ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2016 р.Справа № 916/1780/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ліпчанської Н.В.,

суддів: Лисенко В.А., Ярош А.І.

за участю секретаря судового засідання Молодова В.С.

та представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю №1184 від 03.06.2016р.,

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю б/н від 10.09.2016р.,

розглянувши апеляційну скаргу Одеської митниці Державної фіскальної служби України

на рішення господарського суду Одеської області від 22.08.2016р.

у справі №916/1780/16

за позовом: Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Ізмаїльського морського порту),

до відповідача: Одеської митниці Державної фіскальної служби України,

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2016 року Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Ізмаїльського морського порту; далі Адміністрація) звернулась до господарського суду Одеської області із позовом до Одеської митниці Державної фіскальної служби України (далі Митниця) про стягнення заборгованості за договором №33к про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та комунальні послуги від 23.05.2011р. у розмірі 185.834,99 грн. (а.с. 2-10).

Обґрунтовуючи позовні вимоги Адміністрація посилається на невиконання умов договору №33к про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та комунальні послуги від 23.05.2011р. у розмірі 185.834,99 грн.

Відповідач не визнає позовні вимоги з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с.161-171). Митниця вважає, що договір між сторонами не укладений, а тому немає жодних підстав для задоволення позовної заяви.

Також відповідач зазначає, що згідно діючого законодавства України органи доходів і зборів не мають відшкодовувати витрати балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та комунальні послуги.

Рішенням господарського суду Одеської області від 22.08.2016р., (суддя Зайцев Ю.О.) позов Адміністрації задоволено повністю, стягнуто з Митниці заборгованість у розмірі 185.834,99 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2.787,53 грн. (а.с. 190-195).

Мотивуючи дане рішення місцевий господарський суд дійшов до висновку, що Митниця є користувачем приміщень будівлі Адміністрації за договором №33к про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та комунальні послуги від 23.05.2011р., визнав факт користування даними приміщеннями та обовязок відповідача оплатити послуги за вказаним договором.

Не погоджуючись із винесеним рішенням господарського суду Митниця звернулась до суду із апеляційною скаргою.

Свої вимоги скаржник мотивує тим, що рішення місцевого господарського суду прийняте з порушенням та неправильним застосування норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апелянт вважає, що митні органи наділені правом на безоплатне розміщення структурних підрозділів у службових та побутових приміщеннях підприємств, незалежно від форми власності та підпорядкування, та користування обладнанням, засобами та каналами зв'язку без відшкодування витрат за користування таким майном (утримання, комунальні послуги тощо).

Також відповідач вважає, що договірних відносин між сторонами як правонаступниками не існувало, а тому вимоги позивача про стягнення грошових сум з Митниці є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Адміністрація не погоджується із доводами Митниці, у звязку з чим надала до суду відзив на апеляційну скаргу.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши доводи, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що рішення господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а з огляду на положення ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до п. 1 ст. 179 ГК України майново-господарські зобовязання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до ч.3 ст.18 Закону України "Про морські порти України" власники та/або користувачі технологічно повязаних обєктів портової інфраструктури зобовязані укладати між собою договори, що визначають взаємні права і обовязки щодо організації та забезпечення безперервності технологічного процесу надання відповідних послуг у морському порту і встановлюють єдиний порядок експлуатації відповідної інфраструктури морського порту.

А згідно ст.1 вказаного Закону адміністрація морських портів України це державне підприємство, що забезпечує утримання та використання обєктів інфраструктури державної форми власності, при цьому під обєктами портової інфраструктури розуміються в т.ч. засоби електропостачання, інші засоби, обладнання, інженерні комунікації, розташовані в межах території та акваторії морського порту.

Як встановлено матеріалами справи, 23.05.2011р. між Державним підприємством "Ізмаїльський морський торговельний порт", як балансоутримувачем, та Південною митницею, як орендарем, укладено договір №33к про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та комунальні послуги (далі Договір), відповідно до умов якого балансоутримувач зобовязався забезпечити обслуговування, експлуатацію та ремонт будинку морського вокзалу загальною площею 1800,8 кв.м (далі - Будівля), а також утримання прибудинкової території, а орендар зобовязався брати участь у витратах балансоутримувача на виконання вказаних робіт пропорційно до займаної ним площі в цій Будівлі, а саме 55,98 кв.м, розміщеними на першому поверсі Будівлі (а.с.65-70).

