ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року Справа № 904/2552/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів :
головуючого суддіНєсвєтової Н.М. (доповідач),
суддів:Вовка І.В.,
Ковтонюк Л.В.
розглянувши касаційні скарги
1. Публічного акціонерного товариства "БТА Банк" 2. Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк"
на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.07.2016
у справі№ 904/2552/15 Господарського суду Дніпропетровської області
за позовомРегіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області
до1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство матеріального забезпечення "Райвел" 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Райвел" 3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Український готельний менеджмент" 4. Публічного акціонерного товариства "БТА Банк"
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору про за участю 1. Публічне акціонерне товариство "ВТБ Банк" 2. Релігійна громада Преподобного Іллі Муромця Печерського Парафії Дніпропетровської Єпархії Української православної церкви в місті Дніпропетровську 3. Міністерство оборони України 4. Дніпропетровська обласна державна адміністрація 5. Військова частина НОМЕР_1 витребування майна з чужого незаконного володіння Прокурора військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України
за участю представників сторін:
прокуратури: Яговідік С.М.,
позивача: Сивоконь А. І.,
відповідача 1: не з`явився,
відповідача 2: не з`явився,
відповідача 3: не з`явився,
відповідача 4: Бондар М.М.,
третьої особи 1: Тищук Н.Н.,
третьої особи 2: не з`явився,
третьої особи 3: Цицюра В.І., Гомон О.О.,
третьої особи 4:Кушнірчук Н.В.,
третьої особи 5: не з`явився,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2015 року Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області до господарського суду Дніпропетровської області подано позов, в якому позивач, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив суд:
- витребувати з чужого незаконного володіння ПАТ "БТА Банк" об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №01 та повернути у власність Держави в особі Фонду державного майна України будівлі, розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Комсомольська, б.63, а саме: будівлю лікувального корпусу літ. М-2, М1-1, М11-1, М3-1, м3, м6, м8, м10, м13, м17, м21, м22, м30, м32, м35, м36, м38, м42, приямки літ. м1, м2, м4, м5, м7, м9, м11, м14-м16, м18, м24- м29, м31, м33, м34, м39, м41, м44, м45, ґанки літ. м, м12, м19, м20, м23, м43 (загальною площею 5 532,4 кв.м); будівлю лікувального корпусу літ. О-2, О1-1, ґанки літ. о, о1, о2, приямки літ. о3, о4, балкон літ о5 (загальною площею 1 880,9 кв.м); будівлю КПП контрольно-пропускного пункту) літ. Б, Б1, ґанки літ. б, б1; дезкамеру літ. Е; трансформаторну підстанцію літ. У; господарчу будівлю літ. Г; господарчу будівлю літ. К; господарчу будівлю літ. Л; господарчу будівлю літ. І; господарчу будівлю літ. С; господарчу будівлю літ. Ж; господарчу будівлю літ. З., пожежний щит №14;
- витребувати з чужого незаконного володіння ТОВ "Український готельний менеджмент" об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер Реєстру прав власності на нерухоме майно №23467542 та повернути у власність Держави в особі Фонду державного майна України будівлі та споруди, розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Комсомольська, б. 63, а саме: будівлю лікувального корпусу літ. А-2, А1-2, а-1, а1 -1 а5-1, та приямки літ. а-а31, ґанки літ. а32-а36, димохід літ. а37, загальною площею 3 923,4 кв.м; будівлю клубу літ. Н-2, Н1 -2, Н2-2, н-1, ґанки літ. н, н1-н4, н6-н8, пандус літ. н5, повітровід літ. н9, сходи літ. н10, вентиляційну шахту літ н11, загальною площею 1 725,4 кв.м, будівлю лікувального корпусу літ. Ф-2, Ф1-2, Ф11-2, Ф-1, ґанки літ. ф, ф3-ф6, загальною площею 1 615,4 кв.м, бомбосховище літ. П; овочесховище літ. Р.
Справа розглядалась судами неодноразово.
Останнім рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2016 року у справі №904/2552/15, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 6 липня 2016 року, визнано недійсним договір №1 "Інвестування та модернізації матеріально-технічної бази військового шпиталю" від 27 березня 2007 року, укладений Міністерством оборони України і ТОВ "ПМЗ "Райвел" з додатками до цього договору та невід`ємними його частинами актами розподілу часток сторін в об`єкті (матеріальна база військового шпиталю, що розташований на земельній ділянці по вул. Комсомольській, 63 у м. Дніпропетровську) від 16 серпня, 6 вересня, 8 жовтня, 17 грудня 2007 року, 1 серпня та 6 жовтня 2008 року стосовно споруд і будівель, розташованих на території військового містечка №7 у м. Дніпропетровську по вул. Комсомольській, 63.
Позов задоволено.
