ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2016 р.Справа № 922/2891/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Кухар Н.М.

при секретарі судового засідання Руденко О.О.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит", м.Сєвєродонецьк Луганської області,
до Товариства з обмеженою відповідальністю "LEGIO", м.Харків,
про внесення змін до договору
за участю представників:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит" звернулось до господарського суду з позовною заявою про внесення змін до п. 5.3. Договору поставки № 446/14-4РА від 19.05.2014р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит" та Товариством з обмеженою відповідальністю "LEGIO", в частині відстрочення виконання зобов'язання щодо оплати отриманої продукції до закінчення проведення антитерористичної операції.

У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 15.09.2016р., Товариство з обмеженою відповідальністю "LEGIO" проти позову заперечує, посилаючись на те, що спірний Договір припинив свою дію з 01.01.2015р.

У судові засідання, які були призначені з розгляду справи № 922/2891/16, порушеної за вищевказаним позовом, представники сторін не з'явились; про час та місце судових засідань були повідомлені належним чином, про що свідчать підписи їх представників на повідомленнях про вручення поштових відправлень.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та надання доказів покладений на сторони.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд визнав за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, за відсутністю представників сторін.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

19.05.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит" (позивачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "LEGIO" (відповідачем) було укладено Договір поставки № 446/14-4РА, згідно п. 1.1. якого відповідач (постачальник) зобовязався в порядку та на умовах, передбачених даним Договором, поставити у власність позивача (покупця) продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення, в асортименті, кількості, у строки, за ціною та з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в Договорі та Специфікаціях, які є невід'ємними частинами даного Договору.

Відповідно до п. 5.3. Договору, розрахунки за продукцію, що поставляється постачальником за цим Договором, здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника впродовж 60 (шестидесяти) календарних днів з дати поставки відповідної продукції, якщо інший строк та порядок оплати не обумовлений сторонами у Специфікаціях, що є невід'ємними частинами цього Договору.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов Договору сторони уклали, зокрема, наступні специфікації:

- Специфікація № 1/4 від 19.05.2014р. на загальну суму 93685.20 грн. (надалі - Специфікація 1), умови оплати: шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на 60 (шестидесятий) календарний день з моменту приймання відповідної партії продукції на склад покупця;

- Специфікація № 2/4 від 01.08.2014р. на загальну суму 940,80 грн. (надалі Специфікація 2), умови оплати: шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на 60 (шестидесятий) календарний день з моменту приймання відповідної партії продукції на склад покупця.

На виконання прийнятих на себе зобов'язань за вищевказаними Специфікаціями відповідач здійснив поставку продукції, що підтверджується видатковою накладною № 150 від 24.06.2014р. та видатковою накладною № 209 від 04.09.2014р.

Як зазначає позивач, на день подачі позову до суду залишок по оплаті отриманої продукції складає 61674,00 грн.

Обґрунтовуючи неможливість виконання умов Договору щодо оплати отриманої продукції, позивач посилається на те, що, у звязку з проведенням антитерористичної операції ТОВ "ДТЕК Ровенькиантрацит" було змінено юридичну адресу з адреси: Луганська область, м.Ровеньки, вул.Комуністична, буд. 6 на адресу: Луганська область, м.Сєвєродонецьк, пр.Гвардійський, 30/1, проте фактичне місце розташування позивача не змінилось. Основні активи і потужності підприємства розташовані в зоні проведення антитерористичної операції, що унеможливлює виконання Договору на умовах, які були досягнуто сторонами при його укладенні.

Позивач вважає, що у звязку з істотною зміною обставин, подальше виконання договору, без відповідних змін, порушує співвідношення майнових інтересів сторін і позбавляє заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору, оскільки позивач і відповідач знаходяться в різних економічно-соціальних умовах.

За таких обставин, позивач звернувся до господарського суду з позовом про внесення змін до пункту 5.3. укладеного між сторонами Договору поставки № 446/14-4РА від 19.05.2014р. в частині відстрочення виконання зобовязання щодо оплати отриманої продукції до закінчення проведення анти терористичної операції.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що Договір поставки № 446/14-4 РА від 19.05.2014р. припинив свою дію 31.12.2014р. на підставі п. 8.1., у зв'язку з чим внесення будь-яких змін до нього уявляється неможливим.

Суд не погоджується з даним твердженням відповідача, оскільки у вищевказаному пункті Договору сторони передбачили, що у разі невиконання (неналежного виконання) сторонами (стороною) своїх зобов'язань за даним Договором, строк дії Договору продовжується до повного виконання сторонами всіх прийнятих на себе зобов'язань.

Таким чином, враховуючи, що на даний час позивачем не виконано зобов'язання щодо оплати продукції за Договором № 446/14-4 РА від 19.05.2014р., даний Договір є чинним.

Відповідно до ст. 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Пунктом 8.2. Договору поставки № 446/14-4РА від 19.05.2014р. сторони встановили, що всі зміни та доповнення до даного Договору можуть бути внесені за згодою на це обох сторін та оформлюються Додатковими угодами, що є невід'ємними частинами до даного Договору.

Проте, з пояснень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, вбачається, що позивач не звертався до нього з пропозицією щодо зміни умов Договору поставки. Доказів звернення до відповідача з такою пропозицією позивачем суду не надано.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002р. № 15-рп/2002 (справа про досудове врегулювання спорів) визначено, що положення ч. 2 ст. 124 Конституції України стосовно поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Отже, надсилання відповідачу пропозицій про внесення змін до спірного договору поставки є виключно правом, а не обов'язком позивача, тому недотримання позивачем вимог ч. 2 ст. 188 ГК України щодо обов'язку надсилання іншій стороні пропозицій про зміну умов договору не позбавляє його права звернутися до суду з позовом до відповідача про зміну умов договору за наявності спору, тобто відсутності згоди на зміну умов договору.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного суду України по справі № 3-53гс12 від 20.11.2012р.

Згідно ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Відповідач у відзиві на позовну заяву звертає увагу суду на відсутність між сторонами спору щодо внесення змін до Договору поставки.

Доказів відмови відповідача у внесенні запропонованих змін до Договору позивачем суду не надано.

За таких обставин, суд вважає, що позов ТОВ "ДТЕК Ровенькиантрацит" є безпідставним та таким, що заявлений передчасно.

Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач повідомляє про те, що у Господарському суді Луганської області слухається справа № 913/830/16 за його позовом до ТОВ "ДТЕК Ровенькиантрацит" щодо стягнення заборгованості за товар, отриманий за умовами Договору поставки № 446/14-4РА від 19.05.2014р., з чого відповідач робить висновок, що подання позову про внесення змін до Договору є спробою затягнути розгляд справи № 913/830/16.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Приймаючи до уваги, що термін прострочення оплати за Договором поставки № 446/14-4РА від 19.05.2014р. становить майже 2 роки, а позивач на протязі даного періоду часу жодного разу не звертався до відповідача з пропозицією щодо внесення змін до Договору в частині оплати, суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість вимог про внесення змін до п. 5.3. Договору в частині відстрочення виконання зобов'язання щодо оплати продукції до закінчення проведення антитерористичної операції.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит" не підлягають задоволенню як безпідставні та передчасно заявлені.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. 188 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Повне рішення складено 19.10.2016 р.

Суддя ОСОБА_1