ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" жовтня 2016 р.Справа № 922/3281/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання Вознюк С.В.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства "Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" м. Харків
до Науково-Дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУМВС України в Харківській області
про стягнення 3624,51грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, дов. № 124-2712016 від 21.09.2016р.;

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 1 249,54грн., пеню в розмірі 2 287,50грн., 7% штрафу від суми заборгованості в розмірі 87,47грн. за неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором про надання платних послуг № 21810 від 27.07.2015р., а також покласти на відповідача понесені витрати зі сплати судового збору.

Представник позивача позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у призначене судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином.

Враховуючи те, що судом вжито всі заходи для належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника відповідача за наявними в справі матеріалами, відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

27.07.2015р. між Державним підприємством "Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" (позивач) та Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром при ГУМВС України в Харківській області (відповідач) укладено договір про надання платних послуг № 21810 (далі договір), відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати відповідачу послуги з проведення робіт по повірці засобів вимірювальної техніки (ДК 016-2010: 71.20:19 "Послуги щодо технічного випробування і аналізування"), а відповідач своєчасно здійснити оплату на умовах даного договору.

Вартість послуг, наданих позивачем, відповідно до п.1 договору, становить 1 249,54грн.

Підставою для проведення оплати за рахунок бюджетних коштів є акт здачі-приймання послуг (п.2.4 договору).

Порядок здійснення розрахунків за договором сторони погодили у п. 2.5 договору, а саме: відповідач зобов'язався оплатити надані позивачем послуги протягом 30 календарних днів з моменту підписання акту здачі-приймання послуг.

Оскільки відповідач в порушення умов договору своєчасну оплату за надані позивачем послуги не здійснив, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам сторін, суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст.193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором про надання послуг.

За змістом ч.1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Позивач взяті на себе зобов'язання за договором виконав належним чином та надав послуги з проведення повірки засобів вимірювальної техніки на загальну суму 1 249,54грн., що підтверджується актом здачі-приймання послуг, який підписаний представниками сторін без будь-яких зауважень та заперечень.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України).

Як вже зазначалось вище, відповідач зобов'язався здійснити оплату наданих позивачем послуг протягом 30 календарних днів з моменту підписання акту здачі-приймання послуг.

Відповідач взяті на себе зобов'язання за договором не виконав, за отримані послуги не розрахувався, у зв'язку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 1 249,54грн.

Позивач неодноразово звертався на адресу відповідача з вимогою сплатити вартість наданих послуг, які залишені останнім без відповіді та задоволення.

Згідно зі ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Факт наявності заборгованості на суму 1 249,54грн. підтверджується належними доказами, наявними у справі.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вказані обставини та те, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження сплати ним заборгованості перед позивачем у сумі 1 249,54грн., суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення пені та штрафу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.2 ст.231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

- за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Пунктом 3.3 договору сторони погодили, що у разі невиконання сторонами договірних зобов'язань протягом терміну дії договору, застосовується штрафна санкція не нижче облікової ставки НБУ за кожний день прострочення, згідно ст.231 Господарського кодексу України.

На підставі зазначеного, враховуючи те, що позивач є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, а розрахунки за надані послуги здійснюються за бюджетних коштів, позивач нарахував відповідачу пеню за період з 26.08.2015р. по 24.02.2016р. в розмірі 0,1%, яка складає 2 287,50грн. та 7% штрафу в розмірі 87,47грн.

Нарахування штрафу відповідає вимогам чинного законодавства України, відповідно до ст. 231 Господарського кодексу України, прострочення виконання послуг мало місце понад 30 днів, судом перевірено його розрахунок, тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Перевіривши правомірність нарахування пені, суд дійшов висновку, що вона підлягає частковому задоволенню в розмірі 227,42грн., виходячи з наступного.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок пені, судом встановлено, що позивач невірно визначив початок періоду їх нарахування.

За приписами ст.253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За умовами договору відповідач повинен здійснити оплату протягом 30 календарних днів з моменту підписання акту здачі-приймання послуг. Зазначений акт підписано сторонами 27.07.2015р., у зв'язку з чим відповідач в період з 28.07.2015р. по 26.08.2015р. повинен був здійснити оплату наданих позивачем послуг та саме з 27.08.2015р. почав свій перебіг період прострочення оплати послуг, а не з 26.08.2015р., як помилково зазначив позивач.

Також судом вбачається, що позивачем не вірно застосовно формулу розрахунку пені.

Здійснивши вірний розрахунок пені за період з 27.08.2015р. по 24.02.2016р., суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню в сумі 227,42грн.

На підставі викладеного, позов підлягає задоволенню частково в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 1 249,54грн., пені в розмірі 227,42грн. та штрафу в розмірі 87,47грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат за подання позову до суду, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 5 ст. ст.49 Господарського процесуального кодексу України при задоволенні позову частково судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, згідно із ч. 2 ст.49 Господарського процесуального кодексу України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Виходячи із викладеного та враховуючи те, що спір доведено до суду з вини відповідача та мінімальна сума судового збору за подання позовної заяви майнового характеру, відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір», складає 1 378,00грн. суд покладає на відповідача обовязок відшкодувати позивачу суму судового збору за подання позовної заяви до суду у розмірі 1 378,00грн.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 253, 610, 611, 612, 901, 903 Цивільного кодексу України, статтею 231 Господарського кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Науково-дослідницького експертно-криміналістичного центру при ГУМВС України в Харківській області, (61036, м. Харків, вул. Ковтуна, 34, р/р 0487 ГУДКСУ в Харківській області, МФО 851011) на користь Державного підприємства "Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації", (61002, м. Харків, вул. Мироносицька, 36, п/р 1786 в ПАТ "Укрсоцбанк", МФО 300023) - 1 249,54грн. основного боргу, 227,42грн. пені, 87,47грн. штрафу, 1 378,00грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 2 060,08грн. відмовити.

Повне рішення складено 07.11.2016 р.

Суддя ОСОБА_2