Витребувано з чужого незаконного володіння у ПАТ "БТА Банк" об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер Державного реєстру речових прав №01 та повернуто у власність Держави в особі Фонду державного майна України будівлі, розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Комсомольська, 63, а саме: будівлю лікувального корпусу літ. М-2, М1-1, М11-1, М3-1, м3, м6, м8, м10, м13, м17, м21, м22, м30, м32, м35, м36, м38, м42, приямки літ. м1, м2, м4, м5, м7, м9, м11, м14-м16, м18, м24- м29, м31, м33, м34, м39, м41,м44, м45, ґанки літ. м, м12, м19, м20, м23, м43 (загальною площею 5 532,4 кв.м); будівлю лікувального корпусу літ. О-2, О1-1, ґанки літ. о, о1, о2, приямки літ. о3, о4, балкон літ о5 (загальною площею 1 880,9 кв.м); будівлю КПП контрольно-пропускного пункту) літ. Б, Б1, ґанки літ. б, б1; дезкамеру літ. Е; трансформаторну підстанцію літ. У; господарчу будівлю літ. Г; господарчу будівлю літ. К; господарчу будівлю літ. Л; господарчу будівлю літ. І; господарчу будівлю літ. С; господарчу будівлю літ. Ж; господарчу будівлю літ. З, пожежний щит №14.
Витребувано з чужого незаконного володіння у ТОВ "Український готельний менеджмент" об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер Реєстру прав власності на нерухоме майно №23467542 та повернуто у власність Держави в особі Фонду державного майна України будівлі та споруди, розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Комсомольська, 63, а саме: будівлю лікувального корпусу літ. А-2, А1-2, а-1, а1 -1 а5-1, та приямки літ. а-а31, ґанки літ. а32-а36, димохід літ. а37, загальною площею 3 923,4 кв.м; будівлю клубу літ. Н-2, Н1 -2, Н2-2, н-1, ґанки літ. н, н1-н4, н6-н8, пандус літ. н5, повітровід літ. н9, сходи літ. н10, вентиляційну шахту літ н11, загальною площею 1 725,4 кв.м, будівлю лікувального корпусу літ. Ф-2, Ф1-2, Ф11-2, ф-1, ґанки літ. ф, ф3-ф6, загальною площею 1 615,4 кв.м, бомбосховище літ. П; овочесховище літ. Р.
Стягнуто з ТОВ "Український готельний менеджмент" та ПАТ "БТА Банк" до Державного бюджету України в особі управління Державного казначейства у Жовтневому районі м. Дніпропетровська по 36 540 грн. судового збору.
Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, ПАТ "БТА Банк" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просить постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.07.2016 та рішення місцевого господарського суду від 19.04.2016 скасувати в частині задоволення позовних вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння ПАТ "БТА", прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити в цій частині позову.
Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, ПАТ "ВТБ Банк" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просить постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.07.2016 та рішення місцевого господарського суду від 19.04.2016 скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційних скарг, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи, вважає, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 27 березня 2007 року між Міністерством оборони України та ТОВ "ПМЗ "Райвел" укладено договір №1 "Інвестування та модернізації матеріально-технічної бази військового шпиталю", пунктом 1.1. якого передбачено, що договір укладений з метою підвищення рівня матеріального-технічного забезпечення, технологічного та медичного оснащення бази військового шпиталю, розташованого на земельній ділянці, площею 3,59 га по вул. Комсомольській у м. Дніпропетровську, що є державною власністю, до рівня вимог світових стандартів, шляхом реконструкції, переобладнання та модернізації його існуючих корпусів з будівництвом та надбудовою нових поверхів для раціонального використання існуючих, забезпечення високотехнологічною медичною технікою з програмним забезпеченням тощо.
Предметом даного договору є правове регулювання участі сторін у складанні, коригуванні проекту, реконструкції, модернізації, технологічному оснащенні матеріально-технічної бази військового шпиталю, зазначеному у п. 1.1. договору, а також здійсненні інших робіт, зокрема, будівельних, направлених на досягнення мети цього договору, та введення об`єкту в експлуатацію (п. 1.2 договору).
Умовами договору сторони погодили, що за попереднім проектом, на дату завершення реконструкції будівництва та модернізації об`єкту, шляхом вивільнення окремих корпусів за рахунок зменшення використання робочої площі, до складу будівель та споруд об`єкту будуть входити: будівля шпиталю загальною площею 5 950 кв.м (три поверхи південне приміщення); підземне овочесховище, загальною площею 230 кв.м (один поверх); адміністративний корпус загальною площею 900 кв.м (чотири поверхи); гараж на п`ять автомобілів загальною площею 180 кв.м (один поверх); приміщення адміністративного призначення, загальною площею 360 кв.м (два поверхи). Загальна площа будівель та споруд після завершення реконструкції та модернізації об`єкту складатиме 7 620 кв.м без урахування звільненої робочої площі (п.п. 2.4., 2.5.); сторони зобов`язані підписати "Акт розподілу часток сторін в об`єкті, які закріплюються за ними", який є невід`ємною частиною даного договору (п.п. 3.1.3., 3.2.9.); у власності Міністерства оборони України залишається 7 620 кв.м, що складає 100% загальної площі будівель та споруд після завершення реконструкції та модернізації об`єкту без урахування звільненої робочої площі об`єкта. Площа території, на якій будуть розміщені будівлі та споруди після завершення реконструкції, будівництва та модернізації об`єкту складатиме 0,72 га (п. 6.1.); вивільнені будівлі та споруди об`єкту з вбудованими та підсобними приміщеннями з прилеглою територією, що не входять в перелік об`єктів реконструкції та будівництва, переходить до ТОВ "ПМЗ "Райвел". Площа земельної ділянки з будівлями і спорудами, яка не підлягає реконструкції, складатиме 2,87 га, переходить в користування інвестору і використовується за його рішенням (п. 6.2.); ПЗМ ТОВ "Райвел" може отримувати у власність звільнені будівлі та споруди об`єкту з вбудованими та підсобними приміщеннями на суму вкладених інвестицій на підставі щоквартального Акту виконання інвестиційного проекту (п. 6.3.).
