризику тільки за умови належного виконання перестрахувальником своїх зобов'язань перед перестраховиком відповідно до умов цього договору та кожного договору перестрахування.

Пунктом 7.1 Договору перестрахування передбачено, що перестрахувальник самостійно приймає рішення по виплаті страхового відшкодування з обов'язковим дотриманням прав перестраховика за цим договором. Перестраховик зобовязаний слідувати всім рішенням перестрахувальника по виплаті страхового відшкодування, при цьому перестрахувальник повинен діяти кваліфіковано, з належним ступенем доцільності й обачності, як діяв би будь-який страховик на його місці за умови, що він не мав би перестрахового захисту. Перестрахувальник зобовязаний дотримувати інтереси перестраховика так, як це були його власні інтереси.

Згідно п. 7.2 Договору перестрахування при настанні страхового випадку, передбаченого первинним договором страхування і договором перестрахування, перестраховик, за умови відсутності запитань, що повинні бути оформлені та направлені у відповідності до п. 7.4 даного договору, виплачує перестрахувальнику (або за дорученні перестрахувальника страхувальнику або вигодонабувачу) частину страхового відшкодування, яка відповідає його частці (обсягу) відповідальності за договором перестрахування, протягом 15 робочих днів після одержання від перестрахувальника листа-вимоги на виплату страхового відшкодування з розрахунком частки перестраховика у збитку, та наступного комплекту копій документів: повідомлення страхувальника про настання страхового випадку; заяви на виплату страхового відшкодування; договору страхування; офіційного висновку з описанням всіх обставин випадку, який видається установою, до компетенції якої належить розгляд даного випадку (довідки ДАІ про ДТП із зазначенням винної особи, довідки правоохоронних органів про протиправні дії, акту пожежно-технічної експертизи про причини пожежі, довідки з метереологічної або сейсмологічної служби про стихійне лихо і т.п.); страхового акту; експертного висновку щодо розміру збитку, якого було завдано внаслідок настання страхового випадку, якщо такий висновок було зроблено; рахунку (кошторису) на відновлювальні роботи в тому випадку, якщо за умовами первинного Договору страхування розмір збитку визначається на підставі такого рахунку; документів, які підтверджують витрати перестрахувальника, повязані з врегулюванням збитку; платіжного доручення з позначкою обслуговуючого банку про списання коштів із розрахункового рахунку або видаткового касового ордеру про оплату перестрахувальником страхового відшкодування (якщо в договорі перестрахування не передбачено застереження про "касовий збиток"). Сторони погоджуються, що перелік документів, що надається перестраховику, не може бути більшим, ніж зазначено в Правилах страхування та/чи в оригінальному договорі страхування.

Згідно п. 7.3 Договору перестрахування перестраховик вправі вимагати від перестрахувальника інші документи, що підтверджують розмір завданих збитків внаслідок настання страхового випадку за умови наявності таких документів у розпорядженні перестрахувальника. Відповідна вимога повинна бути заявлена письмово протягом 15 робочих днів із дня надання перестрахувальником документів, вказаних в п.7.2 цього договору. Перелік документів, що запитуються додатково, не може бути ширше переліку документів, передбаченого правилами страхування страховика та оригінальним договором страхування.

Приписами п. 7.4 Договору перестрахування визначено, що у разі якщо протягом 15 робочих днів з дня надання перестрахувальником переліку документів, передбачених п.7.2 цього договору, перестраховик не направить перестрахувальнику письмову вимогу про надання додаткових документів, вважається, що надані перестрахувальником документи є достатніми для прийняття рішення перестраховиком про виплату своєї частки страхового відшкодування та здійснення виплати, а перестраховик не має права у подальшому посилатись на недостатність наданих документів та/або вимагати додаткові документи.

