КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" жовтня 2016 р. Справа№ 910/26996/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Калатай Н.Ф.

Жук Г.А.

при секретарі Матюхін І.В.

за участю

представників сторін: від ДВС - Мілоцький О.Л.;

від позивача - Бородкін Д.І.;

від відповідача - Кузьменко М.А., Кренець О.С.

розглянувши

апеляційну скаргу Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві в особі старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального

управління юстиції у місті Києві Мілоцького О.Л.

на ухвалу

Господарського суду міста Києва

від 20.07.2016 року

за скаргою Приватного акціонерного товариства "Інститут розвитку

передових технологій"

на незаконні дії і бездіяльність Відділу державної

виконавчої служби Шевченківського районного

управління юстиції у місті Києві

у справі № 910/26996/14 (суддя Прокопенко Л.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Інститут розвитку

передових технологій"

до Державного підприємства "Інформаційний центр"

Міністерства юстиції України

про стягнення 1 006 378,97 грн.

та за зустрічним

позовом Державного підприємства "Інформаційний центр"

Міністерства юстиції України

до Приватного акціонерного товариства "Інститут розвитку

передових технологій"

про визнання права оренди

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 20.07.2016 року скаргу задоволено.

Визнано Постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві Поліщука А.М. від 15.04.2016 року про завершення виконавчого провадження № 48523051 незаконною та недійсною.

Зобов'язано Відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві поновити виконавче провадження і направити до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів оригінал виконавчого документа у справі № 910/26996/14, супровідний лист та завірені належним чином копії інших матеріалів виконавчого провадження для подальшого виконання рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2015 року у справі № 910/26996/14.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві в особі старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Мілоцького О.Л. звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду м. Києва від 20.07.2016 року та відмовити в задоволені скарги на незаконні дії і бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.09.2016 р. Шевченківському районному відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві в особі старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Мілоцького О.Л. відновлено строк подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.07.2016 року, прийнято її до розгляду, порушено апеляційне провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Баранець О.М.; судді: Рябуха В.І., Сітайло Л.Г.

Розпорядженням начальника відділу забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду № 09-52/5263/16 від 29.09.2016 р. справу №910/26996/14, через припинення повноважень судді Рябухи В.І. у зв'язку із звільненням у відставку та виходом з 03.10.2016 р. у відпустку судді Сітайло Л.Г., які не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), відповідно до підпунктів 2.3.25, 2.3.49 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено до повторного автоматизованого розподілу.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 29.09.2016 р., справу № 910/26996/14 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя: Баранець О.М., судді: Калатай Н.Ф., Жук Г.А.

Представником позивача подано клопотання про витребування доказів. Дане клопотання задоволено колегією суддів.

В судове засідання 03.10.2016 року представник відповідача не з'явився. Розгляд справи було відкладено на 17.10.2016 року.

12.10.2016 р. представник ВДВС через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів подав документи для долучення до матеріалів справи. Вказані документи долучено до матеріалів справи.

В судове засідання 17.10.2016 року представники сторін та ВДВС з'явились.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до вимог статті 106 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду м. Києва від 08.04.2015 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України (04050, м. Київ, вул. Мельникова, 81-А, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Інститут розвитку передових технологій" (04073, м. Київ, вул. Ливарська, буд. 1 (літера А), ) заборгованість в орендній платі з урахуванням індексу інфляції в розмірі 446 231 (чотириста сорок шість тисяч двісті тридцять одну) грн. 25 коп., три відсотки річних в розмірі 10 848 (десять тисяч вісімсот сорок вісім) грн. 34 коп., пеню в розмірі 608 (шістсот вісім) грн. 65 коп., неустойку в розмірі 597 748 (п'ятсот дев'яносто сім тисяч сімсот сорок вісім) грн. 09 коп., судовий збір в розмірі 21108 (двадцять одну тисячу сто вісім) грн. 74 коп. В задоволення зустрічного позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.06.2015 апеляційну скаргу залишено без задоволення.

Постановою Вищого господарського суду України від 06.10.2015 касаційну скаргу задоволено частково.

13.05.2016 представником позивача подано скаргу на незаконні дії і бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві. За змістом скарги скаржник просить: визнати постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві Поліщука А.М. від 15.04.2016 про завершення виконавчого провадження № 48523051 незаконною та недійсною; зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві поновити виконавче провадження і направити до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів оригінал виконавчого документа у справі № 910/26996/14, супровідний лист та завірені належними чином копії інших матеріалів виконавчого провадження для подальшого виконаня рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2015 у справі № 910/26996/14.

Згідно з ч. 1 ст. 51 Закону України "Про виконавче провадження, зазначено, що у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до вимог ст. 121-2 ГПК України, скарги на дії або бездіяльність органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень.

У пункті 9.13 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" зазначено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Частиною третьою статті 1212 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія суддів звертає увагу на ухвалу Господарського суду м. Києва від 05.04.2016 року.

Вказаною ухвалою від 05.04.2016 року виконавця було зобов'язано направити до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів оригінал виконавчого документа у справі №910/26996/14, супровідний лист та завірені належним чином копії інших матеріалів виконавчого провадження для подальшого виконання рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2015 року у справі №910/26996/14.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року №6, «ухвали господарських судів набирають законної сили в день їх винесення...», відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом ГПК України) «господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов... Невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим Кодексом та іншими законами України». Аналогічно, відповідно до ч. 1 ст. 115 ГПК України, «рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України...».

