ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11.10.2016 Справа №905/2680/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Кротінової О.В.,

при секретарі судового засідання Хадієвій М.Ф.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Приватного підприємства «Луч», м.Лиман (ОСОБА_1) Донецької області, ,

до відповідача, Управління соціального захисту населення Лиманської (Краснолиманської) міської ради, м.Лиман (ОСОБА_1) Донецької області, ,

про стягнення 61922,00 грн.,-

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 за довіреністю;

від відповідача: не зявився, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Луч», м.Лиман (ОСОБА_1) Донецької області, звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою №б/н від 13.09.2016р. до Управління соціального захисту населення Лиманської (Краснолиманської) міської ради, м.Лиман (ОСОБА_1) Донецької області, про стягнення заборгованості у сумі 61922,00 грн.

З дотриманням приписів ст.2-1 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/2680/16 визначено суддю Кротінову О.В.

Ухвалою суду від 19.09.2016р. даний позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №905/2680/16.

Обґрунтуванням вимог визначено укладання договору №3 від 22.01.2015р. щодо перевезення та компенсації за пільговий проїзд окремих категорій громадян в міському автотранспорті між позивачем та відповідачем, неналежне виконання останнім своїх зобов'язань з оплати вартості наданих послуг з пільгового перевезення громадян автомобільним транспортом у міському сполученні протягом 2015 року, внаслідок чого утворилась заборгованість.

На підтвердження викладених обставин позивачем надано: розрахунок заборгованості Управління соціального захисту населення Лиманської (Краснолиманської) міської ради №б/н від 13.09.2016р., а також у копіях: витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 31.08.2016р., №22142700 від 04.08.2016р., договір №3 від 22.01.2015р. щодо перевезення та компенсації за пільговий проїзд окремих категорій громадян в міському автотранспорті разом із додатковими угодами №52 від 13.02.2015р., №179 від 08.12.2015р. до нього, лист Управління соціального захисту населення Краснолиманської міської ради №05/22-вх.01-1391-411 від 06.06.2016р. на №б/н від 01.06.2016р., претензія №16/2 від 01.06.2016р., акти звірки на надання пільг №156 від 27.02.2015р. за січень 2015р., №255 від 30.03.2015р. за лютий 2015р., №319 від 28.04.2015р. за березень 2015р., №440 від 29.05.2015р. за квітень 2015р., №515 від 30.06.2015р. за травень 2015р., №599 від 30.07.2015р. за червень 2015р., №737 від 31.08.2015р. за липень 2015р., №834 від 30.09.2015р. за серпень 2015р., №929 від 30.10.2015р. за вересень 2015р., №1028 від 30.11.2015р. за жовтень 2015р., №1147 від 25.12.2015р. за листопад 2015р.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на ст.ст.526, 611, 614, 617, 623, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст.225, 229 Господарського кодексу України, ст.ст.1, 2, 12, 54, 57 Господарського процесуального кодексу України.

10.10.2016р. відповідачем на електронну адресу суду надіслано копію відзиву б/н б/д на позовну заяву від 13.09.2016р. по справі №905/2680/16, у якому позовні вимоги не визнає у повному обсязі з посиланням, зокрема, на те, що з нарахованих компенсаційних виплат перевізникам за пільговий проїзд окремих категорій громадян у розмірі 725200,00грн. профінансовано лише 518568,00грн. Також зазначив, що компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян проводяться виключно в межах обсягів, затверджених у місцевому бюджеті державних субвенцій.

До відзиву додано у копіях: супровідний лист №05/22 491/2 від 07.10.2016р., договір щодо перевезення та компенсації за пільговий проїзд окремих категорій громадян в міському автотранспорті №3 від 22.01.2015р. разом із додатком №1 «Акт звіряння заборгованості» (зразок), додатком №2 «Акт звірки на надання пільг» (зразок) до нього, додаткові угоди №52 від 13.02.2015р., №179 від 08.12.2015р., довідка управління соціального захисту населення Краснолиманської міської ради №05/22 491 від 07.10.2016р., виписки по рахунках, лист фінансового управління Лиманської міської ради №03 06/602 від 09.06.2016р. на адресу начальника соціального захисту населення Краснолиманької міської ради, лист управління соціального захисту населення Краснолиманської міської ради №05/22 вх. 01 1391 4/1 на адресу директора Приватного підприємства «Луч», лист управління соціального захисту населення Краснолиманської міської ради №05/22 421 від 17.08.2016р. на адресу голови Лиманської міської ради, лист Лиманської міської ради Донецької області № к 2252 02 2 від 12.09.2016р. на адресу начальника УСЗН, відомості фактичного проведення фінансування УСЗН Краснолиманської міської ради ПП «Луч» за 2015р., платіжні доручення, акт звіряння розрахунків б/н б/д за станом на 05.10.2016р., кошторис на 2015р. б/н від 06.02.2015р., план асигнувань (за винятком надання кредитів з бюджету) загального фонду бюджету на 2015р. б/н від 06.02.2016р., додаток 11 до Інструкції про складання і виконання розпису Державного бюджету України «Довідка про зміни до кошторису на 2015р.» №320 від 02.12.2015р., додаток 12 до Інструкції про складання і виконання розпису Державного бюджету України «Довідка про зміни до плану асигнувань (за винятком надання кредитів з бюджету) загального фонду бюджету на 2015р.» №320 від 02.12.2015р., документи, що підтверджують правовий статус установи.

