ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2016 року Справа № 904/4782/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Березкіної О.В. ( доповідач)

Суддів: Іванова О.Г., Дармін М.О.

При секретарі Логвіненко І.Г.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність б/н від 02.01.2016 р.

від відповідача: ОСОБА_2 , довіреність №14-359 юр від 16.09.2016 р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛПРОМПРОЕКТ", м. Одеса, Одеська область,

на рішення господарського суду Дніпропетровської областівід 11.08.2016р. у справі № 904/4782/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛПРОМПРОЕКТ", м. Одеса, Одеська область,

до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал КривийРіг", м. КривийРіг, Дніпропетровська область,

про стягнення 7 472 485,21 грн.

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2016 року (суддя Золотарьова Я.С.) у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛПРОМПРОЕКТ"- відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕЛПРОМПРОЕКТ", звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування своєї скарги позивач посилається на те, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт вважає, що обєктивного, справедливого і неупередженого розгляду справи не відбулось, оскільки суд незаконно позбавив позивача взагалі права не лише на задоволення вимог, але й взагалі на предявлення вимог щодо стягнення курсової різниці, справу розглянуто поверхнево, з урахуванням лише інтересів та тверджень відповідача, докази належним чином не досліджені, не надано належної правової оцінки в сукупності з іншими матеріалами справи.

Судом було обмежено право позивача на судовий захист. Так, судом здійснено висновок про те, що нібито під час розгляду справи № 904/10002/15 позивач не скористався своїм правом на стягнення з відповідача курсової різниці. А оскільки по вказаній справі нібито позивачем стягнуто в повному обсязі основна заборгованість за договором, отже позивач втратив право на судовий захист своїх інтересів, які полягають у стягненні курсової різниці в межах одного і того же договору, за яким вже стягнуто основну заборгованість. Тим більше, що у випадку як в справі №904/4782/16, позивач обєктивно не мав можливості заявити позовні вимоги про сплату курсової різниці в межах справи № 904/10002/15, оскільки в договір закладено відкладальну умову, тому позивача було позбавлено права на справедливий, обєктивний та всебічний розгляд справи, і взагалі справа залишилась фактично не розглянутою , оскільки висновок про втрату права на заявлення вимог про стягнення курсової різниці в звязку з стягненням з відповідача основної заборгованості за договором є основною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Скаржник посилається на те, що за першу партію обладнання, яка була оплачена відповідачем, було видано коригувальний рахунок та відповідачем сплачено курсову різницю, саме по тим самим засувкам (які нібито поставлені без російського електроприводу). При цьому, відповідачем жодних претензій щодо недопоставки електроприводу, або щодо незаконного стягнення курсової різниці, добровільно сплаченої відповідачем на частину обладнання, від відповідача не надходило як в межах цієї справи, так і в межах справи № 904/10002/15.

Відповідач цю суму повернути не намагався, ніяких вимог щодо її повернення не висував, що є прямим доказом належного виконання позивачем своїх обовязків, а також згоди відповідача з умовами, викладеними в п.4.2 договору № 4105. Судом це питання проігноровано, задоволено заяву відповідача про те, що нібито цей платіж був помилковим , при тому, що п.4.2 договору є дійсним і його ніхто не визнав недійсним.

Також скаржник посилається на те, що суд зобовязаний був розглядати справу по суті, виходячи саме з того, що курсова різниця ( яка може і не утворитись) не відноситься до основного боргу за договором №4105, є по суті додатковим боргом, що виникає за певних умов, а також виходячи з того, що вимоги про стягнення курсової різниці обєктивно не можуть згідно умов договору бути заявлені одночасно з вимогами про стягнення основної заборгованості, тобто єдиною можливістю захистити права на отримання курсової різниці за договором №4105 є подання заяви про стягнення заборгованості зі сплати курсової різниці, є подання окремого позову.

Всі ці обставини на думку позивача, є підставою для скасування рішення суду та задоволення позову.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05 вересня 2016 року апеляційна скарга була прийнята до розгляду, розгляд справи було призначено у судовому засіданні на 10 жовтня 2016 року.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10 жовтня 2016 року розгляд апеляційної скарги було відкладено за клопотанням позивача та призначено до розгляду на 24 жовтня 2016 року.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду скасувати та задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити без змін рішення суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 04.12.2014 року між Публічним акціонерним товариством АрселорМіттал Кривий Ріг (замовник - відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю ЕЛРОМПРОЕКТ (підрядник - позивач) було укладено договір на виконання робіт на обєкті Реконструкція системи киснепостачання конвертерного цеху. Відновлення реципієнтів станції кисню (далі - договір № 4105).