Згідно п. 7.5 Договору перестрахування у випадку відмови перестраховика в оплаті своєї частки страхового відшкодування за договором перестрахування або її зменшення, перестраховик зобовязаний письмово повідомити про це перестрахувальника протягом 15 (пятнадцяти) робочих днів із дня отримання від перестрахувальника документів, зазначених в п. 7.2 цього Договору, з обґрунтуванням причин відмови.

Пунктом 7.6 Договору перестрахування передбачено, що при сплаті перестрахувальником "компромісного збитку" перестраховик вправі відмовитися від відшкодування своєї частки в цій частині збитку за виключенням випадків, коли сплата "компромісного збитку" раніше була погоджена з перестраховиком у письмовому вигляді. При цьому, термін "компромісний збиток" сторони розуміють як виплату перестрахувальником страхового відшкодування в наступних випадках:

- унаслідок події, що відповідно до умов укладеного договору страхування, Правил страхування Перестрахувальника і законодавства України, може бути не визнана страховою;

- якщо перестрахувальник відповідно до умов укладеного договору страхування, Правил страхування Перестрахувальника і законодавства України, мав підстави для відмови у виплаті або зменшенні розміру страхового відшкодування, але не скористався такими підставами.

Крім того, згідно п. 3.4.2 Договору перестрахування перестраховик має право відмовити у виплаті своєї частки страхового відшкодування, якщо перестрахувальник зробив виплату компромісного збитку без попереднього письмового погодження з перестраховиком.

Аналізуючи умови вищенаведених пунктів Договору перестрахування в сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Умови пунктів 3.1.4, 3.4.2, 4.6, 7.1, 7.6 Договору перестрахування встановлюють правовий механізм, який не допускає перекладання на перестраховика без його окремої письмової згоди відповідальності перестрахувальника по виплаті компромісного збитку на власний розсуд за конкретними договорами страхування.

Як зазначив ВГСУ у постанові від 12.04.2016р. у справі № 910/20356/15, пункти 4.6, 7.6 Договору перестрахування не обмежують перестраховика певними часовими рамками в частині прийняття рішення про відмову від відшкодування своєї частки у випадку виплати перестрахувальником компромісного збитку.

Разом з тим, наявність чи відсутність виплати позивачем компромісного збитку (в розумінні п. 7.6 Договору перестрахування) страхувальнику (фізичній особі) як підстави для відмови перестраховика від виплати своєї частки страхового відшкодування перестрахувальнику у разі відсутності попереднього письмового погодження виплати зазначеного збитку з контрагентом, потребує доведення належними і допустимими доказами.

Водночас Договором КАСКО не визначено, що неповідомлення страховиком про втрату реєстраційних документів на ТЗ та/або та несвоєчасне повідомлення про це є підставою для однозначної відмови у виплаті страхового відшкодування страхувальнику. При цьому, відповідно до п. 12.1 Договору КАСКО страховик має право (а не обовязок) відмовити у виплаті страхового відшкодування на підставі зазначених в цьому пункті обставин, серед яких: невиконання умов цього Договору щодо надання страхувальником інформації про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику та подальшого інформування Страховика про будь-яку зміну страхового ризику в бік його збільшення (п.п. 12.1.9 п. 12.1 Договору КАСКО).

Відповідно до п. 7.6 Договору перестрахування "компромісний збиток" - виплата перестрахувальником страхового відшкодування, зокрема, якщо перестрахувальник відповідно до умов укладеного договору страхування, Правил страхування Перестрахувальника і законодавства України, мав підстави для відмови у виплаті або зменшенні розміру страхового відшкодування, але не скористався такими підставами.

Оскільки саме відповідач вважає, що у даному випадку має місце "компромісний збиток", то в силу принципу розподілу доказів на відповідача має бути покладений обовязок доведення переконливості своїх доводів.