Посилаючись на виконання умов договору 4 червня 2007 року та 23 грудня 2008 року Міністерством оборони України і ТОВ "ПЗМ "Райвел" підписано Акти прийому-передачі Міністерством медичного обладнання на суму 47 575 297,08 грн. з ПДВ; 16 серпня, 6 вересня, 8 жовтня, 17 грудня 2007 року та 4 липня, 4 вересня 10 жовтня, 23 грудня 2008 року підписано акти виконання інвестиційного проекту договору, з посиланням на вказані вище Акти прийому-передачі медичного обладнання; 16 серпня, 6 вересня, 8 жовтня, 17 грудня 2007 року та 1 серпня 2008 року Акти розподілу часток сторін в об`єкті, за якими Міністерство оборони України в рахунок отриманих інвестицій передало у власність ТОВ "ПМЗ "Райвел" наступні споруди і будівлі розташовані на території військового містечка №7 у м. Дніпропетровську по вул. Комсомольська, 63: будівлю лікувального корпусу (А-2), площею 3 923,4 кв.м, з прилеглою територією загальною вартістю 10 048 368,05 грн.; будівлю гаражу (В), площею 340,3 кв.м, з прилеглою територією загальною вартістю 736 624,27 грн.; будівлю майстерні (Д), площею 237,3 кв.м, з прилеглою територією на суму 513 667,18 грн.; будівлю бомбосховища (П), площею 47,2 кв.м, з прилеглою територією на суму 80 446,50 грн.; будівлю овочесховища (Р), площею 264,7 к. м, з прилеглою територією на суму 451 148,06 грн.; будівлю клубу (Н-2) площею 1 725,4 кв.м з прилеглою територією на суму 4 418 987,16 грн.; будівлю лікувального корпусу (Ф-2) площею 1 615,40 кв.м з прилеглою територією на суму 4 137 262,01 грн.; будівлю контрольно-перепускного пункту літ. Б площею 74,9 кв.м з прилеглою територією на суму 162 130,93 грн.; будівлю лікувального корпусу літ. О-2, О1-1, ґанки літ. о, о1, о2, приямки літ. о3, о4, балкон літ о5 площею 1880,9 кв.м, на суму 4 817 244,08 грн.; дезкамеру літ. Е площею 66,7 кв.м з прилеглою територією на суму 144380,95 грн.; трансформаторну підстанцію літ. У площею 43,9 кв.м з прилеглою територією на суму 47 513,68 грн.; господарчі будівлі літ. Г, площею 24,0 кв.м, з прилеглою територією на суму 51 951,17 грн.; господарчу будівля літ. К, площею 35,1 кв.м, з прилеглою територією на суму 75 978,59 грн.; господарчу будівлю літ Л, площею 20,1 кв.м, з прилеглою територією на суму 43 509,11 грн.; господарчу будівлю літ. І, площею 17,9 кв.м з прилеглою територією на суму 38 746,91 грн.; господарчу будівлю літ. С, площею 47,7 кв.м, з прилеглою територією на суму 103 252,94 грн.; господарчу будівлю літ. Ж, площею 0,7 кв.м, з прилеглою територією на суму 757,62 грн.; господарчу будівлю літ. З, площею 4,0 кв.м, з прилеглою територією на суму 4 329,26 грн.; будівлю лікувального корпусу літ. М-2, М1-1, М11-1, М3-1, м3, м6, м8, м10, м13, м17, м21, м22, м30, м32, м35, м36, м38, м42, приямки літ. м1, м2, м4, м5, м7, м9, м11, м14-м16, м18, м24- м29, м31, м33, м34, м39, м41,м44, м45, ґанки літ. м, м12, м19, м20, м23, м43 площею 5 532,4 кв.м, з прилеглою територією на суму 7 440 000 грн.
