КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" листопада 2016 р. Справа№ 927/575/16
Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Агрикової О.В.
суддів: Калатай Н.Ф.
Чорногуза М.Г.
при секретарі судового засідання: Степанці О.В.
за участю представників сторін:
від позивача Рихтік О.П., довіреність №220/224/д від 06.04.2016 року,
від відповідача Боярченко С.Ю., довіреність №1/1-323 від 19.04.2016 року,
розглянувши апеляційну скаргу
Міністерства оборони України
на рішення господарського суду Чернігівської області від 19.07.2016 року
у справі №927/575/16 (суддя Блохіна Ж.В.)
за позовом Міністерства оборони України, м. Київ,
до товариства з обмеженою відповідальністю Сівертекс, м. Чернігів,
про стягнення 64 234,80 грн., -

ВСТАНОВИВ:
У червні 2016 року Міністерства оборони України подало до Господарського суду Чернігівської області позов до товариства з обмеженою відповідальністю Сівертекс про стягнення 64 234,80 грн. пені за порушення умов договору про поставку для державних потреб матеріально технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) №286/315/317 від 22.07.2015 року.
Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 19.07.2016 року у справі №927/575/16 у позові відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням, Міністерство оборони України подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просило рішення господарського суду Чернігівської області від 19.07.2016 року у справі №927/575/16 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою Київського апеляційного господарського суд від 15.08.2016 року у справі №927/575/16 апеляційну скаргу з доданими до неї документами повернуто скаржнику на підставі п. 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України.
22.09.2016 року Міністерство оборони України повторно подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить рішення господарського суду Чернігівської області від 19.07.2016 року у справі №927/575/16 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що судом першої інстанції прийнято рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права.
Також, скаржником в апеляційній скарзі заявлено клопотання про відновлення пропущеного процесуального строку подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Чернігівської області від 19.07.2016 року у справі №927/575/16.
Розглянувши подане клопотання, керуючись ст. ст. 53, 93 ГПК України, суд визнав його обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.10.2016 року у справі №927/575/16 апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення господарського суду Чернігівської області від 19.07.2016 року у справі №927/575/16 прийнято до провадження та призначено її розгляд на 26.10.2016 року.
В судовому засіданні 26.10.2016 року керуючись ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 09.11.2016 року.
В судовому засіданні 09.11.2016 року представники сторін надали усні пояснення по суті спору, відповіли на запитання суду. Позивач підтримав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення суду першої інстанції, відповідач заперечував проти апеляційної скарги, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв`язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, між Міністерством оборони України (далі позивач, замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Сівертекс» (далі відповідач, постачальник) укладено договір поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) від 22.07.2015 року №286/3/15/317 (далі договір). (том 1, а.с. 73-79), відповідно до умов якого, постачальник зобов`язується у 2015 році поставити замовнику вироби текстильні готові, інші (лот 2. намет УСТ-56) (далі товар), а замовник забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни), вказані у цьому договорі (пункт 1.1.).
Відповідно до п. 1.2. договору, номенклатура товару, передбаченого до поставки за договором, вимоги згідно яких виготовляється товар, строки (терміни) виконання договору, визначаються специфікацією.
Згідно з специфікацією (п. 1.2 договору) загальна вартість товару з ПДВ складає 18 352 800, 00 грн., строк (термін) постачання вказаний до 15.12.2015 року (включно).
Пунктом 2.7 договору передбачено, що приймання товару оформляється актом приймального контролю (якості), який повинен бути складений військовим представництвом Міністерства оборони України. Належним чином оформлений і підписаний акт є підтвердженням приймання товару по якості та направляється замовнику після відправки товару разом з рахунком-фактурою.
Пунктом 5.3. договору передбачено, що датою поставки товару вважається дата, вказана одержувачем замовника у акті приймального контролю якості товару та видатковій накладній постачальника.
В матеріалах справи наявна рознарядка Міністерства оборони України за Специфікацією, яка є додатком 1 до договору від 22.07.2015 року №286/3/15/317, відповідно до якої сплановано відвантажити позивачу 200 комплектів наметів у строк до 15.12.2015 року. (том 1, а.с. 80).
Відповідачем відповідно до умов договору надано послуги позивачу з поставки товару, що підтверджують акти приймального контролю (якості) №9 від 15.12.2015 року (том 1, а.с. 81), №10 від 15.12.2015 року (том 1, а.с. 85), №11 від 15.12.2015 року (том 1, а.с. 11) та №12 від 15.12.2015 року (том 1, а.с. 94), які підписані представниками сторін.
Спір у справі виник у зв`язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем зобов`язання по строкам поставки товару, у зв`язку з чим позивач просить сплатити пеню у розмірі 0,2% від вартості несвоєчасно поставленого товару за кожну добу затримки, яка згідно розрахунку становить 64 234, 80 грн. Позивач вказує, що датою поставки товару на склад представника замовника була 15.12.2015 року, отже постачальник повинен був повідомити не пізніше 11.12.2015 року про дату поставки, а представника замовника повідомити не пізніше 08.12.2015 року.
