ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

25.10.2016 Справа № 905/3080/15

Господарський суд Донецької області у складі судді ОгороднікД.М., розглянувши матеріали

за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Екватор ЛД»
надії та бездіяльність державного виконавця Словянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_1
у справі№905/3080/15
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Екватор ЛД»
до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2
про представники сторін:стягнення 18274,54грн. не зявилися.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

02.09.2016 до господарського суду Донецької області надійшла скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Еквадор ЛД» на дії та бездіяльність Словянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_1.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду Донецької області №01-02/930 від 05.09.2016 відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та Засад використання автоматизованої системи документообігу суду в господарському суді Донецької області призначено повторний автоматичний розподіл справи №905/3080/15.

За результатами повторного автоматичного розподілу справ від 05.09.2016, справу №905/3080/15 передано на розгляд судді Огороднік Д.М.

Скаржник просить суд: визнати незаконною бездіяльність старшого державного виконавця, яка полягає у відсутності винесення постанови про відкриття виконавчого провадження за наказом господарського суду Донецької області №905/3080/15 від 27.01.2016;

зобовязати державного виконавця належним чином розглянути заяву ТОВ «Екватор ЛД» про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ФОП ОСОБА_2 боргу у розмірі 18983,26грн.;

визнати незаконною дію державного виконавця щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 22.07.2016 у виконавчому провадженні №50826939;

скасувати постанову державного виконавця від 22.07.2016 про повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні №50826939;

визнати незаконною бездіяльністю державного виконавця щодо відмови від складення акту про відсутність майна та/або коштів, направлення запитів до державних установ для встановлення факту наявності (відсутності) майна та/або коштів боржника.

Скарга вмотивована тим, що отримана стягувачем 23.08.2016 постанова державного виконавця про повернення виконавчого документа від 22.07.2016 на підставі п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», є необгрунтованою та незаконною. Скаржник вважає, що державний виконавець зобовязаний був прийняти заяву про відкриття виконавчого провадження, винести постанову про відкриття виконавчого провадження та направити копії постанови до сторін провадження. Окрім того, державний виконавець зобовязаний повідомити номер виконавчого провадження та індефікатор доступу, проте державним виконавцем вимоги, встановлені Законом, проігноровано. Отже, зі сторони державного виконавця відбулася незаконна бездіяльність стосовно відсутності винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та відсутності дії направлення копії постанови стягувачу. Відмова державного виконавця у відкритті виконавчого провадження в даному випадку позбавляє стягувача можливості реалізувати своє право на судовий захист. Боржник проживає у м.Донецьку, тобто на території, де проводиться АТО. Дана обставина, на думку стягувача, не може унеможливлювати виконання рішення суду, оскільки державний виконавець мав можливість накласти арешт на розрахункові рахунки боржника, оголосити розшук майна та/або боржника, здійснити подання про обмеження виїзду боржника за межі України та інші права, які вплинуть на виконання рішення суду та захист порушених прав стягувача. Зазначення про те, що відсутнє майно у м.Словянськ є ігнорування норм чинного законодавства, оскільки державним виконавцем не перевірено наявність коштів та майна боржника на будь-які іншій території, яка підконтрольна Україні. Державним виконавець посилається на те, що підставою для повернення виконавчого документу є відсутність майна боржника у м.Словянськ. Державним виконавцем не перевірено належним чином наявність майна боржника на території України, в т.ч. за місцем реєстрації, оскільки боржник може відчужувати своє майно, чим значною мірою ускладнити виконання рішення суду. Отже, державним виконавцем допущено незаконну бездіяльність, яка проявляється у відсутності майна та/або коштів боржника.

Скаржником до матеріалів справи надано належним чином засвідчені копії: наказу господарського суду Донецької області від 27.01.2016 №905/3080/15, постанови про повернення виконавчого документа стягувану від 22.07.2016 №50826939.

Разом з скаргою на дії ВДВС скаржник подав клопотання про поновлення строку на оскарження незаконної дії державного виконавця. Клопотання обґрунтоване тим, що стягувач лише 23.08.2015 отримав спірну постанову про повернення виконавчого документ, оскільки остання була направлена на адресу стягувача тільки 17.08.2016, на підтвердження чого надає до матеріалів справи відстеження пересилання поштових відправлень.

