ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" серпня 2016 р.Справа № 922/2064/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суслової В.В.

при секретарі судового засідання Помпі К.І.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства "Краснолиманське лісове господарство", м. Красний Лиман (Донецька обл.)
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Харків
про стягнення коштів в розмірі 244454,91 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Макаренко Л.М., дов.№ 6 від 23.03.2016 року,

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Державне підприємство "Краснолиманське лісове господарство", м. Красний Лиман звернулося до господарського суду Харківської області (з уточненою позовною заявою) до відповідача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Харків про стягнення заборгованості в розмірі 244454,91 грн., з яких: 30318,15 грн. - пені, штрафу - 12641,15 грн., інфляційні витрати - 15772,19 грн. та 3% річних - 5135,62 грн., також позивачем заявлено до стягнення судовий збір у розмірі 3666,82 грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором постачання продукції лісового господарства № 89 від 01.07.2015 року в частині повної та своєчасні сплати заборгованості за поставлений товар встановлених договором; в якості правових підстав позову - на положення ст.ст. 526, 610, 625, 655 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01.07.2016 року вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 922/2064/16 та призначено її до слухання у судовому засіданні на 11.08.2016 року о 10:30 годині.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11.08.2016 року розгляд справи було відкладено на 23.08.2016 року о 12:45 годині.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23.08.2016 року розгляд справи було відкладено на 29.08.2016 року о 12:00 годині у зв'язку з необхідністю витребування додаткових доказів по справі.

В судове засідання, призначене на 29.08.2016 року, з'явився представник позивача, надав через канцелярію суду заяву (вх. № 28165) про усунення недоліків в заяві про уточнення позовних вимог, наданої в минулому судовому засіданні, в якій повідомив про те, що розмір основної заборгованості за договором залишився незмінним 180587,80 грн., але при поданні заяви про уточнення позовних вимог дана сума не була вказана, а тому просить суд вважати вірними наступні суми для стягнення: 180587,80 грн. - основна заборгованість, 30318,15 грн. - пеня, штраф - 12641,15 грн., інфляційні витрати - 15772,19 грн. та 3% річних - 5135,62 грн., що разом складає 244454,91 грн.

Суд приймає надану заяву до розгляду, долучає її до матеріалів справи та продовжує подальший розгляд справи з урахуванням зазначеної заяви (вх.№28165).

Відповідач правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, але у наданому суду відзиві на позовну заяву від 22.08.2016 року проти позову заперечував. в якому просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, обґрунтовуючи це тим, що позивачем не надано суду належних доказів отримання відповідачем товару на суму вказану у позовній заяві.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Аналогічна правова позиція викладена в п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18. Суд приймає до уваги, що явка представників сторін у засідання обов'язковою не визнавалась. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило та перед судом не доведено обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір у даному судовому засіданні.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність встановлених ст. 77 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи та відповідно до статті 75 ГПК України, здійснює розгляд справи за наявними в ній матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

01 липня 2015 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі - Замовник) та Державним підприємством "Краснолиманське лісове господарство» в особі в.о. директора ОСОБА_3 (надалі - Постачальник) було укладено договір постачання продукції лісового господарства № 89 (надалі - Договір), відповідно до умов якого Постачальник зобов'язується поставити Замовникові деревину необроблену, у асортименті, кількості та за цінами, які зазначені в специфікації на постачання товарів, що додається до Договору (додаток № 1), а Замовник зобов'язується прийняти і оплатити товар.

Розділом 4 Договору визначено "Порядок здійснення оплати": розрахунки за поставлені та належним чином прийняті товари належної якості та кількості проводяться щотижнево шляхом оплати Замовником на розрахунковий рахунок Постачальника після пред'явлення Постачальником рахунку-фактури та до рахунку додаються видаткові накладні на постачання товару.

Відповідно до п.5.7. договору приймання товарів за кількістю та якістю проводиться представником Замовника та Постачальника та оформлюється Актом приймання-передавання товару, а датою виконання зобов'язання по постачанню товарів є дата підписання Вантажоодержувачем актів приймання-передавання товару (п.5.10 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи відповідач здійснив позивачу передплату за договором № 89 від 01.07.2015 року на суму 430 000,00 грн., про що свідчать платіжні доручення, які містяться в матеріалах справи, а саме:

- платіжне доручення №1 від 02.07.2015 року на суму 50 000,00 грн.;

- платіжне доручення №3 від 09.07.2015 року на суму 30 000,00 грн.;

- платіжне доручення №5 від 24.07.2015 року на суму 200 000,00 грн.;

-платіжне доручення №10 від 31.07.2015 року на суму 150000,00 грн.(а.с.50-53).

Поставка товару на суму здійсненої передоплати у розмірі 430 000,00 грн. не заперечується відповідачем у наданому відзиві на позов.

Але як стверджує позивач на виконання умов договору він поставив відповідачу товар в об'ємі 1085,586 м. куб. на загальну суму 610 597,80 грн., про що свідчать товарно-транспортні накладні, як первинні документи, які фіксують факт здійснення господарських операцій (а.с.35-49).

