Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

25 жовтня 2016 року справа № 927/899/16

За позовом ОСОБА_1
14000, АДРЕСА_1
До Публічного акціонерного товариства «Будівельна компанія «Домобудівник»
14000, м. Чернігів, вул. І.Мазепи (колишня Щорса), 59 а
про стягнення 13 268 грн. 48 коп.
Суддя А.С.Сидоренко

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (особисто в судовому засіданні 05.10.2016р.)

від відповідача: ОСОБА_2 предст., дов. б/н від 09.06.2016р. (в судовому засіданні 05.10.2016р.); ОСОБА_3 гол. бухгалтер, дов. від 05.10.2016р. № 02/32/1/216; ОСОБА_4 предст., дов. б/н від 15.06.2016р.

Рішення виноситься після перерви, оголошеної в судовому засіданні 05.10.2016р. по 25.10.2016р., на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 25.10.2016р., на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

ОСОБА_1 (надалі позивач) заявлено позов до публічного акціонерного товариства «Будівельна компанія «Домобудівник» (надалі відповідач) про стягнення 13 268,48 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.06.2016р. по 22.09.2016р.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ухвалу господарського суду Чернігівської області від 25.02.2016р. по справі № 927/1361/13, якою визнані його вимоги в сумі 35 951,04 грн. з включенням їх реєстру вимог кредиторів I черга задоволення вимог кредиторів. Крім того, рішенням господарського суду Чернігівської області від 01.03.2016р. по справі № 927/155/16 присуджено до стягнення на користь позивача 2508,90 грн. компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати за період з 01.09.2013р. по 27.01.2015р.

Також позивач зауважив, що на даний час відповідачем повний розрахунок по заробітній платі проведений не був: із вказаної вище загальної суми 38 459,94 грн. 06.09.2016р. відповідачем було перераховано лише 3065,67 грн., у звязку з чим залишок заборгованості становить 35 394,27 грн. При цьому, дану заборгованість позивач розцінює як оплату праці та відносить до структури заробітної плати (додаткова заробітна плата).

В судовому засіданні 05.10.2016р. позивачем подане власне письмове підтвердження про те, що в провадженні господарського суду або іншого органу, який діє в межах своєї компетенції, немає справи з господарського спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Відповідач надав відзив (від 04.10.2016р. № 247) на позов, яким проти позовних вимог заперечив, не визнаючи їх в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що 14.01.2015р. з позивачем був проведений повний розрахунок по виплаті заробітної плати шляхом перерахування останньої частини боргу в сумі 6318,49 грн. На підтвердження даного факту відповідачем надані довідки від 26.09.2016р. № 02/32/1/192 та від 03.10.2016р. № 02/32/1/210, а також списки перерахованої заробітної плати. З урахуванням зазначеної проплати, вимоги позивача щодо стягнення 13 268,48 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.06.2016р. по 22.09.2016р., на думку відповідача, є безпідставними.

В судовому засіданні 25.10.2016р. представник відповідача підтвердив, що всі суми, які підлягали сплаті на користь позивача, були ним погашені.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважних представників сторін, зясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 05 листопада 2013 року порушено провадження у справі № 927/1361/13 про банкрутство публічного акціонерного товариства «Будівельна компанія «Домобудівник».

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 09 червня 2016 року по справі № 927/1361/13 припинено ліквідаційну процедуру ПАТ «Будівельна компанія «Домобудівник», введено процедуру санації строком на дванадцять місяців, керуючим санацією призначено ОСОБА_5

Відповідно до ч. 4 ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, повязаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобовязань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Правова норма аналогічного змісту міститься і у п. 7 ч. 1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України.

Як вбачається із витягу з трудової книжки ОСОБА_1, 01 вересня 2009 року остання була прийнята на роботу до ПАТ «Будівельна компанія «Домобудівник» на посаду інспектора відділу кадрів (наказ від 28.08.2009р. № 263-ВК).

26 березня 2014 року ОСОБА_1 була звільнена з посади за згодою сторін згідно п. 1 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України (наказ від 24.03.2014р. № 47-ВКа).

