РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2016Справа №910/15065/16

За позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Дочірнього підприємства «КиївГазЕнерджи»

про стягнення 175525,80 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники:

від позивача - Никеруй Т.М. (представник за довіреністю);

від відповідача - Шимко Л.М. (представник за довіреністю).

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указаний позов про стягнення суми санкцій у зв'язку з неналежним виконанням Відповідачем своїх зобов'язань з внесення оплати за отриманий у 2015 році природний газ за договором від 25.06.2015.

Клопотанням від 12.10.2016 Позивач виправив описки у позові, та просив вважати вірною суму пені 135629,64 грн. замість 135629,22 грн., а також усно зауважив про наявність описки (79 замість 80) у копійках у загальній суми позову, тоді як якщо скласти всі складові позову виходить правильна сума - 175525,80 грн.

Відповідач проти позову заперечує частково, вказуючи, що Позивачем не виконувались обов'язки, встановлені п. 3.4 договору щодо повернення Відповідачу до 8го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, примірнику підписаного акту, тому Відповідач не знав чи виник у нього обов'язок розрахуватися за газ, а отже не є можливим встановлення та обрахування строків прострочення виконання грошового зобов'язання, тому нараховані Позивачем санкції є необґрунтованими. Натомість Відповідач здійснив свій контррозрахунок у межах заявлених до стягнення Позивачем санкцій, який додав до відзиву, та який (контррозрахунок) вважає обґрунтованим. У відзиві також заявлено клопотання про зменшення до 50 % суми стягнення пені на підставі ст. 233 ГК України.

У судовому засіданні 05.10.2016 судом оголошувалась перерва на 12.10.16.

Щодо клопотання Відповідача про витребування від Позивача доказів у порядку ст. 38 ГПК України: супровідних листів з відмітками про отримання та фіскальних чеків і описів вкладення пошти, а все разом - на доведення залежності строків оплати від повернення підписаного акту купівлі-продажу газу, то судом дане клопотання відхилено, оскільки встановлено відсутність необхідності витребовувати та досліджувати дані докази, оскільки вони на результат вирішення спору впливу не мають, що буде обгрунтовано судом нижче у рішенні (відсутність залежності строків оплати від повернення підписаного акту).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

На підставі укладеного 25.06.2015 між Позивачем, як продавцем, та Відповідачем, як покупцем, договору № 15-738-Б (далі - Договір), Позивачем протягом липня - грудня 2015 року було поставлено Відповідачу природного газу на суму 45477863,24 грн., що підтверджується залученими до справи копіями актів приймання-передачі природного газу за період липень - грудень 2015 року (підписані, скріплені печатками, зауважень не містять).

Предметом спору є стягнення санкцій (пені, втрат від інфляції та 3% річних) за несвоєчасний розрахунок за проданий Відповідачу газ.

Відповідно до п. 3.3 Договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Згідно з п. 3.4 Договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобов'язується надати Продавцеві підписані та скріплені печаткою Покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути Покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або наддати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підтесаний акт є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами.

За умовами п. 6.1 Договору, оплата за газ здійснюється покупцем включно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки. А у разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі за розрахунковий місяць.

Наявними у матеріалах справи відомостями щодо строків і розмірів здійснених Відповідачем оплат за газ протягом спірного періоду, які визнаються у обома сторонами тому за ст. 35 ГПК України не потребують доведення, підтверджуються факти здійснення Відповідачем оплат у тому числі після 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу.

Відхиляючи заперечення Відповідача щодо залежності настання строку оплати за газ від виконання Позивачем обов'язків, встановлених п. 3.4 Договору, а отже відсутність з боку Відповідача порушення грошового зобов'язання, суд зазначає наступне.

З аналізу вищенаведених та інших умов Договору вбачається, що положення Договору не ставлять зобов'язання оплатити фактично поставлений газ в залежність від повернення підписаних актів приймання-передачі природного газу. Закон таку залежність також не встановлює і Відповідач протилежного не довів.