Пунктами 7.1-7.6 Договору перестрахування передбачено умови за яких перестраховик приймає рішення про виплату своєї частки страхового відшкодування та або відмову у її здійсненні. У разі наявності запитань та необхідності витребування інших документів, що підтверджують розмір завданих збитків , внаслідок настання страхового випадку , перестраховик повинен оформити та направити перестрахувальнику відповідну письмову вимогу протягом 15 (пятнадцяти) робочих днів із дня надання перестрахувальником документів, вказаних у п. 7.2 Договору перестрахування.

Пунктом 7.2 Договору перестрахування встановлено, що при настанні страхового випадку, передбаченого первинним договором страхування і договором перестрахування, перестраховик, за умови відсутності запитань, що повинні бути оформлені та направлені у відповідності до п.7.4 даного договору, виплачує перестрахувальнику (або за дорученні перестрахувальника страхувальнику або вигодонабувачу) частину страхового відшкодування, яка відповідає його частці (обсягу) відповідальності за договором перестрахування, протягом 15 робочих днів після одержання від перестрахувальника листа-вимоги на виплату страхового відшкодування з розрахунком частки перестраховика у збитку, та наступного комплекту копій документів.

За пунктом 7.5 Договору перестрахування у випадку відмови перестраховика в оплаті своєї частки страхового відшкодування за договором перестрахування або її зменшення, перестраховик зобовязаний письмово повідомити про це перестрахувальника протягом 15 (пятнадцяти) робочих днів із дня отримання від перестрахувальника документів, зазначених в п. 7.2 цього Договору, з обґрунтуванням причин відмови.

Також, пунктом 3.3.3 Договору перестрахування встановлено, що у випадку прийняття перестраховиком рішення про відмову у виплаті (зменшення розміру виплати) своєї частки відшкодування письмово повідомити перестрахувальника про таку відмову (зменшення), вказавши мотиви відмови (зменшення) в термін, передбачений п. 7.5 цього Договору.

Наявні у справі матеріали свідчать, що лист № 144 від 18.12.2014р. з матеріалами страхової справи, і які в силу договору є необхідними для прийняття відповідачем рішення про виплату своєї частини страхового відшкодування за Договором перестрахування був отриманий відповідачем 18.12.2014р.

Вихідними днями були 20, 21, 27, 28 грудня 2014р. та 1, 2, 3, 4, 7, 8, 9, 10, 11 січня 2015р.

З наведеного випливає, що у разі наявності запитань та необхідності витребування у позивача інших документів, відповідач повинен був до 15.01.2015р. включно (протягом 15 (пятнадцяти) робочих днів із дня отримання від перестрахувальника документів, зазначених в п. 7.2 цього Договору) направити позивачу відповідну вимогу згідно з п.п. 7.3, 7.4 Договору перестрахування.

Зокрема, необхідність у відповідній інформації та документах по спірному страховому випадку у відповідача дійсно існувала, що вбачається з листів відповідача позивачу № 173 від 14.01.2015р., № 1365 від 12.02.2015р.

Разом з тим, відповідну вимогу (лист № 173 від 14.01.2015р.) відповідач направив позивачу лише 21.01.2015р., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією поштового конверту (а.с. 53 т. 2), в якому відповідач надіслав позивачу лист № 173 від 14.01.2015р. (а.с. 11 т. 2).

Ця обставина підтверджена відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Відсутність вмотивованої відмови відповідача у визначений Договором перестрахування строк від сплати своєї частки страхового відшкодування відповідно до п. 7.5 Договору перестрахування є підставою у відповідності до п. 7.2 вказаного договору виникнення у відповідача обовязку виплатити перестрахувальнику частину страхового відшкодування, яка відповідає його частці (обсягу) відповідальності за договором перестрахування, протягом 15 робочих днів після одержання від перестрахувальника листа-вимоги на виплату страхового відшкодування з розрахунком частки перестраховика у збитку, та наступного комплекту копій документів.

