ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.10.2016 Справа № 920/926/16

Господарський суд Сумської області, у складі судді Джепи Ю.А., при секретарі судового засідання Галашан І.В., розглянувши матеріали справи № 920/926/16:

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю СУМИГАЗ ЗБУТ,

м. Суми,

до відповідача: Головного управління Національної поліції в Сумській області,

м. Суми,

про стягнення 51 964 грн. 01 коп.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність від 23.03.2016 № 83),

від відповідача: не зявився.

Суть спору: позивач просить суд стягнути з відповідача 51 553 грн. 21 коп. основного боргу за поставлений природний газ та 410 грн. 80 коп. 3 % річних, а також судові витрати, повязані з розглядом справи.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, письмового відзиву на позов не подав, надіслав заяву (факсограму) від 25.10.2016 № 350/26/03-2016, в якій просить суд здійснювати розгляд справи без його участі.

Враховуючи час, наданий сторонам для підготовки до судових засідань в даній справі та для подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності судового процесу, вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку та встановлений ст. 69 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду справи, суд дійшов висновку, що є підстави для розгляду справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та оцінивши надані докази, суд встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумигаз збут» поставило Головному управлінню Національної поліції в Сумській області природний газ на загальну суму 51 553 грн. 21 коп.

Факт отримання відповідачем послуг підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу, а саме: від 30.04.16 № СМЗ00007186 на суму 31 493 грн. 78 коп., від 31.05.16 № СМЗ00007675 на суму 4 821 грн. 53 коп., від 30.06.16 № СМЗ00008081 на суму 4 616 грн. 35 коп., від 31.07.16 № СМЗ00008467 на суму 4 789 грн. 96 коп., від 31.08.16 № СМЗ00009748 на суму 5 831 грн. 59 коп.,

Як зазначає позивач у своєму позові відповідні поставки природного газу відповідачу були здійснені згідно усних домовленостей між сторонами даного спору.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Згідно приписів ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, якою передбачено, що, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст. 639 вказаного Кодексу, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

За умовами ст. 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

З матеріалів справи вбачається, що сторони угоду на постачання природного газу оформили шляхом вчинення конклюдентних дій, а саме - в силу загальних приписів цивільного законодавства замість відповіді про прийняття пропозиції укласти договір контрагент може вчинити дії по виконанню зазначених в пропозиції (оферті) умов договору, зокрема, прийняти товар, сплатити відповідні суми тощо. Вчинення таких конклюдентних дій означає згоду на укладання договору. Позивачем обовязок щодо постачання природного газу виконано, оскільки претензій щодо якості чи кількості поставленого природного газу від відповідача на адресу позивача не надходило, а відповідач, у свою чергу, в порушення свого зобовязання та чинного законодавства не оплатив поставлений йому природний газ. Тобто, між сторонами виникли правовідносини з договору поставки.

Відповідно до частин 1-2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Підписання та скріплення печаткою відповідачем актів приймання-передачі природного газу, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і які відповідають вимогам, зокрема, статті 9 вище зазначеного Закону та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 та фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення у відповідача обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Постачання природного газу відбулось в результаті господарсько-правових відносин, на підставі угоди на постачання природного газу, яка була укладена шляхом вчинення конклюдентних дій.

Відповідно до абз. 1 п. 3.3. Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» у господарських відносинах правочин (договір), як правило, вчиняється шляхом складання документа (документів), що визначає (визначають) його зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах. Для вчинення правочинів органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють у межах повноважень, наданих їм законом, іншим нормативно-правовим актом або установчими документами.

Наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 Цивільного кодексу України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину (п. 3.4. Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними»).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 19.08.2014 у справі № 5013/492/12, схвалення правочину може відбутися, як у вигляді певних поведінкових актів, так і в формі мовчазної згоди.

У даному випадку, схвалення правочину відповідачем підтверджується відсутністю будь-яких зауважень щодо його змісту в актах приймання-передачі природного газу.

Відповідно до ст. 237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, наявність прізвища, ініціалів, підпису та печатки відповідача на актах приймання-передачі природного газу від 30.04.16 № СМЗ00007186 на суму 31 493 грн. 78 коп., від 31.05.16 № СМЗ00007675 на суму 4 821 грн. 53 коп., від 30.06.16 № СМЗ00008081 на суму 4 616 грн. 35 коп., від 31.07.16 № СМЗ00008467 на суму 4 789 грн. 96 коп., від 31.08.16 № СМЗ00009748 на суму 5 831 грн. 59 коп. є свідченням наділення зазначеної в самому акті особи повноваженнями на представництво інтересів відповідача.

Наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені, унеможливлює визнання такого правочину недійсним. Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Враховуючи, що сума боргу в розмірі 51 553 грн. 21 коп. за поставлений природний газ за період з квітня по серпень 2016 року відповідачем не заперечується та останнім не надано суду доказів про погашення боргу, а також враховуючи, що відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, позовні вимоги позивача в сумі 51 553 грн. 21 коп. є обґрунтованими, підтверджуються наданими суду доказами та підлягають задоволенню.

Крім того, позивач нарахував відповідачу 410 грн. 80 коп. 3 % річних за період з 11.05.2016 по 15.09.2016.

Положеннями ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач прострочив виконання зобовязання по оплаті поставленого природного газу за відповідними актами приймання-передачі природного газу, тому вимога про стягнення з відповідача 410 грн. 80 коп. 3 % річних за період з 11.05.2016 по 15.09.2016. є правомірною, обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що спір між сторонами виник в результаті неправомірних дій відповідача, суд дійшов висновку про відшкодування позивачеві суми сплаченого судового збору в розмірі 1378 грн. 00 коп. за рахунок відповідача відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Сумській області (40000, м Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 23, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумигаз збут» (40000, м. Суми, вул. Береста, 21, ) 51 553 грн. 21 коп. основного боргу за поставлений природний газ за період з квітня по серпень 2016 року, 410 грн. 80 коп. 3 % річних, а також 1378 грн. 00 коп. судових витрат.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 26.10.2016.

Суддя Ю.А. Джепа