РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2016№910/12404/15

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В., за участю секретаря судового засідання Роздобудько В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/12404/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЮСК Україна», м. Київ,

до Everest Trading Co., Ltd. (Еверест Трейдинг Ко., Лтд.), м. Нінбо, Китайська Народна Республіка,

Державної служби інтелектуальної власності України, м. Київ, та

Державної фіскальної служби України, м. Київ,

про визнання недійсним патенту України НОМЕР_1 на промисловий зразок та зобов'язання вчинити певні дії,

за участю представників сторін:

позивача - Бідного Є.М. (довіреність від 06.04.2015 №б/н);

Бражник Ж.С. (довіреність від 06.04.2015 №б/н);

відповідача-1 - не з'явився;

відповідача-2 - Саламова О.В. (довіреність від 21.11.2014 №1-8/8564);

відповідача-3 - не з'явився.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮСК Україна» (далі - Товариство) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про:

- визнання недійсним патенту України НОМЕР_1 на промисловий зразок «ІНФОРМАЦІЯ_1» повністю;

- зобов'язання Державної служби інтелектуальної власності України (далі - Служба) внести до Державного реєстру патентів України на промислові зразки (далі - Реєстр) відомості про визнання недійсним патенту України НОМЕР_1 на промисловий зразок «ІНФОРМАЦІЯ_1» повністю та здійснити відповідну публікацію в офіційному бюлетені «Промислова власність»;

- зобов'язання Державної фіскальної служби України (далі - ДФС України) виключити промисловий зразок «ІНФОРМАЦІЯ_1» за патентом України НОМЕР_1 з Митного реєстру об'єктів права інтелектуальної власності (далі - Реєстр) у зв'язку з недійсністю патенту;

- стягнення з Everest Trading Co., Ltd. (Еверест Трейдинг Ко., Лтд.; далі - Компанія) збитків у сумі 33 024 грн.

Позов мотивовано тим, що промисловий зразок «ІНФОРМАЦІЯ_1» за патентом України НОМЕР_1 не відповідає умовам патентоспроможності, передбаченим статтею 461 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та частиною першою статті 6 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки» (далі - Закон), а саме критерію новизни.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.05.2015 порушено провадження у справі.

Служба 01.02.2016 подала суду відзив на позовну заяву, у якому вказала таке: патент України НОМЕР_1 на промисловий зразок «ІНФОРМАЦІЯ_1» був виданий Службою ОСОБА_4 за його заявкою від 07.05.2013 №s201301020; рішенням від 25.10.2013 №1053 було передано право власності на патент України НОМЕР_1 на промисловий зразок «ІНФОРМАЦІЯ_1» Компанії; враховуючи, що прийнята в Україні система експертизи промислових зразків передбачає проведення лише формальної експертизи заявки на промисловий зразок, без проведення кваліфікаційної експертизи (експертизи по суті) промислового зразка на відповідність умовам правової охорони (новизни), а патент на промисловий зразок видається під відповідальність його власника без гарантії чинності патенту - то дії Служби щодо видачі патенту України НОМЕР_1 на промисловий зразок «ІНФОРМАЦІЯ_1» є такими, що повністю відповідають чинному законодавству України.

ДФС України 01.02.2016 подала суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що промисловий зразок «ІНФОРМАЦІЯ_1» за патентом України НОМЕР_1 був виключений з Реєстру 23.07.2015 та в подальшому до Реєстру не вносився на підставі порядку реєстрації у митному реєстрі об'єктів права інтелектуальної власності, які охороняються відповідно до закону, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №648, у зв'язку з виявленням недостовірних відомостей, наведених правовласником у заяві та у доданих до неї матеріалах.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.02.2016 призначено у справі №910/12404/15 судову експертизу об'єктів інтелектуальної власності, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (далі - КНДІСЕ).

До господарського суду міста Києва 09.09.2016 надійшли матеріали справи №910/12404/15 з висновком судового експерта від 19.08.2016 №3870/16-53 (далі - Висновок).

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.09.2016 було поновлено провадження у справі.

05.10.2016 ДФС України подала суду пояснення, в яких вказала таке: Висновок не впливає на повноваження відповідача-3 та не стосується його діяльності, оскільки питання правомірності видачі патенту України НОМЕР_1 на промисловий зразок «ІНФОРМАЦІЯ_1» не відноситься до компетенції органів доходів і зборів; ДФС України подавала суду відзив, в якому повідомила про те, що з Реєстру 23.07.2015 було виключено оспорюваний патент; відповідач-3 просить суд розглядати справу за відсутності представників ДФС України.

Представники позивача у судовому засіданні 17.10.2016 надали пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представник Служби підтримав доводи, викладені у відзиві на позов, поданому суду 01.02.2016 у письмовому вигляді; проти задоволення позовних вимог заперечив.

