КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2016 р. Справа№ 910/16430/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Гончарова С.А.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 11.10.2016 року,

розглянувши апеляційну скаргу Державної адміністрації залізничного транспорту України на рішення господарського суду міста Києва від 11.07.2016 року

у справі № 910/16430/14 (суддя: Марченко О.В.)

за позовом Антимонопольного комітету України

до Державної адміністрації залізничного транспорту України

про стягнення 100 000 000 грн. пені

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2014 року Антимонопольний комітет України (далі - АМК) звернувся до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Державної адміністрації залізничного транспорту України (далі - Адміністрація) з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 29.09.2014 року №300-20.3/09-8765: 100 000 000 грн. штрафу, накладеного на відповідача рішенням АМК від 16.07.2013 року №576-р «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» у справі №136-26.13/386-12 (далі - рішення №576-р), 100 000 000 грн. пені, нарахованої за невиконання рішення №576-р, та зобов'язання Адміністрації виконати пункт 4 резолютивної частини рішення №576-р - розробити та затвердити механізм контролю за правильністю визначення вантажовласниками (вантажовідправниками тощо) призначення (найменування) вантажу (експорт або внутрішнє сполучення).

Рішенням господарського суду міста Києва від 08.07.2015 року у справі № 910/16430/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2015 року, позов задоволено повністю. Стягнуто з Адміністрації 100 000 000 грн. штрафу та 100 000 000 грн. пені. Зобов'язано Адміністрацію виконати пункт 4 резолютивної частини рішення №576-р - розробити та затвердити механізм контролю за правильністю визначення вантажовласника (вантажовідправника тощо) призначення (найменування) вантажу (експорт або внутрішнє сполучення). Крім того, стягнуто з Адміністрації в дохід державного бюджету України 73 080 грн. судового збору.

Постановою Вищого господарського суду України від 26.04.2016 року рішення суду першої та апеляційної інстанції скасовано в частині стягнення з Адміністрації 100 000 000 грн. пені. В цій частині справу №910/16430/14 направлено на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Так, при повторному розгляді даної справи в частині, що була направлена судом касаційної інстанції на новий розгляд, рішенням господарського суду міста Києва від 11.07.2016 року по справі №910/16430/14 позов задоволено. Стягнуто з Державної адміністрації залізничного транспорту України з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання даного рішення суду, в доход загального фонду Державного бюджету України на рахунок УК у Солом'янському районі міста Києва, , Банк одержувача - ГУ ДКСУ у м. Києві, МФО 820019, рахунок 0010, код класифікації доходів - 21081100 (символ звітності 106) 100 000 000 грн. пені.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач - Державна адміністрація залізничного транспорту України звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 11.07.2016 року у справі № 910/16430/14 скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові Антимонопольного комітету України про стягнення 100 000 000 грн. пені відмовити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.07.2016 року у складі колегії суддів: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Тарасенко К.В., Ільєнок Т.В. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 12.09.2016 року у зв'язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці та судді Ільєнок Т.В. у відрядженні для роботи у Національній школі суддів України, визначено новий склад суду: головуючий суддя Тищенко О.В, судді: Гончаров С.А., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.09.2016 року справу №910/16430/14 прийнято до провадження у визначеному складі суддів.

У відзиві на апеляційну скаргу Антимонопольний комітет України вважає подану апеляційну скаргу Державної адміністрації залізничного транспорту України безпідставною та необґрунтованою, рішення суду першої інстанції законним та таким, що винесене без порушення норм матеріального та процесуального права.

У судових засіданнях суду апеляційної інстанції 20.09.2016 року, 27.09.2016 року, 05.10.2016 року та 11.10.2016 року представник Державної адміністрації залізничного транспорту України надав суду свої пояснення по справі в яких підтримав подану апеляційну скаргу на підставі доводів зазначених у ній та просив суд апеляційної інстанції скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення суду, яким відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені.

Крім того, під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, представник скаржника звернувся до суду з клопотанням про зупинення провадження у даній справі на підставі ст. 79 ГПК України до розгляду справи, що розглядається Окружним адміністративним судом міста Києва за позовом Державної адміністрації залізничного транспорту України про визнання нечинним та скасування рішення АМК від 16.07.2013 року №576-р «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» у справі №136-26.13/386-12, тобто, рішення на якому ґрунтуються позовні вимоги Антимонопольного комітету України у даній справі № 910/16430/14 про стягнення пені. На підтвердження зазначеного, представником відповідача була надана лише копія позовної заяви.