Згідно п. 3.3.1 Договору перестрахування перестраховик (відповідач) зобовязаний перерахувати перестрахувальнику (позивачу) свою частку страхового відшкодування, розмір якої розрахований відповідно до умов цього Договору і Договору перестрахування, у термін та на умовах, обумовлених в розділі 7 цього Договору, якщо інше не передбачено в Договорі перестрахування (в спірному випадку Ковер-нот).

Пунктом 15 Ковер-ноту визначено, що у разі виникнення збитку, що перевищує 20 000,00 грн., перестраховик зобовязується перестраховувати страхове відшкодування одночасно з перестрахувальником за умови надання всіх необхідних документів.

Порядок та строки виплати страховиком (позивачем, перестрахувальником) страхового відшкодування страхувальнику визначений умовами п. 11.29 Договору КАСКО.

Зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, колегія відхиляє доводи скаржника про наявність у нього права відмовитися від виконання зобов'язання по виплаті частки страхового відшкодування позивачу (перестрахувальнику) у звязку з тим, що виплата позивачем страхового відшкодування за Договором КАСКО є, в розумінні п. 7.6 Договору перестрахування, компромісним збитком, виплаченим страхувальнику без попереднього письмового погодження з перестраховиком (відповідачем).

Апелянт зазначав, що наявність "компромісного збитку" підтверджується обізнаністю позивача, як страховика, з викраденням у його страхувальника (ОСОБА_6В.) реєстраційних документів на застрахований транспортний засіб, та запізнілим повідомленням відповідачу листом № 2 від 26.01.2015р. цих відомостей, які впливають на ступінь страхового ризику, тобто вже після складання страхового акту № 01/15 від 23.01.2015р., що свідчить про неналежне виконання позивачем (перестрахувальником) своїх договірних зобов'язань. Саме лист № 2 від 26.01.2015р. відповідач зазначив в якості доказу того, що позивачу було відомо про факт втрати ОСОБА_6 свідоцтва про реєстрацію ТЗ.

Позивач повідомив, що не був обізнаний про факт втрати страхувальником в серпні 2014 року свідоцтва про реєстрацію ТЗ станом на момент настання страхового випадку (07.11.2014р.), і ця презумпція залишилася неспростовною документально.

У момент отримання всіх необхідних документів від страхувальника (ОСОБА_6В.) позивач своєчасно повідомив про це відповідача листом № 144 від 18.12.2014р. (а.с. 30 т. 1) і направив тому копії матеріалів страхової справи, необхідні для прийняття ним рішення про виплату своєї частини страхового відшкодування за Договором перестрахування, а також на запит відповідача про можливу втрату реєстраційних документів на ТЗ страхувальником повідомив перерастраховика додатково листом № 2 від 26.01.2015р.

Доводи відповідача про те, що позивач приховав від нього інформацію, яка впливала на ступінь настання ризику страхового випадку, є припущеннями відповідача і за недоведеністю судовою колегія братися до уваги не може.

До того ж (п. 7.2.8.1 Договору КАСКО) наслідком втрати документів від застрахованого ТЗ є припинення договору за ризиком "Викрадення" від моменту такої втрати (загублення). Дія договору за ризиком "Викрадення" відновлюється після заміни документів від застрахованого ТЗ. У будь-якому випадку відновлення втрачених документів на ТЗ не визнається договором КАСКО підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Також, абз. 3 п. 18 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджених Постановою КМУ № 1388 від 07.09.1998р. (із змінами і доповненнями), визначено, що знайдені свідоцтва про реєстрацію (технічні паспорти) і номерні знаки після видачі нових вважаються недійсними і здаються до підрозділів Державтоінспекції. Отже, на момент втрати реєстраційних документів на застрахований ТЗ страхові ризики збільшилися, але після отримання дублікату свідоцтва про державну реєстрацію застрахованого ТЗ, страхові ризики повернулися на попередні показники.

