РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2016Справа №910/16866/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Паллет»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «РМ-Інвест»

про стягнення 74140,34 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - Крючков В.О. (представник за довіреністю);

від відповідача - Коваленко Н.В. (представник за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 Товариство з обмеженою відповідальністю «Грін Паллет» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «РМ-Інвест» про стягнення інфляційних втрат у розмірі 64344,84 грн. та 3% річних в сумі 5795,50 грн., нарахованих на заборгованість відповідача перед позивачем за Договором поставки №10/02/14 від 10.02.2014, у розмірі 284693,78 грн., стягнутої рішенням господарського суду м. Києва від 22.05.2015 у справі №910/8174/15-г.

Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасним виконанням відповідачем рішення господарського суду м. Києва від 22.05.2015 у справі №910/8174/15-г, яке набрало законної сили 12.08.2015, однак відповідачем виконано лише 24.02.2016.

З наведених підстав позивач просить стягнути з відповідача 64344,84 грн. інфляційних втрат та 5795,50 грн. 3% річних, нарахованих за період з грудня 2014 по лютий 2016.

Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідача 4000 грн. витрат, пов'язаних з оплатою послуг адвоката.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, також зазначив, що позивачем не доведено підстав для покладення на відповідача адвокатських витрат, оскільки матеріали справи містять лише договір про надання адвокатських послуг, проте не містять підтвердження факту надання цих самих послуг, а саме рахунку, доказів оплати, тощо.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням господарського суду міста Києва від 22.05.2015 у справі №910/8174/15-г за позовом ТОВ «Грін Паллет» до ТОВ «РМ-Інвест» задоволено позов та стягнуто з відповідача на користь позивача 248873,56 грн. основного боргу, 4977,47 грн. пені, 2825,72 грн. 3% річних, 44256,46 грн. інфляційних втрат та 6984,95 грн. судового збору.

Вказаним рішенням суду встановлено факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань перед позивачем за Договором поставки №10/02/14 від 10.02.2014, укладеного між сторонами в частині своєчасної оплати поставленого товару, внаслідок чого утворилась заборгованість за поставлений товар в розмірі 307918,16 грн., яку суд і стягнув з відповідача.

Разом з тим, як встановлено судом, відповідач на виконання вказаного судового рішення здійснив перерахунок позивачеві коштів лише 24.02.2016, що підтверджується наявними в матеріалах копіями платіжних доручень №67430, №67433, №67434, №67431, №67432 на загальну суму 907918,16 грн.

За приписами ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Відповідно до положень ст.598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Положеннями ч.1 ст.202 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до п. 7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

При цьому, відповідно до положень п. 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, відповідачем виконано свої зобов'язання за договором у повному обсязі лише 24.02.2016.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

На підставі норм ст..625 ЦК України позивач нарахував відповідачу до стягнення 64344,84 грн. інфляційних втрат та 5795,50 грн. 3% річних, нарахованих за період з грудня 2014 по лютий 2016 за виключенням періодів за які стягнуто заборгованість з відповідача за рішенням від 22.05.2015 господарського суду міста Києва у справі №910/8174/15-г.

При цьому, вказані нарахування здійснено, виходячи з розміру заборгованості 248873,56 грн., тобто на стягнуту за рішенням суду основну заборгованість.

Перевіривши надані позивачем розрахунки, суд дійшов висновку щодо їх обґрунтованості та відповідності умовам закону, відповідно з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати в сумі 64344,84 грн. та три відсотки річних в розмірі 5795,50 грн.

Разом з тим, стосовно вимоги позивача про покладення на відповідача витрат на оплату послуг адвоката в сумі 4000 грн., слід зазначити таке.

Відповідно до п. 6.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», відшкодування адвокатських витрат здійснюється за наявності документального підтвердження витрат, зокрема, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг.

Факт надання позивачеві адвокатських послуг підтверджується наявними в матеріалах справи копією Рахунку-фактури №1-00000044 від 13.09.2016 на суму 4000 грн. та копією Акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №1-00000044.

Крім того, факт оплати позивачем послуг адвоката на суму 4000 грн. підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №1296 від 13.09.2016.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат по оплаті послуг адвоката в розмірі 4000 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.44 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються, зокрема, з оплати послуг адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Заперечення відповідача щодо ненадання позивачем доказів на підтвердження факту надання останньому адвокатських послуг спростовуються наявними в матеріалах справи документами.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування викладених у позові обставин.

На підставі положень ст.49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «РМ-Інвест» (01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 19; ідентифікаційний код 24930146) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Паллет» (03036, м. Київ, просп. Повітрофлотський, буд. 92-Б; ідентифікаційний код 38578439) інфляційні втрати в розмірі 64344 (шістдесят чотири тисячi триста сорок чотири) грн. 84 коп., 3% річних в сумі 5795 (п'ять тисяч сімсот дев'яносто п'ять) грн. 50 коп., витрати на адвокатські послуги в розмірі 4000 (чотири тисячi) грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписаний 03.11.2016

Суддя Я.В. Маринченко