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 25.02.2016р. по справі № 927/1361/13 визнано грошові вимоги ОСОБА_1 в сумі 35 951,04 грн. з включенням їх до реєстру вимог кредиторів I черга задоволення. При цьому, судом була врахована позиція Верховного Суду України, викладена в постанові від 14.11.2012р. у справі № 6-139цс12, стосовно того, що за своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобовязання. Це є компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку, на яку не поширюється дія мораторію, передбачена Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні відноситься до фонду додаткової заробітної плати.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 01.03.2016р. по справі № 927/155/16 присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 2508,90 грн. компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати у період з 01.09.2013р. по 27.01.2015р.

Відповідно до ст. ст. 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України, заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

При вирішенні спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та визначенні його розміру, суд враховує наступне:

відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 Кодексу Законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у звязку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Не можна вважати спором про розмір сум, належних до виплати при звільненні, спір про відрахування із заробітної плати (на відшкодування матеріальної шкоди, на повернення авансу тощо), оскільки він вирішується в іншому встановленому для нього порядку.

Заходи, встановлені ст. 117 Кодексу Законів про працю України, є відповідальністю роботодавця перед працівником в разі несвоєчасного розрахунку при звільненні.

Підставою для застосування такої відповідальності судом є не лише сам факт порушення строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 Кодексу Законів про працю України, а й вина власника щодо працівника.

У постанові Верховного суду України від 29 січня 2014р. у справі № 6-144цс13 зазначено, що відповідно до ч. 1 ст. 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно із ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 Кодексу законів про працю України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу законів про працю України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу законів про працю України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно виданої відповідачем довідки від 02.07.2014р. № 04/87 (а.с. 7), середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 при 8-ми годинному робочому дні з розрахунку двох місяців (січень-лютий 2014р.) становить 186,88 грн. (23,36 грн. за годину).

Отже, на думку позивача, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.06.2016р. по 22.09.2016р. (71 робочий день) становить 13 268,48 грн. (186,88 грн. х 71 робочий день = 13 268,48 грн.).

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи (довідки від 26.09.2016р. № 02/32/1/192 та від 03.10.2016р. № 02/32/1/210) (а.с. 51 52), 14 січня 2015р. відповідачем був проведений повний розрахунок з позивачем по заробітній платі шляхом перерахування залишку боргу в сумі 6318,49 грн. Даний факт підтверджується наступним:

як вбачається з розрахункових листків за вересень, грудень 2013р., січень березень 2014р., на момент звільнення позивача сума заборгованості по заробітній платі становила 14 404,84 грн.

Згідно банківських виписок за 03.12.2014р. № БВ-0000228, за 04.12.2014р. № БВ-0000239, за 30.12.2014р. № БВ-0000236 та за 06.01.2015р. № БВ-0000175 (а.с. 58 61) Новозаводським відділом державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції з поточного рахунку відповідача були зняті грошові кошти на загальну суму 139 964,63 грн. В подальшому дані грошові кошти були спрямовані у т.ч. і на погашення заборгованості по заробітній платі (розпорядження № 38917865/6, затверджені 08.12.2014р. та 14.01.2015р. начальником Новозаводського відділу державної виконавчої служби ЧМУЮ) (а.с. 98 99). Так, зокрема позивачеві були перераховані грошові кошти на загальну суму 14 404,84 грн., що підтверджується списками перерахованої заробітної плати (а.с. 62 65, 77, 93).

Таким чином, станом на 22.09.2016р. відповідач повністю розрахувався з позивачем по всім сумам, що належали останньому від підприємства на момент звільнення, погасивши борг по заробітній платі.

Грошові суми в розмірі 35 951,04 грн., визнані ухвалою господарського суду Чернігівської області від 25.02.2016р. по справі № 927/1361/13 та присуджені до стягнення рішенням господарського суду Чернігівської області від 01.03.2016р. по справі № 927/155/16, були нараховані вже після звільнення позивача у звязку з порушенням термінів виплати заробітної плати, а тому в даному випадку положення ст. 117 Кодексу законів про працю України застосуванню не підлягають.

Враховуючи наведені вище обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. 117 Кодексу законів про працю України, ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ст. ст. 12, 49, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Суддя А.С.Сидоренко

Рішення підписано 28 жовтня 2016 року.

Суддя А.С.Сидоренко