Недоведеність перестраховиком належним чином здійснення позивачем виплат "компромісного збитку", а також відсутність складеної перестраховиком умотивованої відмови у встановлений Договором перестрахування строк від сплати своєї частки страхового відшкодування, є обставинами, які свідчать про порушення відповідачем умов Договору перестрахування Ковер-ноту, а тому в силу обовязковості умов договору для сторін, які його уклали, управнена сторона вправі вимагати від зобовязаної сторони сплатити частки страхового відшкодування у розмірі 66 496,20 грн., що складає 36,84% від загальної страхової суми.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Зі змісту статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

З огляду на те, що на момент прийняття судом першої інстанції рішення відповідач у добровільному порядку заборгованість у розмірі 66 496,20 грн. не сплатив, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості в наведеній сумі є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Позивач просив суд стягнути з відповідача 14 693,29 грн. пені, 27 068,73 грн. інфляційних втрат та 781,01 грн. 3 % річних.

Частинами 1, 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст. 3 вищезазначеного Закону України, розмір пені, передбачений статтею 1, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується.

Пунктом 11.2 Договору перестрахування встановлено якщо сторонами не були дотримані терміни проведення платежів та інше не було передбачено умовами цього договору та договорів перестрахування, то сторона, що допустила порушення термінів розрахунків, сплачує іншій стороні пеню в розмірі 0,2% від простроченої суми за кожний день прострочення, але розмір пені не може перевищувати 50% від суми несплаченого або невчасно сплаченого платежу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 11.29 Договору КАСКО по факту викрадення або незаконного заволодіння ТЗ, за яким до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про це кримінальне правопорушення, страхове відшкодування у розмірі 30% від страхованої суми виплачується після внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення, протягом 30 (тридцяти) робочих днів з моменту складання страхового акту. Остаточна сума страхового відшкодування за фактом викрадення або незаконного заволодіння, за вирахуванням обумовленої цим Договором відповідної франшизи, розраховується після закінчення кримінального провадження та надання страховику відповідного документу (про припинення чи призупинення кримінального провадження), виплачується протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту складання страхового акту на виплату остаточної суми страхового відшкодування, але не раніше, ніж через два місяці з дня внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про таке кримінальне правопорушення.

Колегію перевірено розрахунки позивача сум пені, 3% річних, інфляційних втрат та встановлено, що у розрахунках допущено помилку в частині визначення позивачем початку періоду прострочення. Позивач у своїх розрахунках обчислював момент виникнення заборгованості, виходив з кількості календарних днів тоді як, тоді як мав їх обчислювати відповідно до робочих днів. Отже, замість вказаного позивачем 10.01.2015р., моментом виникнення заборгованості є 28.01.2015р.

З урахуванням цього правомірними є вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат та 3% річних за розрахунком суду в сумі 14 574,15 грн. пені (28.01.2015р.-05.02.2015р. на суму 19948,86 грн.; 06.02.2015р.-03.03.2015р. на суму 19948,86 грн.; 04.03.2015р.-08.07.2015р. на суму 66496,20 грн.), 751,50 грн. 3% річних (28.01.2015р.-08.07.2015р. на суму 19948,86 грн.; 04.03.2015р.-08.07.2015р. на суму 46547,34 грн.), 20744,97 грн. інфляційних втрат (28.01.2015р.-03.03.2015р. на суму 19948,86 грн.; 04.03.2015р.-30.06.2015р. на суму 66496,20 грн.). Інша частина заявлених до стягнення з відповідача сум пені, інфляційних втрат та 3% річних задоволенню не підлягає.

З огляду на встановлене, судова колегія не вбачає підстав для скасування прийнятого судом першої інстанції рішення у даній справі, у звязку з чим апеляційну скаргу ОСОБА_5 акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.07.2016р. у справі № 910/20356/15 слід залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покладається на апелянта.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_5 акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.07.2016р. у справі № 910/20356/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.07.2016р. у справі № 910/20356/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/20356/15 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді Л.Г. Смірнова

ОСОБА_1