Пунктом 1.1. договору № 4105 передбачено, що підрядник у межах договірної ціни виконує власними і залученими силами (по узгодженню із замовником на умовах, передбачених п.8.1.) роботи, що передбачені в специфікації робіт (додаток № 1), на обєкті: Реконструкція системи киснепостачання конвертерного цеху. Відновлення реципієнтів станції кисню у повному обсязі основних та супутніх робіт (далі роботи) відповідно умовам технічного завдання № 62-04-46 від 23.04.2014 (додаток № 3).

Згідно п.2.1., 2.2. договору № 4105 договірна ціна робіт, доручених для виконання підряднику, розрахована на рівні конкурсної пропозиції підрядника та обмежується 31200000,00 грн. з ПДВ.

Договірна ціна включає всі основні й супутні роботи згідно Специфікації робіт (додаток № 1) та технічного завдання № 62-04-46 від 23.04.2014 (додаток № 3) з прийманням обєкту в експлуатацію, в тому числі:

- проектні роботи;

- поставка обладнання: перелік, найменування та вартість обладнання, що має імпортне походження/складову, викладено у Додатку № 2 (специфікація обладнання). Ціна обладнання у контракті обмежена сумою 11 960 997,60 грн. з ПДВ;

- будівельно-монтажні роботи;

- пусконалагоджувальні роботи;

До договору було зокрема підписано: Специфікацію обладнання, що має імпортне походження/складову (додаток №2 до договору) (том 1 а.с. 60); Технічне завдання №62-04-46 від 23.04.2014 яке було розроблено та затверджено відповідачем, але було підписано сторонами у якості додатку №3 до договору (том 1 а.с. 64-79).

Відповідно до п. 4.1 договору передбачено, що замовник здійснює проміжні перерахунки за роботи протягом 45-ти календарних днів після підписання замовником повного пакету документів на оплату згідно виконаних етапів робіт вказаних у специфікації(додаток№1). Дана оплата здійснюється:

- у розмірі 90 відсотків від вартості етапу фактично виконаних робіт на підставі довідки форми КБ-3 (затвердженої Наказом Міністерства регіонального розвитку №293 від 05.07.2013, ДСТУ Б Д. 1.1.-1:2013, додаток Т) та засвідченої підписами уповноважених представників сторін;

- 10% від фактично виконаних робіт замовник сплачує підряднику протягом 45 діб після повного виконання обємів робіт за цим договором та підписання акту (декларації) про готовність обєкту до експлуатації

Позивач на виконання договору поставив відповідачу обладнання згідно специфікації за договором на загальну суму 11 951 553,60 грн. з ПДВ. Згідно актів на обладнання (а.с.86, 89, 92, 95, 99, 104, 111 т. 2), зазначений розмір заборгованості також підтверджується підписаним між сторонами актом звіряння, який знаходиться в матеріалах справи №904/10002/15.

Оскільки відповідач не виконував належним чином свої зобовязання за договором в частині оплати виконаних робіт та поставленого обладнання, позивач звернувся до господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на його користь суму несплаченої вартості виконаних робіт та поставленого обладнання в розмірі 20 984 568,23 грн., у т.ч. ПДВ 20% - 497 428,04 грн., суми 3% річних у розмірі 191 397,87 грн., суми інфляційних за час прострочення оплати вартості виконаних робіт в розмірі 136 834,72 грн., а усього 21 312 800,82 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 27.01.2015 позовні вимоги публічного акціонерного товариства "АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ" до товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛПРОМПРОЕКТ" задоволено повністю, стягнуто з останнього на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛПРОМПРОЕКТ" заборгованість в розмірі 20 984 568,23 грн., 252806,12 грн. - 3 % річних, 590545,09 грн. інфляційних втрат та витрати по сплаті судового збору у розмірі 206700,00 грн.

Статтею 35 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Звертаючись до господарського суду із позовом про стягнення 7472485, 21 грн., з яких 7113610,84 грн. основної заборгованості за договором № 4105 від 04.12.2014 року, 58946,90 грн. три відсотки річних, 299927,47 грн. інфляційні втрати, позивач посилався на неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором на виконання робіт №4105 від 04.12.2014 року в частині доплати курсової різниці, яка повинна відбуватися автоматично і не потребує додаткового узгодження сторін, є обовязковою для сторін ( у тому числі для оплати покупцем) і яку позивач нарахував відповідно до п. 4.2 договору за поставку обладнання, що має імпортну складову. Несплата відповідачем курсової різниці призвела до утворення заборгованості в сумі 7113610,84 грн., на яку позивач нарахував три відсотки річних та інфляційні втрати.