Відповідно до ч. 1 ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Вирішуючи дане клопотання, судом встановлено, що дії державного виконавця оскаржуються у звязку з прийняттям ним постанови від 22.07.2016 про повернення виконавчого документу, а саме наказу господарського суду Донецької області від 27.01.2016 №905/3080/15 на адресу стягувача. Отже, строки на оскарження дії та бездіяльності державного виконавця необхідно відліковувати або з дня вчинення оскаржуваної дії або з дня коли особа довідалась про оскаржувані дії. Як вже встановлено судом вище, спірна постанова прийнята 22.07.2016, проте як вбачається з відстеження пересилання поштових відправлень, остання отримана представником стягувача 23.08.2016. До суду, як вбачається з поштового штампу на конверті, стягувач звернувся 30.08.2016, тобто в десятиденний строк.

За таких обставин, оскільки стягувач про оскаржувані дії довідався 23.08.2016, а до суду зі скаргою звернувся 30.08.2016, то скарга подана у строк передбачений ч. 1 ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України. Таким чином, у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку слід відмовити, у звязку з відсутністю пропущеного строку.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 05.09.2016 вказана скарга прийнята до розгляду та призначене судове засідання.

Скаржник у судове засідання 25.10.2016 не зявився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Словянський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у судове засідання 25.10.2016 явку повноважного представника не забезпечив, через канцелярію суду надіслав заперечення, які залучені до матеріалів скарги.

В своїх запереченнях ВДВС зазначає, що за заявою стягувача, після перевірки старшим державним виконавцем Шемет Я.О. відповідності виконавчого провадження вимогам ст.ст.18, 22 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись ст.ст.17, 19,20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» 14.04.2016 винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №50826939, яка направлена стягувачу про, що є відповідна відмітка в журналі вихідної кореспонденції. У ході примусового виконання зроблені запити до реєструючих установ з метою виявлення майна боржника. На запит до Державної податкової служби України про джерела отримання доходів боржників фізичних та про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах, та до Пенсійного Фонду України про осіб боржників, які отримують пенсії та про осіб - боржників, які працюють за трудовими та цивільно - правовими договорами, про останнє місце роботи,- отримано відповідь, згідно якої така інформація відносно боржника відсутня. 22.07.2016 старшим державним виконавцем винесена постанова про арешт рухомого та нерухомого майна боржника та оголошення заборони на його відчуження за виконавчим провадження №50826939. Згідно даних за боржником відсутнє рухоме та нерухоме майно. Згідно виконавчого листа боржник мешкає у м.Донецьку. У звязку з проведенням АТО на території Донецької області державним виконавцем перевірити майновий стан боржника не можливо. Отже, 22.07.2016 старшим державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві у звязку з відсутністю майнового стану боржника. Окрім того, ВДВС просить розглянути скаргу без участі його представника.

Боржник у судове засідання 25.10.2016 явку повноважного представника не забезпечив, письмових пояснень по суті скарги не надав, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Місцезнаходженням відповідача є: 83011, АДРЕСА_1, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами, в тому числі витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Господарський суд Донецької області, з метою своєчасного повідомлення відповідача про порушення провадження по справі, направив на адресу відповідача, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб субєктів підприємницької діяльності, відповідну ухвалу. Так, начальник відділу документального забезпечення та контролю (канцелярія) господарського суду Донецької області ОСОБА_3, помічник судді СальніковаГ.А., секретар судового засідання ВоронаяІ.В. склали акт, відповідно, про неможливість направлення кореспонденції за адресою відповідача: 83011, АДРЕСА_1. Складання акту мотивовано листом Харківської дирекції Українського державного підприємства поштового звязку Укрпошта №7-14-286 від 24.06.2016 про припинення приймання поштових відправлень на /з територію (ї) Донецької та Луганської областей, у т.ч. м.Донецьк.

Відтак, на офіційному веб-порталі Судова влада України (dn.arbitr.gov.ua), у розділі Новини та події суду були розміщені оголошення про дату та час судових засідань по справі №905/3080/15.