Таким чином, ухвала Господарського суду м. Києва від 05.04.2016 року набула законної сили з моменту її проголошення та з цього моменту була обов'язковою до виконання виконавцем.

Задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали суперечитиме наведеним положенням ГПК України щодо обов'язковості судових рішень. Фактично апеляційна скарга спрямована на ухилення від виконання ухвали Господарського суду м. Києва від 05.04.2016 року, яка набула законної сили і не оскаржувалась жодним з учасників судового процесу.

Оскільки ухвала Господарського сулу м. Києва від 05.04.2016 року набула чинності та стала обов'язковою, в тому числі, для виконавця, з моменту її прийняття, то посилання виконавця в апеляційній скарзі на те, що виконавче провадження було завершено до отримання ухвали Господарського суду м. Києва від 05.04.2016 року жодним чином не спростовує незаконність оскаржуваної ухвали.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 4 Закону, виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. У разі якщо рішення суду про стягнення коштів і державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2-4, 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувану коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

Виконавень в будь-якому випадку, якщо ним не виконано рішення суду протягом шести місяців з дня відкриття виконавчого провадження, зобов'язаний надіслані матеріали виконавчого провадження до органів державного казначейства для подальшого виконання рішення суду.

Факт незаконності бездіяльності виконавця та перешкоджання у виконанні рішення суду першої інстанції вже встановлено окремою ухвалою суду першої інстанції від 15.01.2016 року, відповідно до якої: «... державним виконавцем протягом майже місяця після звернення позивача із заявою про відкриття виконавчого провадження, не виносилась постанова про відкриття виконавчого провадження. Після винесення такої постанови, вона не була своєчасно направлена боржнику, що стало підставою для винесення постанови від 21.09.2015 року про відкладення провадження виконавчих дій. Після спливу строку відкладення провадження виконавчих дій, державний виконавець в інтересах боржника звернувся до суду із заявою про відстрочення вчинення виконавчих дій та постановою від 20.10.2015 року зупинив виконавче провадження. При цьому державним виконавцем не з'ясовано наявність підстав для звернення із заявою про відстрочення вчинення виконавчих дій, не з'ясовано майновий стан боржника та наявність дійсних обставин, що утруднюють виконання рішення суду, не вчинено дій щодо розшуку майна, не вжито заходів щодо його збереження. Усі вказані вище обставини свідчать про наявність в діяльності Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві грубих порушень норм Закону України «Про виконавче провадження», що можуть завдати істотної шкоди правосуддю, правам та інтересам учасників виконавчого провадження та можуть призвести до невиконання рішення суду, що набрало законної сили».

Таким чином, не встановлення виконавцем обставин, визначених пунктами 2 - 4, 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» є виключно наслідком бездіяльності виконавця в інтересах боржника. Рішення суду першої інстанції не було виконано протягом більше року, що вже само по собі свідчить про наявність підстав, визначених пунктами 2 - 4, 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», або про протизаконну бездіяльність виконавця в інтересах боржника. Однак, зважаючи на те, що з моменту відкриття виконавчого провадження минуло вже більше шести місяців, відповідно до ст. 4 Закону, виконавець в будь-якому випадку зобов'язаний був направити документи в органи державного казначейства для подальшого виконання.

Суперечить Закону і твердження виконавця щодо того, що «з моменту відкриття (21.08.2015) до закінчення (15.04.2016) виконавче провадження було відкрито менше ніж шість місяців. Очевидно, що цей період становить майже вісім місяців, що перевищує, встановлений Законом шестимісячний сірок.

Виконавець штучно виключає з цього періоду тримісячний строк, протягом якого виконавче провадження було зупинено. Однак, виконавець не посилається на будь-яку норму законодавства, яка б давала йому право не враховувати строк зупинення виконавчого провадження в шестимісячний строк, визначений ст. 4 Закону.

Навпаки, відповідно до ст. 4 Закону достатньо лише встановлення факту не виконання судового рішення протягом шести місяців з дня відкриття виконавчого провадження. Таке виконання могло бути здійснено в будь-який спосіб добровільного виконання боржником, примусового стягнення виконавцем тощо - ці обставини не мають значення для обрахування шестимісячного строку.

Більше того, зупинення виконавчого провадження було здійснено безпідставно та в інтересах боржника, що встановлено вищевказаною окремою ухвалою, а також іншою ухвалою від 15.01.2016 року, якою визнано недійсною постанову про зупинення виконавчого провадження від 20.10.2015 року у виконавчому провадженні № 485253051.

У зв'язку з цим, незаконне не проведення виконавчих дій протягом періоду від прийняття постанови від 20.10.2015 року про зупинення виконавчого провадження до визнання її судом першої інстанції недійсною 15.01.2016 року не може позбавляти позивача гарантій щодо виконання судових рішень про стягнення коштів з державних підприємств, встановлених Законом.

Виходячи з викладеного, колегія суддів на підставі вищенаведених встановлених та досліджених фактичних обставин справи, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшла висновку про відсутність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції в розумінні статті 104 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвалу Господарського суду м. Києва від 20.07.2016 року у справі № 910/26996/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Матеріали справи № 910/26996/14 повернути до Господарського суду м. Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам та ВДВС.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді Н.Ф. Калатай

Г.А. Жук