Під час розгляду справи позивач неодноразово зменшував позовні вимоги, останній раз подав заяву про зменшення розміру позовних вимог № 5407 від 26.07.2016 року, згідно змісту якої, позивач зменшив позовні вимоги щодо сплати відповідачем курсової різниці нарахованої на вартість продукції, щодо якої позивач не зміг надати докази її імпортного походження (складової) до суми 7066319,33 грн., і відповідно 289 995,43 грн. інфляційного збільшення, 91 767,48 грн. 3% річних.

Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, вказана продукція визначена у п.п. 1 та 2 пункту 2.2., п.п. 3, 4, 5 пункту 10.2, п.п. 3, 4, 5 пункту 12.3.2 специфікації № 2 до договору № 4105.

Щодо іншої продукції, поставленої позивачем згідно вказаної специфікації № 2, то на думку позивача імпортне походження (складова) вказаного обладнання підтверджено доданими до матеріалів справи доказами, а саме паспортами на поставлене обладнання та іншими письмовими доказами.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, господарський суд першої інстанції виходив з того, що рішенням господарського суду від 27.01.2016 позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛПРОМПРОЕКТ" до публічного акціонерного товариства "АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ" задоволено повністю, та стягнуто з останнього на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛПРОМПРОЕКТ" заборгованість в розмірі 20 984 568,23 грн., 252 806,12 грн. - 3 % річних, 590 545,09 грн. інфляційних втрат. При цьому, позивач, ані у день поставки обладнання, ані звертаючись до суду з позовом у справі №904/10002/15, не скористався своїм правом здійснити перерахунок ціни обладнання з урахуванням курсової різниці та заявив до стягнення заборгованість за договором у сумі 20 984 568,23 грн., що утворилась при виконанні договору № 4105 від 04.12.14 в повному обсязі, з нарахуванням інфляційних втрат та 3 % річних.

Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що належних та допустимих доказів імпортного походження/наявності імпортної складової обладнання, на яке позивачем нараховується доплата обумовлена валютними коливаннями (курсова різниця), в розумінні ст. 34 ГПК України, позивачем не надано.

У звязку з встановленням судом відсутності підстав для сплати відповідачем курсової різниці в розмірі 7 066 319,33 грн., суд першої інстанції відмовив і у стягненні трьох процентів річних та інфляційних втрат на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Як вже було встановлено судом, рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 27.01.2015 року з публічного акціонерного товариства "АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛПРОМПРОЕКТ" стягнута заборгованість в розмірі 20 984 568,23 грн., до складу якої ввійшла заборгованість за поставлене обладнання на суму 11 951 553,60 грн. з ПДВ. згідно актів на обладнання, а також 252 806,12 грн. - 3 % річних, 590 545,09 грн. інфляційних втрат та витрати по сплаті судового збору у розмірі 206 700,00 грн.

Предметом розгляду даного спору є обов'язок відповідача сплатити на користь позивача суму доплати (курсової різниці) за поставлене на підставі договору на виконання робіт №4105 від 04.12.2014року обладнання, що має імпортне походження ( складову).

Відповідно до пункту 4.2. договору сторони, керуючись положеннями статей 524, 533 Цивільного кодексу України, встановили еквівалент ціни обладнання, що має імпортне походження/ або складову по договору без ПДВ у іноземній валюті у сумі 602 265,74 Євро, відносно Міжбанківського курсу продажу, що становить 16,55 грн./1 Євро, на дату розрахунку вартості обладнання імпортного походження/або складову 07.10.2014 року.

У відповідності до специфікацій №2 до договору №4105 від 04.12.2014 року ціна на товар визначалась з врахуванням курсу Євро до гривні (1 Євро -16,55 грн.).

Сторони узгодили, що у разі зміни поточного обмінного Міжбанківського курсу гривні до Євро на дату оплати (більше ніж на 3 % в більшу чи меншу сторону) по відношенню до Євро, зазначеного у даному договорі, ціна обладнання імпортного походження/ або складову та сума даного договору підлягає пропорційній зміні. Така зміна буде відбуватися автоматично і не потребує додаткового узгодження сторін і буде обовязковою для сторін (у тому числі для оплати покупцем).

Сторони в такому разі проводять такий перерахунок ціни обладнання імпортного походження / або складової та суми даного договору за формулою:

Ц1=Ц0*К1/К0,

де Ц1 ціна обладнання у гривнях, що підлягає сплаті; Ц0 ціна обладнання у гривнях на дату 07.10.2014 року; К0 курс гривні до Євро на дату 07.10.2014 року; К1 курс гривні до Євро на робочий день, передуючий дню оплати.