В порядку Закону України Про доступ до судових рішень, ухвала про порушення провадження у справі та ухвали про відкладання розгляду справи були розміщені на офіційному сайті Єдиного державного реєстру судових рішень (http://www.reyestr.court.gov.ua).

Таким чином, господарським судом було вжито всіх можливих та залежних від суду заходів для повідомлення відповідача про наявність порушеної справи № 905/3080/15 та призначених до розгляду судових засідань (про день, місце та час кожного судового засідання).

У відповідності до п.п.2, 3, 4 ч.2 ст.129 Конституції України, ст.ст.42,43 Господарського процесуального кодексу України, ст.33 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши зміст скарги та документи додані до неї документи, судом встановлено наступне.

Рішенням господарського суду Донецької області від 12.01.2016 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Еквадор ЛД» задоволені частково. Стягнуто з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 ( код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Еквадор ЛД» основний борг у розмірі 11335,60грн., 3% річних у розмірі 381,09грн., інфляційні втрати у розмірі 6080,39грн., судовий збір у розмірі 1186,18грн.

27.01.2016 господарським судом Донецької області на виконання рішення суду від 12.01.2016 виданий відповідний наказ.

За приписом ст.124 Конституції України, ст.115 Господарського процесуального кодексу України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" (тут і далі в редакції чинній на момент вчинення оскаржуваних дій та бездіяльності) встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Згідно зі ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження" державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Статтею 25 Закону встановлено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів із дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

З матеріалів скарги вбачається, що 14.04.2016 державним виконавцем Словянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №50826939 з виконання наказу господарського суду Донецької області №905/3080/16 від 27.01.2016 про стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 заборгованості на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Еквадор ЛД». Відповідно до журналу вихідної кореспонденції ВДВС, копія якого міститься в матеріалах справи, вказана постанова направлена на адресу стягувача та боржника 04.05.2016.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі

конфіденційну.

Відповідно до ст.32 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є:1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або

належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Згідно з ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання органами Національної поліції.

Частиною 2 пункту 3.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №512/5 закріплено, що організацію розшуку боржника - юридичної особи та майна боржника чи інформації про місце отримання боржником доходів державний виконавець здійснює шляхом направлення запитів до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, банків, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника, а також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних (засобів масової інформації, мережі Інтернет тощо). Крім того, зазначено в цій Інструкції, державний виконавець здійснює вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника.

26.05.2016 державний виконавець звернувся із запитом №19213180 до Державної податкової служби України про джерела отримання доходів боржників - фізичних осіб. В результаті чого отримав відповідь про те, що інформація щодо ОСОБА_2 код НОМЕР_1 стосовно сум доходів боржника відсутня.

26.05.2016 державний виконавець звернувся з запитом №19213169 до Державної податкової служби України про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах боржниками - юридичними особами та/або фізичними особами - підприємцями. В результаті чого отримав відповідь про, що інформація стосовно ОСОБА_2 код НОМЕР_1 номерів рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах не надходила.

26.05.2016 державний виконавець звернувся з запитом №19213193 до Пенсійного фонду України про осіб - боржників, що отримують пенсію, на який отримав відповідь про те, що інформація щодо ОСОБА_2 код НОМЕР_1 не знайдена.

26.05.2016 державний виконавець звернувся з запитом №19213206 до Пенсійного фонду України про осіб - боржників, які працюють за трудовими та цивільно - правовими договорами, про останнє місце роботи, на який отримав відповідь про те, що інформація щодо ОСОБА_2 код НОМЕР_1 не знайдена.

Відділом ДВС до матеріалів скарги наданий Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зроблений 05.10.2016. Відповідно до якого за ОСОБА_2 зареєстроване приватне майно за номером 8981396 (квартира) за адресою: Автономна респубіка Крим, Красногвардійський район, СМТ Октябрське, АДРЕСА_2.

За таких обставин, серед усього обєму повноважень та обовязків державного виконавця щодо виявлення інформації про майновий стан боржника, державний виконавець вчинив дії тільки щодо направлення запитів до органів податкової служби та пенсійного фонду.

Наданий державним виконавцем витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якого, запит про отримання інформації зроблений тільки 05.10.2016, тобто після повернення виконавчого документа стягувачу, свідчить про невчинення дій щодо розшуку майна боржника.

