ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17 жовтня 2016 р. Справа № 918/925/16

Господарський суд Рівненської області у складі судді Войтюка В.Р., розглянувши матеріали справи за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівне-торг"

до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр-лайф"

до відповідача 2: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення заборгованості в сумі 8 496 грн. 00 коп.

Представники:

Від позивача: Мазур Р.В. (довіреність від 18 грудня 2015 року);

Від відповідача 1: не з'явився;

Від відповідача 2: не з'явився;

Статті 20,22 Господарського процесуального кодексу України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав визначених статтею 20 ГПК України відсутні.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівне-торг" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр-лайф" та до відповідача 2: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 8 496,00 грн., позовні вимоги аргументувавши неналежним виконанням відповідачем 1 умов договору поставки від 04 квітня 2016 року.

Ухвалою суду від 26 серпня 2016 року судом порушено провадження у справі, розгляд якої призначено на 20 вересня 2016 року.

Ухвалою суду від 20 вересня 2016 року розгляд справи відкладено на 03 жовтня 2016 року.

Ухвалою суду від 03 жовтня 2016 року розгляд справи відкладено на 17 жовтня 2016 року.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав зазначених в позовній заяві.

В судове засідання представник відповідача 1 не з'явився, причин неявки суду не повідомив, про місце дату та час розгляду справи повідомлений належним чином.

В судове засідання представник відповідача 2 не з'явився, причин неявки суду не повідомив, про місце дату та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Розглянувши матеріали справи, які подані учасниками судового процесу, давши належну оцінку доказам, які мають значення для справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарським судом встановлено наступне.

04 квітня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укр-лайф" (постачальник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівне-торг" (покупець, позивач) було укладено договір поставки №04042016 (надалі договір), відповідно до предмету якого постачальник протягом терміну дії цього договору передає у власність покупця товар в асортименті та кількості згідно погодженого обома сторонами письмового замовлення на поставку товару, а покупець приймає товар та оплачує його вартість у строки та на умовах цього договору.

Відповідно до пункту 2.1. договору покупець надсилає постачальнику письмове замовлення на поставку товару (за формою згідно додатку №1 до цього договору) з обов'язковим зазначенням асортименту, кількості товару, місць доставки товару та бажаних строків їх поставки.

Відповідно до пунктів 3.1., 3.3. договору ціна товару визначається у рахунку на оплату товару, який надається постачальником покупцю після узгодження його письмового замовлення на поставку товару. Також ціна товару зазначається у відповідних видаткових накладних.

Оплата вартості товару здійснюється покупцем на протязі 2 календарних днів з моменту поставки товару, або шляхом передоплати. Днем оплати товару є дата надходження грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Згідно наявної в матеріалах справи банківської виписки від 11 квітня 2016 року позивач перерахував відповідачу 11 496,00 грн. в якості передоплати згідно рахунку.

Проте в порушення умов договору відповідач не здійснив в повному обсязі поставку товару, зокрема матеріали справи не містять доказів такої поставки на суму 8 496,00 грн. сплаченої позивачем передоплати.

05 липня 2016 року позивач направив на адресу відповідача претензію на суму 8 496,00 грн., в якій просив до 18 липня 2016 року поставити товар або повернути передоплату в сумі 8 496,00 грн..

Вказана претензія відповідачем залишена без відповіді та задоволення.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Частиною 1 статті 179 Господарського кодексу України визначено, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до положень частин 1,2 статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятись усно або в письмовій формі, сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин для якого не встановлена обов'язкова письмова форма вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Як визначено у частині 2 статті 202 Цивільного кодексу України, правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Стаття 181 Господарського кодексу України визначає загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема у ч.1 цієї статті йдеться, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 691 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до положень частини 1 та частини 2 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з частиною 1, 7 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Статтею 693 Цивільного кодексу України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Таким чином, оскільки станом на час розгляду справи матеріали справи не містять доказів виконання вимог позивача про поставку товару чи повернення передоплати суд приходить до висновку, що станом на час розгляду справи за відповідачем1 перед позивачем рахується заборгованість Таким чином, оскільки станом на час розгляду справи матеріали справи не містять доказів виконання вимог позивача про поставку товару чи повернення передоплати суд приходить до висновку, що станом на час розгляду справи за відповідачем1 перед позивачем рахується заборгованість в сумі 8 496,00 грн..

в сумі 8 496,00 грн..Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача 2: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 заборгованості в сумі 100 грн. 00 коп., судом враховується, що з метою забезпечення виконання зобов'язань ТзОВ "Укр-лайф" за договором поставки №040042016 від 04 квітня 2016 року, між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівне-торг" укладено договір поруки б/н від 04 квітня 2016 року.

За умовами зазначеного договору поруки ФОП ОСОБА_1 взяла на себе обов'язок частково відповідати перед ТОВ "Рівне-торг" за невиконання зобов'язань ТзОВ "Укр-лайф" згідно договору поставки у розмірі 100 грн. 00 коп.

Згідно пункту 3.1 договору поруки в разі не виконання чи прострочення виконання боржником зобов'язання, що виникло в результаті укладення основного договору.

Частиною 1 статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частинами 1, 2 статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України).

Відповідно до п.1.2 договору обсяг відповідальності Поручителя в разі не виконання Боржником взятих на себе зобов'язань - 100 грн. 00 коп.

Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку, що позивачем правомірно визначено двох відповідачів у справі та заявлено вимогу про стягнення з відповідача 2 заборгованості в сумі 100,00 грн..

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівне-торг" до відповідача 1 (ТзОВ "Укр-лайф") про стягнення заборгованості в сумі 8 396,00 грн., та до відповідача 2 (ФОП ОСОБА_1) про стягнення 100,00 грн. заборгованості є законними обґрунтованими, відповідачами не спростованими а відтак такими що підлягають до задоволення.

Судовий збір згідно вимог статті 49 ГПК України покладається на відповідачів, зокрема 1361,78 грн. покладається на відповідача 1, 16,22 грн. покладається на відповідача 2.

Керуючись статями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр-лайф" (49000, Дніпропетровська область, м.Дніпро, вул. Байкальська 6, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівне-торг" (33000, м. Рівне, вул. Грушевського, 2а, ) 8 396 (вісім тисяч триста дев'яносто шість) грн. 00 коп. заборгованості та 1 361 (одна тисяча триста шістдесят один) грн. 78 коп. судового збору.

3. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівне-торг" (33000, м. Рівне, вул. Грушевського, 2а, ) 100 (сто) грн. 00 коп. заборгованості та 16 (шістнадцять) грн. 22 коп. судового збору.

4. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

повне рішення складено 18 жовтня 2016 року

Суддя Войтюк В.Р.

Віддруковано 4 примірники:

1 - до справи;

2 - позивачу рекомендованим (33000, м. Рівне, вул. Грушевського, 2а);

3 - відповідачу 1 рекомендованим (49000, м. Дніпро, вул. Байкальська, 6);

4- відповідачу 2 рекомендованим (33023, .м Рівне, вул. К. Савури, 4).