Відповідно до п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2013р. №229 "Про утворення територіальних органів Міністерства доходів і зборів" були утворені як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства доходів і зборів, у т.ч. Південна митниця.

Так, в результаті реорганізації було проведено реєстрацію припинення юридичної особи Південної митниці.

Разом з тим, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014р. №311 "Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України" утворені як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної фіскальної служби за переліком згідно з додатком №1, в якому, зокрема, зазначена Одеська митниця ДФС. Також згідно даної Постанови реорганізовано територіальні органи Міністерства доходів і зборів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів ДФС за переліком згідно з додатком №2, у т.ч. реорганізовано Південну митницю Міндоходів шляхом її приєднання до Одеської митниці ДФС.

Так, в результаті реорганізації 21.07.2015р. було проведено реєстрацію припинення юридичної особи Південної митниці Міндоходів. А правонаступником Південної митниці Міндоходів є Одеська митниця ДФС.

Між тим, відповідно до Закону України "Про морські порти України", розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.03.2013р. №133-р "Про погодження пропозиції щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту", наказу Міністерства інфраструктури України від 19.03.2013р. №163 "Про заходи щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту та утворення державного підприємства "Адміністрація морських портів України" було проведено реорганізацію державних підприємств морського транспорту, в т.ч. Державного підприємства "Ізмаїльський морський торговельний порт" шляхом виділу стратегічних обєктів портової інфраструктури, іншого майна, прав та обовязків стосовно них згідно розподільчих балансів та утворено внаслідок виділу Державне підприємство "Адміністрація морських портів України".

Отже, згідно наказу Міністерства інфраструктури України від 19.03.2013р. №163 Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" визначено правонаступником державних підприємств морського транспорту в частині майна, прав та обовязків відповідно до розподільчих балансів та актів приймання-передачі.

Так, відповідно до розподільчого балансу та складених актів приймання-передачі майна, майнових прав та зобовязань від Державного підприємства "Ізмаїльський морський торговельний порт" до Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" від 13.06.2013р., в господарське відання останнього в особі Ізмаїльської філії була передана Будівля морського вокзалу.

З вищевикладеного вбачається, що правонаступникам сторін за договором №33к про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та комунальні послуги від 23.05.2011р. є Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Ізмаїльського морського порту), як балансоутримувач, та Одеська митниця Державної фіскальної служби України, як орендар.

Твердження апелянта із посиланням на ч.1 ст.513 ЦК України, що договірних відносин між позивачем та відповідачем не існувало, не відповідає дійсності, оскільки ЦК України не допускається одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.104 ЦК України у разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників, а ч.5 ст.107 ЦК України визначено, що юридична особа - правонаступник, що утворилася внаслідок поділу, несе субсидіарну відповідальність за зобов'язаннями юридичної особи, що припинилася, які згідно з розподільчим балансом перейшли до іншої юридичної особи - правонаступника. Якщо юридичних осіб - правонаступників, що утворилися внаслідок поділу, більше двох, таку субсидіарну відповідальність вони несуть солідарно.

Поміж іншого, законодавством встановлено, що у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця (ч.1 ст.770 ЦК України).

В подальшому з огляду на викладені обставини, з метою заміни сторін в Договорі їх правонаступниками Адміністрація направила на адресу Митниці лист від 14.02.2015р. №14/11/05/40/226 із проектом додаткової угоди.

Проте, слід зазначити, що згідно ч.1 ст.104 ЦК України у разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників, а ч.5 ст.107 ЦК України визначено, що юридична особа - правонаступник, що утворилася внаслідок поділу, несе субсидіарну відповідальність за зобов'язаннями юридичної особи, що припинилася, які згідно з розподільчим балансом перейшли до іншої юридичної особи - правонаступника. Якщо юридичних осіб - правонаступників, що утворилися внаслідок поділу, більше двох, таку субсидіарну відповідальність вони несуть солідарно.