3 жовтня 2008 року Міністерством оборони України та ТОВ "ПМЗ "Райвел" підписано додаткову угоду до договору. Відповідно до вказаної угоди, п. 1.1. договору викладено в наступній редакції: "1.1. Метою договору є підвищення рівня матеріально-технічного забезпечення, технологічного та медичного оснащення бази військового шпиталю, розташованого на земельній ділянці, площею 3,59 га по вул. Комсомольській у м. Дніпропетровську, яка перебуває у державній власності, а також інших об`єктів у (для) підрозділів військово-медичної служби Збройних Сил України на суму інвестиційних внесків, погоджених сторонами та пропорційним ринковій вартості об`єктів, запропонованих Міністерством оборони України для передачі у власність ТОВ "ПМЗ "Райвел" з метою врегулювання всіх спірних питань, пов`язаних з розрахунками з останнім".
6 жовтня 2008 року Міністерством оборони України з ТОВ "ПМЗ "Райвел" підписано Акт розподілу часток, за яким проведено коригування раніше підписаних актів на суму ПДВ, та визначено, що загальна вартість будівель та споруд, переданих Міністерством оборони України у власність ТОВ "ПЗМ "Райвел" за актами від 16 серпня, 6 вересня, 8 жовтня, 17 грудня 2007 року, становить 27 763 582,06 грн. без урахування ПДВ.
Право власності ТОВ "ПМЗ "Райвел" на передане за вказаними актами нерухоме майно визнано у судовому порядку постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27 листопада 2007 року у справі №10/378-07, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 19 березня 2008 року, та рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2008 року у справі №27/212-08.
Рішенням господарського суду міста Києва від 15 лютого 2008 року у справі №32/6 відмовлено у визнанні недійсним договору №1 Інвестування та модернізації матеріально-технічної бази військового шпиталю від 27 березня 2007 року.
Після державної реєстрації права власності на вказане спірне нерухоме майно ТОВ "ПМЗ "Райвел" вчинило правочини з його відчуження, внаслідок чого право власності на майно військового шпиталю було зареєстроване за:
- ТОВ "НВП "Райвел": гараж літ. В, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Комсомольська, 63, який входить до складу спірного нерухомого майна;
- ТОВ "Український готельний менеджмент": будівлі, розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Комсомольська, 63, а саме: будівля лікувального корпусу літ. А-2, А1-2, а-1, а1 -1 а5-1, та приямки літ. а-а31, ґанки літ. а32-а36, димохід літ. а37, загальною площею 3 923,4 кв.м.; будівля клубу літ. Н-2, Н1 -2, Н2-2, н-1, ґанки літ. н, н1-н4, н6-н8, пандус літ. н5, повітровід літ. н9, сходи літ. н10, вентиляційна шахта літ н11, загальною площею 1 725,4 кв.м., будівля лікувального корпусу літ. Ф-2, Ф1-2, Ф11-2, Ф-1, ґанки літ. Ф, Ф3-Ф6, загальною площею 1 615,4 кв.м., бомбосховище літ. П; овочесховище літ. Р, будівля лікувального корпусу літ. М-2, М1-1, М11-1, М3-1, м3, м6, м8, м10, м13, м17, м21, м22, м30, м32, м35, м36, м38, м42, приямки літ. м1, м2, м4, м5, м7, м9, м11, м14-м16, м18, м24- м29, м31, м33, м34, м39, м41,м44, м45, ґанки літ. м, м12, м19, м20, м23, м43 (загальною площею 5 532,4 кв.м.); будівлю лікувального корпусу літ. О-2, О1-1, ґанки літ. о, о1, о2, приямки літ. о3, о4, балкон літ о5 (загальною площею 1 880,9 кв.м.); будівлю КПП контрольно-пропускного пункту) літ. Б, Б1, ґанки літ. б, б1; дезкамеру літ. Е; трансформаторну підстанцію літ. У; господарчу будівлю літ. Г; господарчу будівлю літ. К; господарчу будівлю літ. Л; господарчу будівлю літ. І; господарчу будівлю літ. С; господарчу будівлю літ. Ж; господарчу будівлю літ. З;
- Релігійною громадою Преподобного Іллі Муромця Печерського Парафії Дніпропетровської Єпархії української православної церкви в м. Дніпропетровську: церква літ. Д-1, д1-1, д2-1- загальною площею 191,8 кв.м., ґанки літ. д, д1, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Комсомольська, 63, яка входить до складу спірного нерухомого майна.
Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 5 листопада 2013 року у справі №904/6898/13 право власності на будівлю лікувального корпусу: літ. М-2, під.М-2 з прибудовами літ М1-1, М11-1, М17-1, М21-1, тамбур літ. М3-1, входи в підвал літ. м3, м6, м8, м10, м13, м22, м30, м32, м35, м36, м38, м42 загальною площею 5 535,1 кв.м., приямки літ. м1, м2, м4, м5, м7, м9, м11, м14-м16, м18, м24-м29, м31, м33, м34, м37, м39-м41, м44, м45, ґанки літ. м, м12, м19, м20, м23, м43, будівля лікувального корпусу літ. О-2, О1-1, загальною площею 1 880,9 кв.м., ґанок з навісом літ. о, ґанок літ. О1, ґанок з козирком літ. о2, приямки літ. о3, о4, споруда літ. о5, будівля КПП (контрольно-пропускного пункту) літ. Б, Б1, ґанки літ. б, б1, дезкамера літ. Е, трансформаторна підстанція літ. У, господарча будівля літ. Г, господарча будівля літ. К, господарча будівля літ. Л, господарча будівля літ. І, господарча будівля літ. С з прибудовою С1, господарча будівля літ. Ж; господарча будівля літ. З, пожежний щит №14, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Комсомольська, 63, визнано за ПАТ "БТА Банк", оскільки це майно було передано ТОВ "Український готельний менеджмент" в іпотеку, і на яке було звернуто стягнення.