Окрім того, незрозумілі дії державного виконавця щодо реєстрації 06.10.2016, тобто також після повернення виконавчого документа стягувачеві, обтяження рухомого майна, на підтвердження чого виконавцем надано копія витягу з відповідного реєстру, а також реєстрація обтяження нерухомого майна 05.10.2016 року.

Згідно відомостей з реєстрів, наданих державним виконавцем, реєстрація обтяження рухомого майна здійснена державним виконавцем на підставі постанови від 14.04.2016 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Проте таку постанову, державний виконавець, до матеріалів справи не надав. В постанові про відкриття виконавчого провадження відсутні відомості про накладення арешту на майно. Реєстрація обтяжень нерухомого майна відбулась на підставі постанови державного виконавця від 22.07.2016 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Державним виконавцем до матеріалів справи, надано постанову від 22.07.2016 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Відповідно до змісту останньої накладено арешт на все майно, що належить ФОП ОСОБА_2 (вул.Лідіївська, 5/2, м.Донецьк, РНОКПП: НОМЕР_1), заборонено здійснювати відчуження будь якого майна, яке належить боржнику.

Разом з тим, 22.07.2016 старшим державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документа- наказу господарського суду Донецької області №905/3080/15 від 27.01.2016. Відповідно до якої згідно виконавчого листа боржник мешкає у м.Донецьку. У зв'язку з проведенням АТО на території Донецької області державним виконавцем перевірити майновий стан боржника не є можливим. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно за боржником у м.Слов'янську майно не зареєстровано. Вказана постанова винесена на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження".

За таких обставин, згідно матеріалів справи, державний виконавець в один й той же день виносить дві постанови, мета яких не співпадає, оскільки постанова про арешт майна направлена на забезпечення виконання рішення суду та збереження майна і задоволення вимог кредитора за рахунок майна, а друга свідчить про закінчення виконавчого провадження у звязку з неможливістю перевірити майновий стан та відсутністю майна у м. Словянську. Окрім того, записи про обтяження рухомого та нерухомого майна здійснені після повернення виконавчого документу стягувачеві.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження того, що державний виконавець після прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу №905/3080/15 вчинив усіх дій передбачених Законом України «Про виконавче провадження» направлених на виявлення майна, речей боржника, за рахунок якого можливе задоволення вимог кредитора. Дії державного виконавця при внесенні заборон до реєстрів після повернення виконавчого документу стягувачеві є незрозумілі та необґрунтовані та явно не направлені на виконання рішення по справі № 905/3080/15, оскільки виконавчий документ повернутий стягувачу і у виконавця відсутні жодні правові підстави для вчинення виконавчих дій за відсутності відкритого виконавчого провадження.

Згідно з п.2 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" постанова про повернення виконавчого документа виноситься якщо боржника відсутнє майно, на яке може бути звернути стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього

Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" про наявність обставин, зазначених у частині першій цієї статті, державний виконавець складає акт.

В своїх запереченнях ВДВС посилається на те, що постанова про повернення виконавчого документа винесена на підставі того, що боржник мешкає на території АТО, тому перевірити майновий стан боржника неможливо. Проте матеріали скарги містять докази навпаки того, що за боржником відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зареєстроване приватне майно за номером 8981396 (квартира) за адресою: АРК, Красногвардійський район, СМТ Октябрське, АДРЕСА_2. Разом з тим, даний доказ судом не приймається, під час розгляду цієї скарги, оскільки інформація отримана державним виконавцем 05.10.2016, тобто вже після повернення виконавчого документа стягувачу.

Окрім того, як встановлено судом вище, державним виконавцем не доведено вчинення ним усіх дій передбачених нормами чинного законодавства направлених на виявлення майна боржника. Також, державним виконавцем не наданий відповідний акт про відсутність майна, складення якого передбачено ч. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд зазначає, що такої підстави для повернення виконавчого документа, як не можливість перевірити майновий стан боржника у зв'язку з проведенням АТО на території Донецької області державним виконавцем, діючим законодавством не передбачено.

Тобто, сам лише факт державної реєстрації боржника на території тимчасово не підконтрольній Україні не є тією єдиною виключною підставою для висновку щодо неможливості здійснення виконавчого провадження.