Представники Антимонопольного комітету України у судових засіданнях 13.09.2016 року, 20.09.2016 року, 27.09.2016 року, 05.10.2016 року та 11.10.2016 року також надали суду свої пояснення по справі в яких, заперечили проти задоволення апеляційної скарги. Представники позивача вважають апеляційну скаргу необґрунтованою та безпідставною, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Представники просили залишити скаргу без задоволення а рішення суду першої інстанції без змін. Щодо заявленого клопотання про зупинення провадження по справі заперечили та просили відмовити.

Так, заслухавши пояснення представників сторін щодо заявлено клопотання про зупинення провадження по справі до розгляду іншої справи, судова колегія апеляційного господарського суду відмовляє в його задоволенні, оскільки, скаржником не було надано суду доказів того, що подана позовна заява про оскарження рішення Антимонопольного комітету України прийнята Окружним адміністративним судом міста Києва та призначена до розгляду. При цьому, судова колегія апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що за клопотанням представника відповідача розгляд справи відкладався для надання можливості надати суду докази про прийняття Окружним адміністративним судом міста Києва поданого позову з оскарження рішення Антимонопольного комітету. Проте, станом на 11.10.2016 року доказів зазначеного не надано. На підтвердження зазначеного, представником відповідача була надана лише копія позовної заяви з відміткою адміністративного суду про реєстрацію, яка до того ж не завірена належним чином.

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в справі матеріали проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи рішенням Антимонопольного комітету України №576-р від 16.07.2013 року у справі №136-26.13/386-12 визнано, що Державна адміністрація залізничного транспорту України разом з іншими залізницями, об'єднаннями, підприємствами, установами й організаціями залізничного транспорту за результатами діяльності протягом 2012 року займала монопольне (домінуюче) становище на загальнодержавному ринку перевезень вантажів транспортом загального користування. Визнано дії Адміністрації, які полягають у зобов'язанні залізниць (Південної, Південно-Західної та Одеської залізниць) зазначати у перевізних документах - перевезення зернових вантажів товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Нібулон» до станції Миколаїв-Вантажний як перевезення зернових вантажів на експорт (тобто з перетином державного кордону України) та донарахуванні і стягненні відповідної частки тарифу без належних обґрунтувань, порушенням, передбаченим частиною першою статті 13, пунктом 2 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на загальнодержавному ринку перевезення вантажів транспортом загального користування, що призвело до ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання (товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Нібулон»), які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку. За вказане порушення на Адміністрацію накладено штраф у сумі 100 000 000 грн. Зобов'язано Адміністрацію розробити та затвердити механізм контролю за правильністю визначення вантажовласниками (вантажовідправниками тощо) призначення (найменування) вантажу (експорт внутрішнє сполучення).

Як зазначалося вище, при первісному розгляді даної справи, рішенням господарського суду міста Києва від 08.07.2015 року у справі № 910/16430/14, що залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2015 року, стягнуто з Адміністрації 100 000 000 грн. штрафу та 100 000 000 грн. пені. Зобов'язано Адміністрацію виконати пункт 4 резолютивної частини рішення №576-р - розробити та затвердити механізм контролю за правильністю визначення вантажовласника (вантажовідправника тощо) призначення (найменування) вантажу (експорт або внутрішнє сполучення).

Скасовуючи судові рішення в частини стягнення пені, суд касаційної інстанції вказав на те, що попередні судові інстанції у розгляді справи не перевірили належним чином доводів відповідача стосовно визначення та стягнення 100 000 000 грн. пені (зокрема, пов'язаних з оскарженням рішення АМК в адміністративному порядку, на час проведення перевірки якого зупинялося нарахування пені). Вищий господарський суд України зазначив, що як суд першої інстанції так і суд апеляційної інстанції обмежився простою констатацією відповідності, на їх думку, суми нарахованої пені вимогам законодавства, не перевіривши правильності її нарахування, здійсненого позивачем, та не з'ясувавши і не відобразивши відповідних обставин в оскаржуваних рішеннях.

Так, повторно розглядаючи справу та приймаючи оскаржуване рішення місцевим господарським суд вірно зазначив, що частиною п'ятою статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачено, що за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України. Нарахування пені припиняється з дня прийняття господарським судом рішення про стягнення відповідного штрафу.

Судом апеляційної інстанції перевірено, що звертаючись до суду з позовом про стягнення з Державної адміністрації залізничного транспорту України 100 000 000 грн. пені, АМК визначило період її нарахування з 22.07.2014 року по 26.09.2014 року, тобто 67 днів. При цьому, Антимонопольним комітетом України враховано, що Державною адміністрацією залізничного транспорту України було подано до АМК заяву про перегляд рішення №576-р та на період перегляду рішення №576-р дія вказаного рішення зупинялася.