Поміж іншого, законодавством встановлено, що у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця (ст.770 ЦК України).

Отже, чинне законодавство підкреслює, що заміна юридичної особи її правонаступником передбачає перехід прав і обовязків цієї юридичної особи до його правонаступника, а відтак зміни до правочину щодо назв правонаступників не встановлює та не змінює права та обовязки сторін за цим правочином.

Також стаття 629 ЦК України, яка кореспондується із ст.526 ЦК України, визначає обов'язковість виконання сторонами договору, тобто всі умови договору з моменту його укладення, який встановлено ст.640 ЦК України, стають однаково обов'язковими для виконання сторонами. Будучи пов'язані взаємними правами та обов'язками (зобов'язаннями), сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятися від виконання зобов'язання або змінювати його умови, крім випадків, передбачених угодою сторін або законом.

За даним Договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та комунальні послуги балансоутримувач зобовязався забезпечити обслуговування, експлуатацію та ремонт Будівлі, а також утримання прибудинкової території, а орендар зобовязався брати участь у витратах балансоутримувача на виконання вказаних робіт пропорційно до займаної ним площі в цій Будівлі.

Згідно ч.1 ст. 904 ЦК України за договором про безоплатне надання послуг замовник зобов'язаний відшкодувати виконавцеві усі фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Отже, за договором про безоплатне надання послуг замовник зобов'язаний відшкодувати виконавцеві усі фактичні понесені витрати. Звідси можна дійти висновку, що плата за саму діяльність виконавця замовником не вноситься.

Під фактичними витратами слід розуміти грошові витрати або використання власних матеріалів і предметів виконавця з повним чи частковим їх споживання, що здійснюються виконавцем для належного надання послуги. Оцінюючи фактично понесені витрати, слід враховувати тільки ті, які були необхідними для виконання укладеного договору. Ніяких інших замовник виконавцеві не сплачує.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Із матеріалів справи вбачається, що позивач у повному обсязі виконав прийняті за Договором зобов'язання та передав відповідачу згідно листа за вих.№877/11/10-16 від 06.05.2016р. складені позивачем оригінали рахунку №1334/87 від 29.04.2016р. за період з 01.07.2013р. по31.12.2013р. на суму 31.186,11 грн., акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №1334/87 від 29.04.2016р., розрахунку №1334/87 від 29.04.2016р., рахунок №1336/87 від 29.04.2016р. за період з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. на суму 62.382,29 грн., акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №1336/87 від 29.04.2016р., розрахунку №1336/87 від 29.04.2016р., рахунку №1337/87 від 29.04.2016р. за період з 01.01.2015р. по 31.12.2015р. на суму 72.928,13 грн., акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №1337/87 від 29.04.2016р., розрахунку №1337/87 від 29.04.2016р., рахунку №1338/87 від 29.04.2016р. за період з 01.01.2016р. по 31.03.2016р. на суму 19338,46 грн., акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №1338/87 від 29.04.2016р., розрахунку №1338/87 від 29.04.2016р. (а.с.69).

Факт отримання Митницею 11.05.2016р. вказаного листа з рахунками, актами приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) та розрахунками підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 06.05.2016р. (а.с.71).

Даний лист був залишений без відповіді, у звязку з чим, Адміністрація звернулась до Митниці із вимогою №1021/11/10-16 від 01.06.2016р. про оплату заборгованості в розмірі 185.834,99 грн. у пятнадцятиденний термін з дня отримання цієї вимоги, яку відповідач отримав 03.06.2016р. (а.с.72-74).

Проте, акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) відповідачем не підписані, вмотивованої відмови від їх підписання не надано.

Згідно ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що акт прийому-передачі не є правочином, оскільки не створює, змінює або припиняє зобовязання.

Отже, оскільки відповідач, як замовник, не довів належними та допустимими доказами про наявність обґрунтованої своєчасної відмови від прийняття послуг, наданих у з 01.07.2013р. по 31.03.2016р., як то заявлення про недоліки (у разі наявності таких), а тому Митниця не звільняється від обов'язку відшкодувати витрати балансоутримувача на утримання займаного нею майна та комунальні послуги.