11.10.2016р. від відповідача через канцелярію господарського суду Донецької області надійшов оригінал відзиву б/н б/д на позовну заяву від 13.09.2016р. по справі №905/2680/16 з додатками, що був надісланий 10.10.2016р. електронною поштою, а також клопотання №05/22 491/1 від 07.10.2016р. про проведення судового засідання по справі №905/2680/16 за позовом ПП «Луч» без повноважного представника відповідача.

11.10.2016р. позивачем через канцелярію господарського суду Донецької області подано клопотання б/н від 06.10.2016р. по справі №905/2680/16, до якого додано письмове пояснення б/н від 06.10.2016р. по справі №905/2680/16, у якому вказано, що відповідно до ст.37 Закону України «Про автомобільний транспорт» сума, яка вказана в договорі №3 від 22.01.2015р. це замовлений обсяг пільгових перевезень, який замовник спроможний профінансувати, а саме відповідач мав потенціал профінансувати 217610,00 грн.; зазначено, що останнім сплачено лише 138408,00 грн., але фактично прийнято до обліку 200330,00грн.

До клопотання додано: розгорнутий акт заборгованості управління соціального захисту населення Лиманської (краснолиманської) міської ради б/н від 06.10.2016р., акт звіряння розрахунків за станом на 05.10.2016р., опис вкладення у цінний лист, датований 06.10.2016р., а також копії виписок по рахунку позивача за 08.05.2015р., за 04.12.2015р., за 30.12.2015р., за 06.10.2015р., за 26.10.2015р., за 29.10.2015р., за 31.08.2015р., за 31.07.2015р., за 07.08.2015р., за 29.09.2015р., за 31.03.2015р., за 30.04.2015р.

Також, 11.10.2016р. позивач представив суду клопотання б/н від 11.10.2016р., до якого додано копію повної інформаційної довідки з Єдиного реєстру підприємств, щодо яких порушено провадження у справі про банкрутство №156514 від 10.10.2016р.

Представник позивача у судовому засіданні 11.10.2016р. підтримав позовні вимоги у повному обсязі; зазначив про те, що відповідач є самостійним розпорядником бюджетних коштів; звернув увагу на ст.29 Закону України «Про автомобільний транспорт» та ст.91 Бюджетного кодексу України; вказав про те, що у відповідача є обовязок сплатити грошові кошти не тільки за договором щодо перевезення та компенсації за пільговий проїзд окремих категорій громадян в міському автотранспорті №3 від 22.01.2015р., а і за законом; вважає, що посилання відповідача на неодноразове письмове повідомлення позивача стосовно того, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» не передбачено відповідні видатки на компенсацію пільгового проїзду автомобільним транспортом окремих категорій громадян у вигляді субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам, не може бути прийнято до уваги, адже спірним є грошове зобов'язання 2015р. і означене не скасовує обов'язок відповідача розрахуватись за надані послуги.

Представник відповідача у судове засідання 11.10.2016р. не зявився.

Як зазначено в п.3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.11р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені ч.1 ст.77 ГПК України. При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Так, враховуючи обєктивні обставини складної ситуації у державі, суть спору, а також належне забезпечення з боку суду можливості позивача та відповідача для реалізації своїх процесуальних прав, в тому числі шляхом направлення поштою (іншим належним засобом звязку) відповідних доказів до суду, з огляду на таке суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та існуючою можливість розглянути спір за наявними в справі матеріалами, у цьому судовому засіданні.

З огляду на таке, клопотання відповідача №05/22 491/1 від 07.10.2016р. про проведення судового засідання по справі №905/2680/16 за позовом ПП «Луч» без його повноважного представника судом задоволено.

Дослідив матеріали справи та оцінив подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами статей 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

Відповідно до вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Судовими доказами за визначенням статей 32-38 Господарського процесуального кодексу України слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права і обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства , але за аналогією породжують цивільні права і обовязки.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

22.01.2015р. між Управлінням соціального захисту населення Краснолиманської міської ради (Замовник) та Приватним підприємством «Луч» (Перевізник) укладено договір щодо перевезення та компенсації за пільговий проїзд окремих категорій громадян в міському автотранспорті №3.