Представники відповідачів-1,3 у судове засідання не з'явилися; про дату, час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином; відповідач-3 просив розглядати справу без участі повноважних представників.

У підпункті 3.9.2 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи наведене та з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 17.10.2016 без участі представників відповідачів-1,3 за наявними в ній матеріалами (стаття 75 Господарського процесуального кодексу України; далі - ГПК України).

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають значення для розгляду справи по суті, проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-2, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених ГПК України заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно зі статтею 21 ГПК України позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Під поняттям «охоронюваний законом інтерес» (рішення Конституційного суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004) необхідно розуміти прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Як вбачається з матеріалів справи, охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого він звернувся до суду відповідно до вимог чинного в Україні законодавства, полягає в тому, що:

- Товариство є частиною датської групи компаній ЮСК; основним видом господарської діяльності позивача є роздрібна торгівля товарами для дому та саду європейського виробництва;

- 05.01.2015 Товариство заявило до митного оформлення чергові партії товарів для магазинів, зокрема, дерев'яні вішалки для одягу;

- під час здійснення митного оформлення працівниками Київської міської митниці ДФС України було призупинене митне оформлення товарів позивача на 10 днів на підставі статті 399 Митного кодексу України; підставою для винесення такого рішення була наявність у Реєстрі про охоронюваний законом промисловий зразок «ІНФОРМАЦІЯ_1» за № 002409;

- Товариство дізналося, що 25.07.2013 Службою опубліковано відомості про видачу патенту України НОМЕР_1 на промисловий зразок «ІНФОРМАЦІЯ_1»;

- на думку позивача, промисловий зразок не відповідає умовам патентоспроможності, а саме новизні.

Відповідно до частини першої статті 155 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та частини першої статті 420 ЦК України об'єктами прав інтелектуальної власності у сфері господарювання є, зокрема, промислові зразки.

Об'єктом промислового зразка відповідно до частини другої статті 461 ЦК України і пункту 2 статті 5 Закону можуть бути форма, малюнок чи розфарбування або їх поєднання, що визначають зовнішній вигляд промислового виробу.

Набуття права інтелектуальної власності на промислові зразки засвідчується патентом (частина перша статті 462 ЦК України, пункт 5 статті 5 Закону).

Як встановлено судом, Службою за на ім'я ОСОБА_4 було видано патент України НОМЕР_1 на промисловий зразок «ІНФОРМАЦІЯ_1» (перший варіант; другий варіант ; заявка від 07.05.2013 № s201301020; публікація про видачу патенту здійснена в офіційному бюлетені «Промислова власність» від 25.07.2013 № 14).

Рішенням Служби від 25.10.2013 №1053 було зареєстровано передачу права власності на патент України НОМЕР_1 на промисловий зразок «ІНФОРМАЦІЯ_1» Компанії.

Згідно з частиною другою статті 462 ЦК України і пунктом 6 статті 5 Закону обсяг правової охорони, що надається, визначається сукупністю суттєвих ознак промислового зразка, представлених на зображенні (зображеннях) виробу, внесеному до Реєстру (Державний реєстр патентів України на промислові зразки відповідно до статті 1 Закону) і засвідчується патентом з наведеною у ньому копією внесеного до Реєстру зображення виробу. Тлумачення ознак промислового зразка повинно здійснюватися в межах його опису.

Відповідно до статті 461 ЦК України та статті 6 Закону промисловий зразок вважається придатним для набуття права інтелектуальної власності на нього, якщо він є новим. Промисловий зразок є новим, якщо сукупність його суттєвих ознак не стала загальнодоступною у світі до дати подання заявки.

Статтею 18 Закону передбачено, що патент на промисловий зразок видається під відповідальність його власника без гарантії чинності патенту.

Права інтелектуальної власності, зокрема, на промисловий зразок визнаються недійсними з підстав та в порядку, встановлених законом (частина перша статті 469 ЦК України).

Відповідно до підпункту «а» пункту 1 статті 25 Закону патент може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково у разі невідповідності запатентованого промислового зразка умовам патентоспроможності, визначеним цим Законом.

У пункті 5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 5 «Про деякі питання практики призначення судових експертиз у справах зі спорів, пов'язаних із захистом права інтелектуальної власності» зазначено, що згідно з пунктом 6 статті 5 Закону обсяг правової охорони, що надається промисловому зразку, визначається сукупністю суттєвих ознак такого зразка, представлених на зображенні (зображеннях) виробу, внесеному до Державного реєстру патентів України на промислові зразки (далі - Реєстр) і засвідчується патентом з наведеного у ньому копією внесеного до Реєстру зображення виробу; тлумачення ознак промислового зразка повинно здійснюватися в межах його опису.