26 травня 2015 року ТОВ "НВП "Райвел" за договором пожертви передало Міністерству оборони України у власність нежитлову будівлю гаражу літ. В гараж, загальною площею 340,3 кв.м, розташовану на земельній ділянці площею 33 900 кв.м, за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Комсомольська, 63, на підставі чого ТОВ "НВП "Райвел" втратило правовий статус власника даного нерухомого майна.
Позивач, посилаючись на нікчемність договору №1 Інвестування та модернізації матеріально-технічної бази військового шпиталю від 27 березня 2007 року, вважає, що спірне нерухоме майно вибуло з державної власності поза волею власника, а тому перебуває у володінні ПАТ "БТА Банк" та ТОВ "Український готельний менеджмент" незаконно і, згідно ст. 388 ЦК України підлягає витребуванню з їх чужого незаконного володіння.
Відповідачі з позовними вимогами не погоджуються вказуючи на те, що вони є добросовісними набувачами спірного майна, Регіональне відділення ФДМ України по Дніпропетровській області не є належним позивачем у цій справі, вказаний позов подано поза межами позовної давності.
Місцевий господарський суд, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що договір №1 Інвестування та модернізації матеріально-технічної бази військового шпиталю від 27 березня 2007 року, враховуючи встановлені у справі обставини, укладений з метою приховати інший правочин, в даному випадку договір міни (відчуження) спірного нерухомого військового майна на медичне обладнання, внаслідок чого відбулося відчуження зазначеного нерухомого майна, за яке ТОВ "ПМЗ "Райвел" розрахувалось медичним обладнанням.
Посилаючись на зазначене, а також на те, що Міністерство оборони України здійснило відчуження спірного військового нерухомого майна всупереч порядку встановленому для відчуження військового майна, оскільки не мало права такого відчуження, відчуження відбулось під час дії заборони будь-якого відчуження військового майна, суди попередніх інстанцій, керуючись п. 1 ст. 83 ГПК України та посилаючись на положення ст.ст. 203, 215, 235 Цивільного кодексу України, визнали договір №1 від 27 березня 2007 року недійсним, вказавши, крім іншого на те, що цей договір суперечить інтересам суспільства, оскільки результатом його виконання стало вибуття з державної власності військового шпиталю, в той час як метою цього договору було підвищення рівня матеріального-технічного забезпечення, технологічного та медичного оснащення бази військового шпиталю, до рівня вимог світових стандартів, шляхом реконструкції, переобладнання та модернізації його існуючих корпусів з будівництвом та надбудовою нових поверхів для раціонального використання існуючих, забезпечення високотехнологічною медичною технікою з програмним забезпеченням.
Встановивши, що спірне майно вибуло з володіння Держави шляхом укладення удаваного правочину, тобто поза волею власника, і в подальшому відчужувалось іншим особам, суди першої та апеляційної інстанцій вказали про правомірність поданого Регіональним відділенням Фонду державного майна України позову про витребування спірного нерухомого майна з чужого незаконного володіння від ПАТ "БТА Банк" і ТОВ "Український готельний менеджмент".
Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками судів попередніх судових інстанцій з огляду на таке.
Відповідно до приписів ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Можливість витребування майна, придбаного за відплатним договором, з чужого незаконного володіння закон ставить у залежність насамперед від того, є володілець майна добросовісним чи недобросовісним його набувачем.
Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, передбаченого ст. ст. 215, 216 ЦК України. У разі встановлення наявності речово-правових відносин до таких відносин не застосовується зобов`язальний спосіб захисту. У зобов`язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. У випадку якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до ст. 392 ЦК України права такої особи підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно.
Згідно з ч.1, 2, 5 ст. 203 ЦК України (у редакції чинній на час укладання Договору) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин)(ст.215 ЦК україни).
Частиною другою статті 235 Цивільного кодексу України передбачено, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.
Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.
ЦК України передбачено засади захисту права власності. Зокрема, статтею 387 ЦК України власнику надано право витребувати майно із чужого незаконного володіння (віндикація). Витребування власником свого майна із чужого незаконного володіння здійснюється шляхом подання до суду віндикаційного позову. За допомогою цього позову власник захищає не тільки свої права на володіння та користування майном, а також і право на розпорядження ним, оскільки перебування майна у чужому незаконному володінні певним чином обмежує і право власника на розпорядження майном.