За умовами п.1.1. договору договір регламентує взаємовідносини між замовником і перевізником, відповідно до Законів України щодо відшкодування замовником витрат за надані пільгові послуги громадянам, які мають таке право згідно чинного законодавства, автомобільним транспортом на міських маршрутах загального користування на підставі отриманих розрахунків від перевізника.

Відповідно до п.1.3. договору сума договору складає 51840,00 грн. Додатковими угодами №52 від 13.02.2015р., №179 від 08.12.2015р. до договору сторони збільшили суму договору до 217610,00 грн.

Згідно з п.3.1. договору замовник щомісяця до 5 числа місяця, що настає за звітним, складає акти звіряння розрахунків за затвердженою формою.

За приписами п.3.2. договору замовник зобовязаний в 5-ти денний термін з моменту надходження сум субвенції з Державного бюджету на розрахунковий рахунок замовника проводити фінансування видатків на покриття витрат перевізника щодо наданих пільг згідно розрахунків витрат доходів від перевезення пільгової категорії пасажирів та акту звірки на надання пільг.

Відповідно до п.3.4. договору перевізник щомісяця до 5 числа місяця, що настає за звітним, складає акти звіряння розрахунків за затвердженою формою.

Згідно з п.6.1. договору в редакції додаткових угод №52 від 13.02.2015р., №179 від 08.12.2015р. договір вступає в дію з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін договору і діє до 31.12.2015р.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, у період, за який виник спір, сторони перебували у договірних відносинах.

Матеріали справи містять акти звірки на надання пільг №156 від 27.02.2015р. за січень 2015р., №255 від 30.03.2015р. за лютий 2015р., №319 від 28.04.2015р. за березень 2015р., №440 від 29.05.2015р. за квітень 2015р., №515 від 30.06.2015р. за травень 2015р., №599 від 30.07.2015р. за червень 2015р., №737 від 31.08.2015р. за липень 2015р., №834 від 30.09.2015р. за серпень 2015р., №929 від 30.10.2015р. за вересень 2015р., №1028 від 30.11.2015р. за жовтень 2015р., №1147 від 25.12.2015р. за листопад 2015р., що підписані сторонами та скріплені печатками підприємств.

Згідно даних актів зафіксовано наступні обсяги витрат перевізника:

- №156 від 27.02.2015р. (за січень 2015р.) на суму 29727,00 грн., з яких до обліку УСЗН прийнято 17280,00 грн.;

- №255 від 30.03.2015р. (за лютий 2015р.) на суму 25956,00 грн., з яких до обліку УСЗН прийнято 17280,00 грн.;

- №319 від 28.04.2015р. (за березень 2015р.) на суму 69405,00 грн., з яких до обліку УСЗН прийнято 17280,00 грн.;

- №440 від 29.05.2015р. (за квітень 2015р.) на суму 85540,00 грн., з яких до обліку УСЗН прийнято 17280,00 грн.;

- №515 від 30.06.2015р. (за травень 2015р.) на суму 37597,00 грн., з яких до обліку УСЗН прийнято 17280,00 грн.;

- №599 від 30.07.2015р. (за червень 2015р.) на суму 28574,00 грн., з яких до обліку УСЗН прийнято 17280,00 грн.;

- №737 від 31.08.2015р. (за липень 2015р.) на суму 26337,50 грн., з яких до обліку УСЗН прийнято 17280,00 грн.;

- №834 від 30.09.2015р. (за серпень 2015р.) на суму 26211,50 грн., з яких до обліку УСЗН прийнято 17280,00 грн.;

- №929 від 30.10.2015р. (за вересень 2015р.) на суму 24475,50 грн., з яких до обліку УСЗН прийнято 17280,00 грн.;

- №1028 від 30.11.2015р. (за жовтень 2015р.) на суму 25070,50 грн., з яких до обліку УСЗН прийнято 17280,00 грн.;

- №1147 від 25.12.2015р. (за листопад 2015р.) на суму 152089,00 грн., з яких до обліку УСЗН прийнято 27530,00 грн.

Таким чином, загальна сума прийнятих відповідачем до обліку коштів становить 200330,00 грн.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач частково оплатив надані позивачем послуги, а саме 138408,00 грн., залишок боргу з боку відповідача перед позивачем склав 61922,00 грн.

Позивач звернувся до відповідача з претензією №16/2 від 01.06.2016р., в якій повідомив відповідача про існуючу заборгованість за надані послуги з пільгового перевезення громадян автомобільним транспортом у міському сполученні та просив сплатити суму боргу у розмірі 2066332,00 грн.