Згаданий опис промислового зразка є документом, що складається заявником та не публікується. Правилами розгляду заявки на промисловий зразок не передбачено при проведенні експертизи заявки обов'язкового приведення переліку суттєвих ознак, зазначених заявником у такому описі, у відповідність із зображенням виробу, яке міститься в матеріалах заявки. Отже, сам лише опис промислового зразка не може вважатися джерелом визначення суттєвих ознак такого зразка та обсягу правової охорони промислового зразка, на який видано патент.

Таким чином, на час подання позову, пов'язаного із захистом права власності на промисловий зразок, не існує правовстановлювального документа, що містив би в словесній формі перелік суттєвих ознак промислового зразка, на який видано патент. Відтак вирішення питань, пов'язаних з визначенням сукупності суттєвих ознак промислового зразка, представлених на зображенні виробу, внесеному до Реєстру, потребує спеціальних знань, а отже, призначення судової експертизи.

Крім того, перед судовим експертом можуть бути поставлені питання, зокрема, про: наявність новизни промислового зразка на дату подання заявки на видачу патенту або, якщо заявлено пріоритет, на дату пріоритету (у порівнянні із протиставленим промисловим зразком); виготовлення конкретного виробу з використанням усіх суттєвих ознак промислового зразка; наявність у складі зображення виробу, внесеного до Реєстру, інших охоронюваних об'єктів права інтелектуальної власності (торговельні марки, комерційні найменування, географічні зазначення походження товарів, твори образотворчого мистецтва тощо).

Згідно з частиною першою статті 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.02.2016 призначено у справі №910/12404/15 судову експертизу об'єктів інтелектуальної власності, проведення якої доручено КНДІСЕ.

На вирішення експертизи було поставлено таке питання: «Чи стала сукупність суттєвих ознак промислового зразка «ІНФОРМАЦІЯ_1» за патентом України НОМЕР_1 загальнодоступною у світі до дати подання заявки на його реєстрацію, а саме до 07.05.2013?».

До господарського суду міста Києва 09.09.2016 надійшли матеріали справи №910/12404/15 з Висновком, в якому зазначено, що згідно з наданими на дослідження матеріалами сукупність суттєвих ознак промислового зразка «ІНФОРМАЦІЯ_1» за патентом України НОМЕР_1 стала загальнодоступною у світі до дати подання заявки на його реєстрацію, а саме до 07.05.2013.

Отже, судовим експертом встановлено, що на момент подання заявки промисловий зразок по суті не відповідав умовам патентоспроможності, а саме новизні.

Відповідно до частини першої статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (частина друга статті 32 ГПК України).

Частиною п'ятою статті 42 ГПК України передбачено, що висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом.

Сукупність зібраних у справі доказів свідчить про те, що спірний промисловий зразок не відповідає такій умові патентоспроможності як новизна.

Таким чином, на підставі досліджених матеріалів справи, результатів судової експертизи і пояснень сторін суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання недійсним повністю патенту України НОМЕР_1 на промисловий зразок є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 1 статті 2 Закону Установа (Служба) забезпечує реалізацію державної політики у сфері охорони прав на корисні моделі і промислові зразки, для чого, зокрема забезпечує опублікування офіційних відомостей про названі об'єкти права інтелектуальної власності.

При визнанні патенту чи його частини недійсними Установа повідомляє про це у своєму офіційному бюлетені; патент або його частина, визнані недійсними, вважаються такими, що не набрали чинності, від дати публікації відомостей про видачу патенту (пункти 3 і 4 статті 25 Закону).

Згідно з пунктом 1.2 статті 1 Положення про Державний реєстр патентів України на промислові зразки (далі - Положення), затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 12.04.2001 № 290 (зі змінами і доповненнями), Державний реєстр патентів України на промислові зразки - це сукупність офіційних відомостей щодо державної реєстрації патентів України на промислові зразки, які постійно зберігаються на електронному та/або паперовому носіях.

Пунктом 2.2 статті 2 Положення передбачено, що у процесі ведення реєстру до нього вносяться відомості, зокрема щодо визнання патенту недійсним повністю або частково.

Підставою для внесення відомостей до реєстру відповідно до пункту 2.3 статті 2 Положення є, зокрема, рішення судових органів.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну службу інтелектуальної власності, затвердженого Указом Президента України від 08.04.2011 № 436/2011, Служба відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, організує в установленому порядку експертизу об'єктів права інтелектуальної власності, видає патенти на об'єкти права інтелектуальної власності, веде державні реєстри об'єктів права інтелектуальної власності, видає офіційні бюлетені з питань інтелектуальної власності.