Щодо доводів апелянта про те, що з травня 2012 року приміщення, що вказані в Договорі, окрім приміщення "Єдиного офісу", не використовувались, не знаходить свого підтвердження, оскільки відповідних доказів Митниця до суду не надала, а з огляду на те, що Договір не визнавався недійсним у судовому порядку, тому він є дійсним і обовязковим для виконання сторонами, а саме їх правонаступниками.

Підтвердженням фактичного використання відповідачем приміщень, визначених Договором, є акт №07 від 11.07.2016р., складений посадовими особами балансоутримувача шляхом безпосереднього огляду, опиту відповідальних за приміщення осіб та обслуговуючого персоналу (а.с.117).

Між тим, відповідач посилається на лист Державної митної служби України №11.1/6-17/6282-ЕП від 05.06.2012р., де зазначено, що митні органи наділені правом на безоплатне розміщення структурних підрозділів у службових та побутових приміщеннях підприємств, незалежно від форми власності та підпорядкування, та користування обладнанням, засобами та каналами зв'язку без відшкодування витрат за користування таким майном (утримання, комунальні послуги тощо), (а.с.151).

Лист, на який посилається відповідач, не є нормативно-правовим актом, він має роз'яснювальний, інформаційний характер і не встановлює жодних правових норм.

Проте, ч.2 ст.556 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо митне оформлення товарів здійснюється органами доходів і зборів безпосередньо на територіях або в приміщеннях підприємств, зазначені підприємства, незалежно від форми власності та підпорядкування, зобов'язані безоплатно надавати органам доходів і зборів у тимчасове користування відповідні службові та побутові приміщення, а також обладнання, засоби та канали зв'язку.

Згідно частини 3 статті 11 Закону України "Про морські порти" Адміністрація морських портів України або власник морського терміналу на безоплатній основі надає у користування приміщення для організації пункту пропуску через державний кордон України, де здійснюються в установленому законодавством порядку прикордонний, митний, санітарно-карантинний та екологічний контроль і пропуск через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Заперечуючи проти позовних вимог Адміністрації Митниця посилається, зокрема, на Постаному Кабінету Міністрів України від 22.02.1994р. №100

Як вбачається з тексту Договору, Митниця використовує визначені у ньому приміщення виключно на безоплатній основі, що не заперечує відповідач, що жодним чином не суперечить вимогам чинного законодавства.

Однак, споживання комунальних послуг (електро-, водо-, теплопостачання та водовідведення) не є складовою поняття "утримання будівель та приміщень".

Відповідно до ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту житлових та нежитлових приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

На виконання вимог вказаного Закону Державний комітет України з питань житлово-комунального господарства розробив Примірний перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд, що був затверджений відповідним наказом від 10.08.2004р. №150.

Згідно вказаного Порядку утриманням будинків і споруд є заходи (послуги) у вигляді санітарно-технічного обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, освітлення, утримання ліфтів, поточного ремонту, капітального ремонту, різні роботи.

Таким чином, галузевими нормативно-правовими актами до поняття утримання будівель та споруд відноситься виключно обслуговування та ремонт таких обєктів, підтримання їх технічного стану (в т.ч. щодо інженерних комунікацій).

Надання органам доходів і зборів комунальних послуг на безоплатній основі прямо не передбачено нормами чинного законодавства України. А їх надання балансоутримувачем може призвести до збитковості господарської діяльності підприємства та є неприпустимим.

Судовою колегією не приймається до уваги посилання апелянта в скарзі на судову оскільки вона стосується окремих відмінних від обставин даної справи ситуацій, де судами розглядались інші позовні вимоги, докази сторін та фактично наявні відносини сторін.

З огляду на викладене місцевий господарський суд правомірно визнав доведеним факт використання відповідачем приміщень Будівлі.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань.

Зважаючи на вищезазначене, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає, що під час розгляду справи місцевим господарським судом були встановлені всі фактичні обставини справи на основі повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають цим обставинам і їм надана правомірна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для скасування рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Одеської митниці Державної фіскальної служби України - залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Одеської області від 22.08.2016р. у справі №916/1780/16- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий Н.В. Ліпчанська

Суддя В.А. Лисенко

Суддя А.І. Ярош