Листом №05/22-вх.01-1391-411 від 06.06.2016р. відповідач, не заперечуючи факту наявності заборгованості у розмірі 2066332,00 грн. (61922,00 грн. по місту, 144710,00 грн. приміське сполучення), повідомив, що компенсаційні виплати за пільговий проїзд здійснюються за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевими бюджетами та зазначив, що відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», видатки на компенсацію пільгового проїзду не передбачені.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Зокрема, відносини з перевезення пасажирів регулюються спеціальним щодо даного виду правовідносин Законом України «Про автомобільний транспорт».

Відповідно до ст.7 Закону України «Про автомобільний транспорт» забезпечення організації пасажирських перевезень на міських автобусних маршрутах загального користування покладається на виконавчий орган сільської, селищної, міської ради відповідного населеного пункту.

Згідно з ч.1 ст.29 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб'єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

За приписами ч.1 ст.31 Закону України «Про автомобільний транспорт» відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобов'язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під'їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів), розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати.

За змістом ч.1 ст.43 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначення автомобільного перевізника на автобусному маршруті загального користування здійснюється виключно на конкурсних засадах.

Відповідно до ч.1 ст.42 Закону України «Про автомобільний транспорт» договір про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування міському, приміському та міжміському, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), укладається між органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування та автомобільним перевізником і вважається укладеним з моменту його підписання сторонами.

Згідно з ч.ч.1, 2, 4 ст.37 Закону України «Про автомобільний транспорт» пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом. Види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень.

В свою чергу, в силу ч.2 ст.29 Закону України «Про автомобільний транспорт» органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані надати перевізникам, які здійснюють пільгові перевезення пасажирів та перевезення пасажирів за регульованими тарифами, компенсацію відповідно до закону.

Умови відшкодування компенсацій, зокрема, за пільгові перевезення пасажирів автомобільним транспортом перевізникам визначається Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. №256 (далі - Порядок).

Виходячи зі змісту пунктів 2, 2-1 вказаної Постанови розпорядниками коштів місцевих бюджетів щодо розрахунків з постачальниками послуг визначені управління праці та соціального захисту населення, зокрема, таким розпорядником є і відповідач.

Як зазначено у п.1 Порядку, в ньому, відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України, визначається механізм фінансування компенсаційних виплат також й за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

В силу п.2 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення проводиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міста Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі. Забороняється фінансування місцевих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України та ст.526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ст.218 Господарського кодексу України у разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів. Аналогічна приписи містяться у ст. 617 Цивільного кодексу України.

Також у постанові Верховного Суду України від 15.05.2012р. викладена правова позиція, що на підставі частини другої статті 617 Цивільного кодексу України, частини другої статті 218 Господарського кодексу України та рішення Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005р. відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Беручи до уваги викладене, доводи відповідача судом не приймаються.

Наявні у матеріалах справи платіжні доручення та банківські виписки, поряд із актом звіряння розрахунків щодо наданих послуг за період січень-листопад 2015р., який підписано та скріплено печаткою як з боку позивача, так і з боку відповідача, свідчать про відображення у бухгалтерському обліку останнього заборгованості за станом на 05.10.2016р. 61922,00 грн.

Отже, в порушення статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, які передбачають, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, грошове зобовязання відповідача перед позивачем за договором №3 від 22.01.2015р. щодо перевезення та компенсації за пільговий проїзд окремих категорій громадян в міському автотранспорті не виконано у сумі 61922,00 грн.

З огляду на таке, позовні вимоги Приватного підприємства «Луч», м.Лиман (ОСОБА_1) Донецької області, до Управління соціального захисту населення Лиманської (Краснолиманської) міської ради, м.Лиман (ОСОБА_1) Донецької області, про стягнення заборгованості у сумі 61922,00 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на 2016 рік не виправдовує бездіяльність відповідача і не є підставою для звільнення від відповідальності останнього за порушення зобовязання.

Судові витрати підлягають розподілу з урахуванням норм статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Приймаючи до уваги вищевикладене та керуючись ст.ст.1, 4-2, 4-3, 22, 32-38, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного підприємства «Луч», м.Лиман (ОСОБА_1) Донецької області, до Управління соціального захисту населення Лиманської (Краснолиманської) міської ради, м.Лиман (ОСОБА_1) Донецької області, про стягнення заборгованості у сумі 61922,00 грн., задовольнити.

2. Стягнути з Управління соціального захисту населення Краснолиманської міської ради (84401, Донецька область, м.Красний Лиман, вул.Октябрська, б.20-а, , банківські реквізити не зазначено) на користь Приватного підприємства «Луч» (84400, Донецька область, м.Красний Лиман, вул.Свободи, б.110, , п/р№1917, банк філія АТ «Ощадбанк» у м.Донецьк, МФО 335496) заборгованість у сумі 61922,00 грн., а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 1378,00грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В судовому засіданні 11.10.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

5. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його оголошення. Зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.ст.84, 85 Господарського процесуального кодексу України.

6. Повний текст рішення складено та підписано 17.10.2016р.

Суддя О.В. Кротінова