Частиною 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" закріплено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Конституційний Суд України у п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012 зазначив, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

У п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 у справі № 11-рп/2012 зазначено, що невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Згідно приписів ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України Про міжнародні договори України і ст. 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами міжнародних договорів, ратифікованих законами України.

Згідно з вимогами статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У зв'язку з ратифікацією Конвенції, протоколів до неї та прийняттям Верховною Радою України Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини господарським судам у здійсненні судочинства зі справ, віднесених до їх підвідомчості, слід застосовувати судові рішення та ухвали Суду з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні (абз. 3 п. 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.06.2004р. у справі Півень проти України суд вказав, що право на судовий розгляд, гарантований ст. 6 Концепції, захищає також виконання остаточних та обовязкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невідємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17.05.2005р. по справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії § 1 ст. 6 Конвенції. Затримка у виконанні рішення може бути виправдана за виняткових обставин. Але затримка не повинна бути такою, що позбавляє сутності право, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції ("ОСОБА_10 проти Італії", заява № 22774/93, § 74, ЄСПЛ 1999-V).

Згідно Рішення Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", Європейський суд наголосив, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду". Європейський суд також зазначив, що адміністративні органи є складовою держави, яка керується принципом верховенства права, а відтак інтереси цих органів збігаються з необхідністю належного здійснення правосуддя. Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду, чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані статтею 6 стороні на судовому етапі, втрачають свою мету.

З огляду на вищезазначене та конституційний принцип доступності до правосуддя всіх осіб, практику Європейського суду з прав людини щодо недопустимості ухилення адміністративних органів від виконання судових рішень, суд приходить до висновку про неправомірність дій державного виконавця щодо відмови у відкритті виконавчого провадження.

З огляду на вищезазначене, обовязковість виконання судових рішень, конституційний принцип доступності до правосуддя всіх осіб, незалежно від міста їх реєстрації (знаходження), практику Європейського суду з прав людини щодо недопустимості ухилення адміністративних органів від виконання судових рішень та враховуючи справедливий баланс інтересів стягувача і боржника, суд приходить до висновку про неправомірність дій державного виконавця щодо повернення виконавчого документа стягувачу, про незаконність бездіяльності державного виконавця в частині не складення акту про відсутність майна та/або коштів боржника, не направлення запитів до усіх державних установ для встановлення факту наявності (відсутності) майна та/або коштів боржника.

Пунктом 9.13 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" (зі змінами та доповненнями) за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється. Якщо під час розгляду скарги господарським судом буде виявлено порушення законності або недоліки в діяльності органу Державної виконавчої служби, учасників виконавчого провадження, суд має вжити заходів, передбачених частинами першою і другою статті 90 ГПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що скарга в частині визнання недійсною постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 22.07.2016 у виконавчому провадженні №50826939 та не складення акту про відсутність майна та/або коштів боржника, не направлення запитів до усіх державних установ для встановлення факту наявності (відсутності) майна та/або коштів боржника, підлягає задоволенню.

Скарга в частині зобовязання державного виконавця належним чином розглянути заяву ТОВ «Екватор ЛД» про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ФОП ОСОБА_2 боргу у розмірі 18983,26грн., задоволенню не підлягає, оскільки за результатами поданої стягувачем заяви, державним виконавцем 14.04.2016 прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження, а доказів повторного звернення із заявою про відкриття виконавчого провадження разом з усіма документами, стягувачем до суду не подано.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Частково задовольнити скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Еквадор ЛД» про визнання незаконною бездіяльність старшого державного виконавця Словянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_1.

2. Визнати незаконними дії Словянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 22.07.2016 у виконавчому провадженні №50826939 з виконання наказу господарського суду Донецької області від 27.01.2016.

3. Визнати недійсною постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 22.07.2016 у виконавчому провадженні №50826939 Словянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

4. Визнати незаконними дії Словянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області щодо не складення акту про відсутність майна та/або коштів боржника, не направлення запитів до усіх державних установ для встановлення факту наявності (відсутності) майна та/або коштів боржника.

5. В іншій частині скарги відмовити.

Суддя Д.М. Огороднік