Віндикаційний позов є речово-правовим позовом, що може бути пред`явлений лише у разі відсутності між позивачем та відповідачем зобов`язальних правовідносин.
Відповідно до положень статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього за умови, якщо згідно із статтею 388 ЦК України майно не може бути витребувано у нього.
Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.
Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.
Оскільки добросовісне набуття у розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком правочину, укладеного з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна із незаконного володіння.
Право власності дійсного власника при цьому презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна.
Статтею 326 ЦК України визначено, що у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти,яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади.
Згідно зі ст. 5 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" здійснюючи управління об`єктами державної власності, Кабінет Міністрів України визначає органи виконавчої влади, які здійснюють функції з управління об`єктами державної власності; встановлює порядок передачі об`єктів державної власності суб`єктам управління, визначеним цим Законом; приймає рішення про передачу відповідно до закону об`єктів державної власності в комунальну власність, дає згоду на передачу об`єктів з комунальної в державну власність; встановлює критерії відбору уповноважених осіб для передачі їм в управління об`єктів державної власності; приймає за поданням Фонду державного майна України рішення про передачу повноважень з управління корпоративними правами держави уповноваженим органам управління та господарським структурам; визначає порядок відчуження та списання об`єктів державної власності; забезпечує контроль за ефективністю управління об`єктами державної власності; погоджує умови приватизації та реструктуризації об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави; виконує відповідно до законів інші функції з управління об`єктами державної власності.
Статтею 6 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" визначені повноваження уповноважених органів управління (до яких відноситься і Міністерство оборони України), а саме ведення обліку об`єктів державної власності, що перебувають в його управлінні, здійснення контролю за ефективним використанням та збереженням таких об`єктів; виявлення державного майна, яке тимчасово не використовується, та внесення пропозиції щодо умов його подальшого використання; надання згоди Фонду державного майна України на передачу об`єктів державної власності до статутних фондів господарських товариств, у тому числі підприємств з іноземними інвестиціями, що створюються за участю держави; виконання інших передбачених законодавством функцій з управління об`єктами державної власності.
Статтею 7 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" визначені повноваження Фонду державного майна України, зокрема забезпечення захисту майнових прав держави на території України відповідно до законодавства…
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.
Згідно зі ст. 2 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном…
Статтею 6 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" передбачено, що відчуження військового майна здійснюється Міністерством оборони України через уповноважені Кабінетом Міністрів України підприємства та організації, визначені ним за результатами тендеру, після його списання, за винятком майна, визначеного частиною другою цієї статті. Рішення про відчуження військового майна, що є придатним для подальшого використання, але не знаходить застосування у повсякденній діяльності військ, надлишкового майна, а також цілісних майнових комплексів та іншого нерухомого майна приймає Кабінет Міністрів України за поданням Міністерства оборони України. Методика оцінки вартості військового майна, а також порядок його реалізації розробляються Міністерством оборони України, узгоджуються із заінтересованими міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади і затверджуються Кабінетом Міністрів України. Порядок відчуження військового майна визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 9 Закону України "Про оборону України" Кабінет Міністрів України у сфері оборони забезпечує в межах своєї компетенції державний суверенітет України, здійснення внутрішньої та зовнішньої політики держави, виконання Конституції і законів України, актів Президента України у сфері оборони держави; організовує розроблення і виконання державних програм розвитку Збройних Сил України, інших військових формувань та розвитку озброєння і військової техніки, інших програм (планів) з питань оборони; здійснює загальнодержавні заходи щодо забезпечення живучості об`єктів національної економіки та державного управління у воєнний час; здійснює у визначених законом випадках регулювання господарської діяльності у Збройних Силах України та інших військових формуваннях; контролює виконання законів у сфері оборони, здійснює відповідно до законів інші заходи щодо забезпечення обороноздатності України, координує і контролює їх виконання та несе, в межах своїх повноважень, відповідальність за забезпечення оборони України.
За ст. 10 Закону України "Про оборону України" Міністерство оборони України як центральний орган виконавчої влади забезпечує проведення в життя державної політики у сфері оборони, функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність і підготовку Збройних Сил України до здійснення покладених на них функцій і завдань. Бере участь у формуванні оборонного бюджету, звітує перед Кабінетом Міністрів України про використання виділених коштів. Здійснює управління переданим Міністерству оборони України військовим майном і майном підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління.