Натомість, Договір чітко встановлює:

- момент переходу права власності на природний газ від продавця до покупця - у пунктах приймання-передачі (п.3.1);

- момент виникнення зобов'язання з оплати газу - шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. І лише у разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі (п.6.1);

- спосіб визначення кількості фактично переданого природного газу - за показами комерційних вузлів обліку споживачів покупця (п.4.1);

У матеріалах справи наявні копії актів приймання-передачі природного газу за період липень - грудень 2015 року, які підписані сторонами, скріплені печатками та зауважень не містять.

Не є встановлені п. 3.4 та п. 6.1 Договору обов'язки повернути акти та оплатити за поставлений газ зустрічними зобов'язаннями в розмінні ст. 538 ЦК України, натомість обов'язки продавця поставити газ, а покупця його оплатити - носять зустрічний характер. Так само, зустрічний характер носять обов'язки покупця передати продавцю підписані акти, а продавця ці ж акти, за відсутності зауважень, підписати і повернути.

Суд зазначає, що дійсно, пунктом п. 3.4 Договору акти приймання-передачі газу визначаються в якості підстави для остаточних розрахунків сторін, але, з урахуванням змісту п. 6.1 Договору, несвоєчасне підписання продавцем актів приймання-передачі за минулий місяць жодним чином не змінює встановлений конкретний строк оплати поставленого газу. Тобто, настання обов'язку з оплати спожитого газу не прив'язується до моменту підписання вказаних актів.

Отже, пункт 6.1 Договору та його інші положення не ставлять обов'язок Відповідача щомісячно сплачувати за отриманий газ до 20го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, в залежність від дати оформлення відповідного акта приймання-передачі природного газу, тому, у випадку оплати після 20го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, таке прострочення грошового зобов'язання Відповідача за Договором не є пов'язаним з моментом реального підписання відповідного акта.

Умови Договору не містять жодних застережень з цього приводу, зокрема, щодо можливості відліку 20-денного строку оплати з дня підписання акта приймання-передачі газу, тому час підписання сторонами відповідного акта ніяк не впливає на момент виникнення прострочення за грошовим зобов'язанням Відповідача.

При цьому, акти приймання-передачі газу лише фіксують остаточний обсяг переданого газу за минулий місяць, а тому, виходячи з показників своїх комерційних вузлів обліку газу, Відповідач мав усі дані щодо фактичних щомісячних обсягів отриманого природного газу для своєчасного проведення розрахунків з постачальником. Крім того пункт 3.4 Договору зобов'язує саме покупця надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства два примірники акта приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість.

З огляду на наведене, несвоєчасне повернення Позивачем актів приймання-передачі природного газу не є відкладальною умовою в розумінні ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України, а тому наявність або відсутність актів не звільняє Відповідача від обов'язку сплатити вартість фактично поставленого природного газу. І правова позиція, аналогічна вищенаведеній, також була викладена Вищим господарським судом України у постанові від 05.09.2016 у справі № 904/11154/15 за позовом ПАТ «НАК «Нафтогаз України» до ПАТ «Дніпрогаз» про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за порушення грошового зобов'язання.

Крім того, наявність оплат за спірний період, які були внесені Відповідачем, та зарахування яких визнається Позивачем, також свідчить про визнання з боку Відповідача настання строку для розрахунків у тому числі без отримання підписаного з двох сторін акта приймання-передачі газу та обізнаність Відповідача про розмір заборгованості.

Отже, оплата за отриманий у період липень - грудень 2015 року на підставі Договору газ мала бути здійснена Відповідачем шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки, а у разі неповної оплати Відповідач був зобов'язаний остаточно розрахуватися до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, чого Відповідачем дотримано не було, тому, виходячи з положень ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, ч. 2 ст. 193 ГК України, Відповідач є порушником грошового зобов'язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених Договором або законом, та зокрема у вигляді нарахування та стягнення:

- пені на підставі п. 7.2 Договору, ст.ст. 546, 549 ЦК України, але у межах строку, встановленого ч. 6 ст. 232 ГК України та з урахуванням положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»;

- втрат від інфляції і 3% річних за ст. 625 ЦК України.