За своєю правовою природою вказаний договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.
Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Враховуючи вищевикладене, наявні у справі докази, колегія суддів не погоджується з судом першої інстанції, що позовна вимога про стягнення з відповідача 64 234, 80 грн. пені за порушення умов договору від 22.07.2015 року №286/3/15/317 є недоведеною виходячи з наступного.
Відповідно до п. 5.1. договору товар поставляється на умовах DDP склад замовника відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню торговельних термінів «Інкотермс» у редакції 2010 року згідно з положеннями договору, встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт і зберігання в межах термінів, установлених діючими стандартами, тощо.
Згідно з п. 5.2. договору місцем поставки товару є центри забезпечення речовим майном та об`єднані центри забезпечення Міністерства оборони України (далі одержувачі замовника) згідно з рознарядкою та ростовкою Міністерства оборони України, які будуть невід`ємною частиною договору, з обов`язковим дотриманням передбачених нею вимог до асортименту, кількості, адреси одержувачів замовника та черговості відвантажень.
Як зазначено у додатку 1 до договору від 22.07.2015 року №286/3/15/317 центрами забезпечення речовим майном є в/ч НОМЕР_1 за адресою м. Київ, вул. Качалова, 3, в/ч НОМЕР_2 за адресою м. Харків, вул. Переможців, 6а, в/ч НОМЕР_3 за адресою м. Хмельницький, вул. Чорновола, 39 та в/ч А2756 за адресою м. Одеса, вул. Хуторська, 99. (том 1, а.с. 80).
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем відповідно до акту приймального контролю (якості) №9 від 15.12.2015 року поставлено товар на склад замовника - в/ч НОМЕР_1 21.12.2015 року, відповідно до акту приймального контролю (якості) №10 від 15.12.2015 року поставлено товар на склад замовника - в/ч НОМЕР_1 21.12.2015 року, відповідно до акту приймального контролю (якості) №11 від 15.12.2015 року поставлено товар на склад замовника - в/ч НОМЕР_2 18.12.2015 року, відповідно до акту приймального контролю (якості) №12 від 15.12.2015 року поставлено товар на склад замовника в/ч А2678 21.12.2015 року, тобто з порушенням строку поставки товару.
Підпунктом 6.3.3 п. 6.3.4. договору передбачено, що постачальник зобов`язаний письмово, не пізніше ніж за 2 робочі дні, повідомити представника замовника про дату, коли товар буде наданий для приймання по якості.
Згідно з п. 7.3.3 договору за порушення строків виконання зобов`язання постачальник сплачує пеню в розмірі 0,2 відсотка від вартості непоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 10 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості договору.
Відтак, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов не правильного висновку про те, що відповідачем партії наметів були поставлені відповідно до умов договору вчасно, без порушення строків поставки, а відтак позовні вимоги позивача обґрунтовані та підтверджуються матеріалами справи.
Враховуючи викладені обставини, колегія суддів дійшла висновку щодо доведеності факту прострочення строку поставки товару за договором №286/3/15/317 від 22.07.2015 року.
А тому, колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовних вимог Міністерства оборони України в повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, як встановлено статтею 34 ГПК України. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;
4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду встановила під час апеляційного провадження у справі, що висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, зроблені з неповним з`ясування обставин, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга Міністерства оборони України підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню відповідно до статті 104 Господарського процесуального кодексу України.
Судові витрати за подання позовної заяви та розгляд апеляційної скарги на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.
Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення господарського суду Чернігівської області від 19.07.2016 року у справі №927/575/16 задовольнити частково.
2. Рішення господарського суду Чернігівської області від 19.07.2016 року у справі №927/575/16 скасувати.
3. Резолютивну частину рішення господарського суду Чернігівської області від 19.07.2016 року у справі №927/575/16 викласти в наступній редакції:
1. Позовні вимоги Міністерства оборони України про стягнення 64 234, 80 грн. задовольнити в повному обсязі.
2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Сівертекс (14020, м. Чернігів, вул. Малиновського, 36, ) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 6, ) 64 234 (шістдесят чотири тисячі двісті тридцять чотири гривні) 80 копійок пені та 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім гривень) 00 копійок судового збору за подання позовної заяви.
4. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Сівертекс (14020, м. Чернігів, вул. Малиновського, 36, ) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 6, ) 1 515 (одну тисячу п`ятсот п`ятнадцять гривень) 80 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.
5. Видачу наказів доручити господарському суду Чернігівської області.
6. Справу №927/575/16 повернути до господарського суду Чернігівської області.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді Н.Ф. Калатай

М.Г. Чорногуз