Згідно з підпунктом 6 п. 4 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 №1080, Міноборони відповідно до покладених на нього завдань у питаннях організації фінансової, економічної та господарської діяльності, серед іншого, здійснює в установленому порядку відчуження військового майна, передачу його до сфери управління центральних чи місцевих органів виконавчої влади, інших органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядним установам та організаціям, які провадять діяльність в інтересах національної безпеки і оборони, та у комунальну власність;
Відповідно до статті 6 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" Кабінет Міністрів України постановою від 28.12.00р. №1919 затвердив Положення про порядок відчуження та реалізації військового майна Збройних Сил України (далі Положення 1919). У п.2 цього Положення( в редакції чинній на момент відчуження спірного нерухомого майна) визначені поняття, зокрема: відчуження військового майна - вилучення військового майна із Збройних Сил у результаті його реалізації через уповноважені підприємства (організації); реалізація військового майна - господарська операція, що здійснюється уповноваженим підприємством (організацією) згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на військове майно іншим юридичним або фізичним особам на платній або компенсаційній основі; уповноважені підприємства (організації) - суб`єкти підприємницької діяльності, яким в установленому порядку рішенням Кабінету Міністрів України надані повноваження на реалізацію військового майна на внутрішньому та/або зовнішньому ринку.
Пунктом 3 Положення №1919 встановлено, що повноваження суб`єктам підприємницької діяльності на реалізацію військового майна, яке є придатним для подальшого використання, але не може бути застосоване у повсякденній діяльності військ, надлишкового майна (крім майна, зазначеного у пункті 4 цього Положення), а також цілісних майнових комплексів, у тому числі військових містечок, та іншого нерухомого майна надає Кабінет Міністрів України у встановленому порядку.
Відповідно до п. 6 Положення №1919 Рішення про відчуження військового майна, зазначеного у пунктах 3 і 4 цього Положення, приймає Кабінет Міністрів України із затвердженням за пропозицією Міноборони погодженого з Мінекономіки переліку такого майна.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України №491-р від 22.09.2006 "Про деякі питання управління майном, яке вивільняється в ході реформування Збройних сил" зобов`язано Міноборони та підприємства, які відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.00р. №1919 "Про порядок відчуження та реалізації військового майна Збройних сил" провадять реалізацію військового майна, зупинити з 23 вересня 2006 р. до формування Державного департаменту надлишкового майна та земель укладення договорів, пов`язаних з відчуженням, реалізацією та передачею, у тому числі в оренду, військового майна, майна державних (казенних) підприємств, їх об`єднань, установ та організацій, що належать до сфери управління Міноборони (розпорядження втратило чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 15.08.07р. №1063).
Пунктом 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 15.08.2007р. "Про деякі питання реалізації та управління військовим майном" №1063 постановлено Міністерству оборони затвердити у місячний строк за погодженням з Міністерством фінансів план-графік реалізації нерухомого військового майна на 2007 рік та визнано процедуру реалізації нерухомого військового майна Збройних Сил на аукціонах (за конкурсом).
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 24.12.07р. №1231-р "Деякі питання розпорядження об`єктами державної власності" зупинено прийняття рішень про відчуження об`єктів державної власності, в тому числі військового майна та майна державних органів (крім державного майна, яке відчужується відповідно до законодавства про приватизацію), внесення їх до статутного фонду суб`єктів господарювання, передачу зазначених об`єктів у комунальну власність, вчинення будь-яких інших дій, які можуть призвести до відчуження об`єктів державної власності та зупинено виконання власних рішень із зазначених питань, прийнятих до набрання чинності цим розпорядженням (розпорядження втратило чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2008 №313).
Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.08р. №313 "Про заходи щодо удосконалення управління об`єктами державної власності" установлено, що: продаж нерухомого майна державних підприємств, установ та організацій здійснюється на аукціонах; відчуження об`єктів нерухомого військового майна здійснюється на аукціонах виключно разом із земельними ділянками, на яких вони розташовані, або майновими правами на них.
Як правомірно встановлено судами попередніх судових інстанцій, на момент укладання Третьою особою -3 з Відповідачем -1 Договору, а також передачі прав власності на спірне нерухоме майна, відчуження військового майна було заборонено Розпорядженням Кабінету Міністрів України "Про деякі питання управління майном, яке вивільняється в ході реформування Збройних сил" від 22.09.2006 №491-р Постановою Кабінету Міністрів України "Про деякі питання реалізації та управління військовим майном" від 15.08.07р. №1063 визначено, що реалізація нерухомого військового майна Збройних Сил має здійснюватися на аукціонах (за конкурсом). Розпорядженням Кабінету Міністрів України "Деякі питання розпорядження об`єктами державної власності" від 24.12.07р. №1231-р зупинено прийняття рішень про відчуження об`єктів державної власності, у тому числі військового майна та майна державних органів. Постановою Кабінету Міністрів України "Про заходи щодо удосконалення управління об`єктами державної власності" від 02.04.08р. №313 установлено, що продаж нерухомого майна державних підприємств, установ та організацій здійснюється на аукціонах; відчуження об`єктів нерухомого військового майна здійснюється на аукціонах виключно разом із земельними ділянками, на яких вони і розташовані, або майновими правами на них.
З матеріалів справи вбачається, що Відповідач -1 передав Третій особі -3 медичне обладнання, а взамін, Третьою особою -3 Відповідачеві -1 передано спірне нерухоме майно за актами розподілу часток Сторін в об`єкті, з посиланням на акти виконання інвестиційного проекту Договору та акти прийому-передачі медичного обладнання. На підставі вказаних дій між сторонами, військовий шпиталь вибув з володіння держави.