За таких обставин, зважаючи, що позовна вимога до Служби є похідною від вимоги про визнання недійсним патенту України на промисловий зразок, то вона підлягає задоволенню повністю.

Що ж до позовної вимоги про виключення промислового зразка «ІНФОРМАЦІЯ_1» за патентом України НОМЕР_1 з Реєстру, то провадження у справі в цій частині підлягає припиненню, виходячи з такого.

Відповідно до пункту 11 частини першої статті 80 ПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

У пункті 4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 11 частини першої статті 80 ГПК України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Господарським судом міста Києва встановлено, що 23.07.2015 промисловий зразок «ІНФОРМАЦІЯ_1» було виключено з Реєстру, тобто після подання позовної заяви до господарського суду міста Києва (14.05.2015) та станом на дату розгляду справи така інформація в Реєстрі відсутня.

Таким чином, між позивачем та відповідачем-3 відсутні неврегульовані питання.

Враховуючи викладене, господарський суд міста Києва вважає за можливе припинити провадження у справі в частині зобов'язання ДФС України виключити промисловий зразок «ІНФОРМАЦІЯ_1» за патентом України НОМЕР_1 з Реєстру.

Що ж до позовної вимоги про стягнення з відповідача-1 збитків у сумі 33 024 грн., то слід вказати таке.

На думку Товариства, Компанія у зв'язку з недобросовісною реєстрацією промислового зразка у Реєстрі, завдала значних збитків позивачу, а саме;

- 19 440 грн. послуги митного терміналу (стоянка);

- 9 440 грн. послуги митного терміналу (в/м), послуги митного терміналу (стоянка);

- 4 144 грн. послуги зберігання товару СТЗ, послуги перевантаження, заповнення та оформлення ЄУД для розміщення на СТЗ в ВМО.

В підтвердження понесення вказаних збитків позивачем подано суду рахунки-фактури (а.с. 45-52, том І), які були виставлені приватним акціонерним товариством «Орії» (далі - ПрАТ «Орії»).

Згідно із частиною першою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною другою статті 224 ГК України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Разом з тим, із вказаних рахунків-фактур неможливо встановити, що ПрАТ «Орії» надавалися послуги на суму 33 024 грн. Товариству саме у зв'язку із припиненням митного оформлення товару (дерев'яних вішалок для одягу) через наявність у Реєстрі інформації про охоронюваний законом промисловий зразок «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Крім того, позивач не подав суду жодного документального підтвердження того, що ним були оплачені вказані рахунки-фактури.

Згідно зі статтею 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Таким чином, стягнення збитків є видом цивільно-правової відповідальності.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

Слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд України при здійсненні касаційного перегляду судових рішень у справах про відшкодування збитків (постанова Верховного Суду України від 30.05.2006 зі справи № 42/266-6/492).

Разом з тим, позивачем документально не підтверджено наявність жодного елементу складу цивільного правопорушення, який би став підставою для стягнення збитків у сумі 33 024 грн.

Слід зазначити, що посилання Товариства на статтю 27 Закону є недоречним, оскільки у даній нормі вказано, що суди розв'язують спори, зокрема, про компенсацію.

Отже, у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача-1 збитків слід відмовити.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на Компанію пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 43, 49, пунктом 11 частини першої статті 80, статтями 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Припинити провадження у справі в частині позовних вимог про зобов'язання Державної фіскальної служби України виключити промисловий зразок «ІНФОРМАЦІЯ_1» за патентом України НОМЕР_1 з Митного реєстру об'єктів права інтелектуальної власності у зв'язку з недійсністю патенту.

3. Визнати патент України НОМЕР_1 на промисловий зразок «ІНФОРМАЦІЯ_1», володільцем якого є Everest Trading Co., Ltd. (Еверест Трейдинг Ко., Лтд.) (315613, Китай (CN), Ксідіан Таун, Нінгхай, Нінбо, Джангйао стріт), недійсним.

3. Зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України (03680, вул. В. Липківського, 45; ідентифікаційний код 37552556) внести зміни до Державного реєстру патентів України на промислові зразки про визнання недійсним патенту України НОМЕР_1 на промисловий зразок «ІНФОРМАЦІЯ_1» та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність».

4. Стягнути з Everest Trading Co., Ltd. (Еверест Трейдинг Ко., Лтд.) (315613, Китай (CN), Ксідіан Таун, Нінгхай, Нінбо, Джангйао стріт) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання даного судового рішення, на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ЮСК Україна» (01042, м. Київ, вул. Патріса Лумумби, 21; ідентифікаційний код 37642136) 2 436 (дві тисячі чотириста тридцять шість) грн. судового збору за подання позовної заяви та 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

5. Після набрання рішенням законної сили видати відповідні накази.

6. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 24.10.2016.

Суддя О. Марченко