Сторони узгодили, що оплата здійснюється наступним чином:

При зменшенні Міжбанківського курсу, встановленого на останній робочий день, що передує дню оплати, у порівнянні із курсом, встановленим на 07.10.2014, що становив16,55 гривні(ень) за 1,00 Євро, оплата здійснюється з урахуванням такої зміни. Коригувальний рахунок оформлюється продавцем після проведення платежу.

При збільшенні Міжбанківського курсу в останній робочий день, що передує дню оплати, у порівнянні із курсом, встановленим на 07.10.2014 року, що становив 16,55 гривень за 1,00 Євро, оплата здійснюється без перерахунку зміни вартості продукції з подальшою доплатою на підставі коригувального рахунку протягом 15 календарних днів з дати отримання покупцем коригувального рахунку.

Таким чином, виходячи з умов договору, та позовної заяви позивача, доказуванню підлягає факт поставки обладнання, яке має імпортне походження або складову.

Як вбачається із специфікації обладнання, що має імпортне походження ( складову), яка є додатком № 2 до договору № 4105 від 04.12.2014 року, передбачена поставка наступного обладнання: закладна конструкція ЗК14, манометр показуючий, засувка31нж940нж ДУ 400 РУ 4,0, засувка 31нж940нж ДУ 150 РУ 4,0, закладна конструкція ЗК14, манометр показуючий, таль ручна шестеренна передвижка г/п 2т, Нпод=3м, вимикач з плоскою кнопкою, грибоподібний вимикач, корпус, шафа управління реципієнтної ШУР, Щіт ЩЗ, вимикач автоматичний АП50Б-3МТ-У2, акумулятор 12В.7А, інфрачервоний детектор зовнішньої установки, прилад приймально-контрольний охоронно-пожежний, світлозвуковий оповіщувач, телефонний комунікатор.

При цьому, як пояснив в судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача, на вартість продукції, визначеної у п.п. 1 та 2 пункту 2.2., п.п. 3, 4, 5 пункту 10.2, п.п. 3, 4, 5 пункту 12.3.2 специфікації № 2 до договору № 4105 були зменшені позовні вимоги щодо сплати курсової різниці нарахованої на вартість продукції, оскільки позивач не зміг надати докази її імпортного походження (складової) .

Щодо іншого поставленого обладнання, відносно якого існує спір колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з специфікації, підрядник поставив задвижку 31нж940нж ДУ 400 РУ 4,0, та задвижку 31нж940нж ДУ 150 РУ 4,0 ( мовою оригіналу).

Зі змісту паспорту на Задвижку 31нж940нж ДУ 400 РУ 4,0 та Паспорту на Задвижку 31нж940нж ДУ 150 РУ 4,0 з вкладеннями до них, вбачається, що підприємством-виробником вказаної продукції є (мовою оригіналу): ПАО Армапром, ул. Хорольская, 35, г. Миргород, Полтавской обл., Украина, 37600, що свідчить про виробництво вказаного обладнання на території України та спростовує доводи позивача про його імпортне походження.

В обґрунтування своїх доводів позивач посилається на те, що використання означених засувок без їх обладнання трьохфазними двигунами-електроприводами змінного струму, які виробляються на території Російської Федерації, неможливо, тобто, у складі означеного обладнання присутня імпортна складова у вигляді електродвигунів виробництва РФ.

Оскільки означені засувки встановлені позивачем у комплекті з трьохфазними двигунами-електроприводами змінного струму, що підтверджується наданими ним фотографіями і які експлуатуються відповідачем, і саме їх сумісне функціонування передбачене технічним завданням, то позивач вважає, що означені засувки є обладнанням, яке має імпортну складову, що є підставою для стягнення курсової різниці.

Як вбачається з наданого позивачем паспорту ТЭ099,088-00М ПС на електроприводи з двосторонньою муфтою типів А.Б,В,Г.Д вибухозахищених, виробником зазначено ЗАТ «Тулаелектропривод».

Призначення електроприводу - для використання для комплектації запорної трубопровідної арматури загальнопромислового призначення, яка встановлюється в закритих приміщеннях, під накриттям та на відкритому повітрі ( л.с. 119 т.2)

Позивач стверджував, що вищевказані засувки йдуть у комплекті з трьохфазними двигунами-електроприводами змінного струму.