Судами попередніх судових інстанцій вірно було встановлено, що в актах нічого не зазначено, тобто відсутні докази на підтвердження виконання реконструкції, переобладнання та модернізації існуючих корпусів з будівництвом та надбудовою нових поверхів військового шпиталю, як це передбачено умовами спірного інвестиційного договору.
З урахуванням вищевказаного, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх судових інстанцій про те, що між сторонами Договору відбулася міна спірного нерухомого військового майна на медичне обладнання, тобто відбулося відчуження зазначеного нерухомого майна, за яке Відповідач -1 розрахувався медичним обладнанням.
Тобто, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що договір №1 "Інвестування та модернізації матеріально-технічної бази військового шпиталю" від 27.03.07р., укладений Третьою особою -3 з Відповідачем -1 з додатками до цього Договору та невід`ємними частинами цього Договору актами розподілу часток Сторін в об`єкті (матеріальна база військового шпиталю, що розташований на земельній ділянці по вул. Комсомольській, 63 у м. Дніпропетровську) від 16.08.07р., 06.09.07р.,08.10.07р., 17.12.07р., 01.08.08р., 06.10.08р. стосовно споруд і будівель, розташованих на території військового містечка №7 у м. Дніпропетровську по вул. Комсомольській, 63, є недійсним, оскільки є удаваним, спрямованим на приховання іншого правочину, який сторони насправді вчинили, а саме: договору купівлі-продажу.
При цьому, відчуження спірного майна відбулося під час заборони будь якого відчуження військового майна, всупереч порядку встановленому для відчуження військового майна, особою, яка не мала права такого відчуження (Міністерством оборони України).
На підставі вищенаведеного колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд, користуючись повноваженнями, наданими господарському суду Законом (п.1ч.1 ст.83 ГПК України) правомірно визнав недійсним договір №1 "Інвестування та модернізації матеріально-технічної бази військового шпиталю".
Щодо стосується доводів скаржників проте, що в переліку повноважень Фонду державного майна України не передбачено право Фонду на звернення до суду з подібними даній справі позовами, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про Фонд державного майна України" Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності. Фонд державного майна України відповідальний перед Президентом України. Діяльність Фонду державного майна України спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п.4 ч.1 ст.4 Закону України "Про Фонд державного майна України", основними завданнями Фонду державного майна України є захист майнових прав державних підприємств, установ та організацій, а також корпоративних прав держави на території України та за її межами.
Наказом Фонду державного майна України 15.05.12р. №678 затверджено "Положення про регіональне відділення Фонду державного майна України", у якому п.1, 2, 3, 4 визначено, що регіональне відділення Фонду державного майна України (далі - регіональне відділення) утворюється в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі і є територіальним органом Фонду державного майна України (далі - Фонд), що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, оцінки, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління. Регіональні відділення підпорядковуються Фонду. Фонд, регіональні відділення та представництва становлять єдину систему державних органів приватизації. Регіональне відділення у своїй діяльності керується Конституцією України, Законом України "Про Фонд державного майна України", іншими законами України, актами та дорученнями Президента України, актами Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України, дорученнями Прем`єр-міністра України, наказами Фонду, дорученнями Голови Фонду, актами Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування. Завданням регіонального відділення є реалізація повноважень Фонду, зокрема державної політики у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності. Основними завданнями регіонального відділення є: …4.5. здійснення контролю у сфері організації та проведення приватизації державного майна, відчуження державного майна у випадках, встановлених законодавством, передачі державного майна в оренду та користування; повернення у державну власність державного майна, що було приватизоване, відчужене або вибуло з державної власності з порушенням законодавства; управління корпоративними правами держави, які перебувають у сфері його управління.
Колегія суддів також вважає, що суди попередніх судових інстанцій правомірно не взяли до уваги доводи скаржників стосовно пропущення позивачем строку позовної давності з посиланням на судову справу №32/6, яка розглядалась у 2008році, оскільки дійшли обґрунтованого висновку, що позивач не був учасником вказаного судового провадження, тобто, не був обізнаний про порушення інтересів держави. З матеріалів справи вбачається, що про відчуження спірного майна позивач дізнався зі звернення Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 09.02.15р., провадження у даній справі за позовом позивача порушено 27.03.15р. Таким чином, виходячи з положень ч.1 ст. 261 ЦК України, якою визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, господарськими судами обґрунтовано зроблено висновок про те, що позивач не пропустив строк на звернення із позовом у даній справі.
Відповідно до ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.
Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного господарського суду та не впливають на них, а тому підстави для її задоволення і скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.07.2016, прийнятої з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального законодавства, відсутні.
Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України
ПОСТАНОВИВ:
Касаційні скарги Публічного акціонерного товариства "БТА Банк" та Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.07.2016 у справі №904/2552/15 - без змін.

ГоловуючийН. Нєсвєтова
Судді:І. Вовк
Л. Ковтонюк