Розрахунки пені, втрат від інфляції та 3% річних, додані до позову, судом перевірено та визнано обґрунтованими і арифметично правильними, зокрема, оскільки розраховані санкції не перевищують дозволені до нарахування та стягнення згідно умовами Договору та з законом, а їх розмір є доведеним залученими Позивачем до справи вищеописаними доказами, а також відсутністю їх спростування з боку Відповідача.

Тому суд визнає обгрунтовано нарахованими Позивачем суми 135629,64 грн. пені, та 8837,65 грн. 3% річних та 31058,51 грн. втрат від інфляції. При цьому судом враховано, що розрахунок втрат від інфляції Відповідачем було здійснено із дотриманням рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р, а також постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань».

Розглядаючи клопотання Відповідача про зменшення на 50 % розміру пені, що підлягає стягненню у відповідності до ст. 233 ГК України, суд дійшов наступних висновків.

Так стаття 233 ГК України надає право суду у випадку, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, зменшити розмір цих санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Судом встановлено, що Позивач збитків не зазнав, оскільки втрати від знецінення коштів компенсуються йому стягненням інфляційних втрат за ст. 625 ЦК України, та за цією ж нормою йому компенсується плата у вигляді 3% річних за час, який Позивач не міг користуватися коштами.

При цьому, досліджуючи ступінь виконання зобов'язання Відповідачем судом встановлено, що заборгованість за отриманий у липні - грудні 2015 року газ Відповідачем була повністю погашена, що підтверджується і Позивачем.

Тоді як майновий стан Відповідача наразі є тяжким та нестабільним, оскільки Відповідач відноситься до ліцензованих газопостачальників, та на даному ринку у зв'язку із значним підвищенням цін на природний газ споживачі природного газу не мають можливості вчасно та в повному обсязі розрахуватися за послуги з газопостачання (бухгалтерська довідка додана до відзиву), через це Відповідач зіткнувся з проблемою значних неплатежів за спожитий природний газ, та отже виникненням власних дебіторських заборгованостей.

Однак у зв'язку з такою діяльністю Відповідача погіршується і майновий стан Позивача, який вчасно не отримує свої кошти.

А тому, з огляду на все вищенаведене та враховуючи також не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу, та зокрема на необхідність стимулювання Відповідача в інтересах Позивача до вчасного виконання грошових зобов'язань, так і враховуючи обізнаність Позивача, при вступі з Відповідачем у договірні відносини, про особливості отримання коштів Відповідачем для розрахунків, яка закріплена у п. 6.2 Договору, то суд дійшов висновку про можливість зменшення стягуваної суми пені відповідно до ст. 233 ГК України на 50 %.

Отже, позовні вимоги задовольняються у наступних сумах: 67814,82 грн. пені, 8837,65 грн. 3% річних та 31058,51 грн. втрат від інфляції.

Усі інші доводи та заперечення сторін судом розглянуті та відхилені як такі, які на результат вирішення спору (задоволення позову у вказаних сумах) впливу не мають.

Судовий збір за ст. 49 ГПК України покладається на Відповідача у повному розмірі.

Керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Київгазенерджи» (м. Київ, вул. Кіквідзе, 4, літера Б; ідентифікаційний код 39835779) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6; ідентифікаційний код 20077720) 67814 (шістдесят сім тисяч вісімсот чотирнадцять) грн. 84 коп. пені, 8837 (вісім тисяч вісімсот тридцять сім) грн. 65 коп. 3% річних, 31058 (тридцять одну тисячу п'ятдесят вісім) грн. 51 коп. втрат від інфляції, а також 2632 (дві тисячі шістсот тридцять дві) грн. 89 коп. судового збору.

Видати наказ.

У решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 20.10.2016

Суддя Сташків Р.Б.