Позивач звертає увагу суду на те, що відповідач частково оплатив передану позивачем продукцію лісового господарства на суму 430 000,00 грн., але несплаченою залишилась заборгованість в розмірі 180 597,80 грн., а пред'явлені позивачем видаткові накладні № 2363 від 31.07.2015 року, № 2364 від 31.08.2015 року, № 2365 від 30.09.2015 року та акт звірки взаєморозрахунків станом на 01.10.2015 року відповідач відмовився підписувати (а.с.27-31).

25.12.2015 року позивач направив на адресу відповідача претензію, в якій просив сплатити заборгованість за продукцію лісового господарства протягом трьох днів з дати отримання претензії в сумі 180597,80 грн., але дана претензія залишилась без відповідного реагування з боку відповідача.

Оскільки відповідачем не було здійснено повну оплату за отриману лісопродукцію, позивач змушений був звернутися до суду з цим позовом про стягнення заборгованості 180 597,80 грн.

Дослідивши зібрані у справі докази та давши їм правову оцінку в сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

У відповідності до ст.11 та ст.509 ЦК України однією з підстав виникнення, цивільних прав та обов'язків сторін є укладення між ними договору. В силу зобов'язання боржник зобов'язаний вчинити на користь кредитора певну дію, в тому числі сплатити борг, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, тобто сплати боргу.

Згідно ст.712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно ч.1 ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1 ст.662 ЦК України, Продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк. Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Відповідно до вимог ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами було укладено договір постачання продукції лісового господарства № 89 від 01.07.2015 року.

Позивач поставив відповідачу товар згідно товаро-транспортних накладних та видаткових накладних: № 2363 від 31.07.2015 року на суму 426038,71 грн., № 2364 від 31.08.2015 року на суму 145258,47 грн., № 2365 від 30.09.2015 року на суму 39300,62 грн.

Відповідно до ч.1, 2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року №996-XIV передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, що повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансу від 14.10.1997 року № 363,товарно-транспортна накладна (ф. № 1-ТН) єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи. Крім того, первинна транспортна документація відноситься до первинних документів, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік.

Видаткова накладна є також первинним документом. Відповідно до ст. 9 Закону України " Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, первинні та зведені облікові документи повинні мати такі обов'язкові реквізити:

1) назву документа (форми);

2) дату і місце складання;

3) назву підприємства, від імені якого складено документ;

4) зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

5) посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

6) особистий підпис чи інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як було зазначено вище, відповідач за умовами п.4.1 договору, зобов'язався здійснити оплату за поставлений товар, після пред'явлення Постачальником рахунку-фактури до якої надаються видаткові накладні на постачання товару.

Разом з цим, як зазначає позивач, ним не направлялись рахунки-фактури відповідачу, в матеріалах справи відсутні докази надсилання рахунків-фактури на адресу відповідача.

Суд, оцінивши в якості доказів, надані позивачем видаткові накладні, не може прийняти їх до уваги, як належні та допустимі докази на підтвердження виконання позивачем умов договору щодо поставки товару, оскільки вищевказані видаткові накладні не містять інформації про те, який саме товар за договором №89 від 01.07.2015 року було поставлено відповідачу, а також в матеріалах справи відсутні докази включення позивачем вищезазначеного товару в податкову звітність на визначену суму поставки.

Відповідно до п.2 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, зареєстрованої наказом Мінфіну України від 16.05.1996 року №99 сировина, матеріали, паливо, запчастини, інвентар, худоба, насіння, добрива, інструмент, товари, основні засоби та інші товарно-матеріальні цінності, а також нематеріальні активи, грошові документи і цінні папери (надалі - цінності) відпускаються покупцям або передаються безоплатно тільки за довіреністю одержувачів.

Однак, в матеріалах справи не містяться докази отримання товару особисто відповідачем або уповноваженою особою за довіреністю на одержання товарно-матеріальних цінностей. При цьому слід враховувати, що передача (прийняття) матеріальних цінностей без довіреності є порушенням ведення бухгалтерського обліку.

Первинні документи фіксують лише факт здійснення господарської операції. По суті, лише акт прийому-передачі товару фіксує здійснення господарської операції і свідчить про її закінчення.

Умовами договору на постачання продукції лісового господарства № 89 від 01.07.2015 року було передбачено те, що приймання товарів оформлюється Актом приймання-передавання товару (п.5.7 договору).

Судом встановлено, що в матеріалах справи також відсутні Акти приймання-передавання товару.

При цьому суд звертає увагу на те, що у позивача було достатньо часу для надання витребуваних доказів в підтвердження заявлених позовних вимог.

Стаття 33 ГПК України встановлює правило, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до абз.1 ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи позивача, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено виконання умов договору постачання продукції лісового господарства № 89 від 01.07.2015 року, а тому підстави для стягнення з відповідача 80587,80 грн. - основної заборгованості, 30318,15 грн. - пені, штрафу - 12641,15 грн., інфляційних витрат - 15772,19 грн. та 3% річних - 5135,62 грн. -відсутні.

За таких обставин у задоволенні позову з підстав наведених позивачем належить відмовити.

Відповідно до ст.49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача у зв'язку із відмовою у позові.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Повне рішення складено 01.09.2016 р.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 85 ГПК України.

Суддя В.В. Суслова

справа №922/2064/16