Так, як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, рішення №576-р було отримано відповідачем 01.08.2013 року, тобто саме з цієї дати починається перебіг двохмісячного строку для сплати штрафу у добровільному порядку. Розпорядженням АМК від 16.08.2013 року №685-р прийнято до розгляду заяву відповідача про перегляд рішення №576-р та зупинено виконання даного рішення до закінчення його перегляду, таким чином з 01.08.2013 року по 16.08.2013 року пройшло 15 днів. Отже, для добровільної сплати у Адміністрації залишилось 47 днів.

03.06.2014 року АМК прийнято рішення №321-р, яким залишено без змін рішення №576-р, тобто з 04.06.2014 року продовжується перебіг двомісячного строку для сплати штрафу.

Таким чином, враховуючи, що з 04.06.2014 продовжився строк для добровільної сплати відповідачем штрафу, то колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що 21.07.2014 року є останній днем сплати відповідачем штрафу, оскільки 20.07.2014 є вихідним днем.

Так, загальна кількість днів прострочення сплати штрафу становить 67 днів, сума пені за один день прострочення сплати штрафу складає 1 500 000 грн., тому за 67 днів прострочення сплати штрафу з відповідача слід було б стягнути 100 500 000 грн. пені (1 500 000 грн. х 67 днів).

Проте за приписами частини п'ятої статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» розмір пені не може перевищувати розміру штрафу (100 000 000 грн.), накладеного на відповідача рішенням №576-р, а тому стягненню з Адміністрації підлягає 100 000 000 грн. пені.

Згідно з частиною дев'ятою статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» суми стягнутих штрафів та пені зараховуються до державного бюджету.

Що стосується доводів скаржника про те, що нарахування пені зупинялося у зв'язку із оскарженням рішення №321-р, судова колегія вважає на необхідне зазначити наступне.

Пунктом 20.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства" встановлено, що абзацами третім - п'ятим частини п'ятої зазначеної статті Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено зупинення нарахування пені на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду. Отже, тривалість такого зупинення визначається виключно періодом часу, протягом якого фактично здійснювався зазначений розгляд чи перегляд (наприклад, у суді першої інстанції - від дня порушення провадження у справі до дня прийняття рішення в ній; у судах апеляційної та касаційної інстанцій - від дня прийняття апеляційної чи касаційної скарги до дня прийняття постанови), і в цей період не включається час знаходження матеріалів справи у суді, коли згадані розгляд чи перегляд не здійснювалися.

Слід також мати на увазі, що припинення та зупинення нарахування пені, про які йдеться у цих нормах, відбувається лише у зв'язку з прийняттям рішення, розглядом чи переглядом справи саме господарським судом, а не будь-яким органом, що вирішив (вирішує) спір.

Так само і в абзаці шостому частини п'ятої статті 56 цього Закону України "Про захист економічної конкуренції" йдеться про зупинення нарахування пені на час розгляду органом Антимонопольного комітету України заяви особи, на яку накладено штраф, про перевірку чи перегляд рішення у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції. У разі виникнення спору з приводу тривалості періоду часу, на який у такому випадку зупиняється нарахування пені, господарському суду слід з'ясовувати пов'язані з цим обставини, а саме коли розпочався розгляд відповідної заяви органом Антимонопольного комітету України та коли ним прийнято рішення за результатами такого розгляду (статті 57, 58 Закону України "Про захист економічної конкуренції"; розділи IX і X Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затверджених розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.94 №5).

Таким чином, враховуючи, що відповідачем не було оскаржено рішення №576-р у судовому порядку та, як зазначалося вище скаржник лише під час повторного розгляду даної справи у суді апеляційної інстанції звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом, при цьому доказів порушення провадження у справі не надав, та враховуючи, що оскарження рішення №321-р не впливає на зупинення нарахування пені за невиконання рішення №576-р, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що доводи відповідача про зупинення нарахування пені у зв'язку із оскарженням рішення №321-р є безпідставними та необґрунтованими.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції правомірно задовольнив позов та стягнув з відповідача на користь позивача 100 000 000 грн. - пені.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції відповідачем не було подано належних та переконливих доказів в заперечення заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі відповідача на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 11.07.2016 року, прийняте після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги Державної адміністрації залізничного транспорту України слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 11.07.2016 року залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної адміністрації залізничного транспорту України на рішення господарського суду міста Києва від 11.07.2016 року у справі № 910/16430/14 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 11.07.2016 року у справі № 910/16430/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/16430/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді М.Л. Яковлєв

С.А. Гончаров