Дійсно, відповідно до технічного завдання, засувки повинні бути електрифікованими. Але, хоча додаток № 3 до договору „Технічне завдання містить вказівку на електропривод, яким повинні бути укомплектовані засувки, дане обладнання відсутнє у специфікації обладнання, що має імпортне походження, яке викладена у додатку № 1 до договору. Дана специфікація не містить даних про те, що засувки поставляються саме в комплекті з електроприводом.

Відповідно до умов Технічного завдання (додаток № 3) позивачем виконуються підрядні роботи. Щодо поставки обладнання, то його перелік визначено додатком № 2.

Листи, які надає позивач на підтвердження того, що трьохфазні двигуні-електроприводи змінного струму придбані ним саме для виконання договору № 4105 від 04.12.2014, не є належними доказами, оскільки доказів їх направлення на адресу ЗАТ «Тулаелектроприврод позивачем не надано.

Відповідно до статті 179 Цивільного кодексу України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Кожна річ розглядається як самостійний об'єкт цивільного права. Водночас така річ може бути частиною іншої речі - складної речі, і являти собою складову частину цієї складної речі. Складна річ - це сукупність різнорідних простих речей, що складають одне ціле завдяки їх використанню за спільним призначенням.

По означеній справі позивач вважає, що зазначення у специфікації до договору Задвижка 31нж940нж ДУ 400 РУ 4,0 та Задвижка 31нж940нж ДУ 150 РУ 4,0 (мовою оригіналу) свідчить про те, що вона не може бути відокремлена від двигунів з електроприводами змінного струму, які і є імпортною складовою, і є одним цілим.

Проте, як вбачається з паспорту на зазначені засувки, а саме, п. 1.2.10, вони можуть бути виконані за типом управління як під електропривод, так і з ручним управлінням ( маховик, редуктор), а оскільки у специфікації не зазначено, що здійснюється поставка засувок саме під електропривод, доказів поставки трьохфазних двигунів з електроприводами змінного струму позивач не надав, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено імпортна складова у означеному обладнанні.

Означене також підтверджується наданими позивачем накладними про постачання приватним підприємством «Промарматура» на адресу позивача засувки 31нж940нж ДУ 400 РУ 4,0 та засувки 31нж940нж ДУ 150 РУ 4,0, в комплекті з електроприводом В-Г-03, комплектно з відповідними фланцями та кріпленням ( а.с. 69).

В той же час, специфікація до договору, зазначає поставку позивачем на адресу відповідача лише засувки 31нж940нж ДУ 400 РУ 4,0 та засувки 31нж940нж ДУ 150 РУ 4,0, без зазначення її комплектації електроприводами.

Посилання позивача на технічне завдання, в якому зазначено серед переліку робіт - облаштування системи управління електрофіцірованими засувками з місцевим та дистанційним управлінням із диспетчерської кисневого виробництва, не є доказом поставки позивачем відповідачу трьохфазних двигунів з електроприводами змінного струму, оскільки предметом спору є не обєм виконаних підрядних робіт, а стягнення курсової різниці за поставлене обладнання, серед переліку якого згідно специфікації до договору, відсутні трьохфазні двигуни з електроприводами змінного струму.

Щодо іншого обладнання, яке на думку позивача також містить імпортну складову, то надані позивачем докази також не дають підстави для висновку про підтвердження факту імпортного походження (складової) поставленого обладнання, оскільки надані документи не дають можливість ідентифікувати їх з поставленим за специфікацією №2 до договору № 4105 обладнанням.

Так, у сертифікаті відповідності UA1.033.0030412-15, копія яких долучена до матеріалів справи, на герметичні акумулятори 15-ти найменувань згідно з додатком, міститься перелік найменувань герметичних акумуляторів, серед яких відсутнє найменування обладнання, вказаного у специфікації № 2 до договору №4205 (акумулятор 12В, 7А*ч). Крім того, копія вказаного сертифікату містить забілені частини, які взагалі не дозволяють ідентифікувати виробника обладнання (а.с.155 т.2).

Сертифікат відповідності UA1.018.0070209-14 на продукцію Технічні засоби охоронної сигналізації згідно з додатком з 25 найменувань, містить перелік продукції, найменування якої не дозволяє співвіднести її з найменуваннями продукції, вказаної у специфікації № 2 до договору №4205 (а.с.159 т.2).

Інші подані позивачем документи не містять ні назви, ні печаток виробників продукції, частина з них складена самим позивачем, що дає підстави вважати такі докази неналежними.

Що стосується доводів апелянта про можливість стягнення курсової різниці вже після ухвалення рішення, яким визначена сума заборгованості, колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями п.4.2 договору № 4105 обумовлено, що курсова різниця вартості застосовується виключно до обладнання, що має імпортне походження/або складову.

Відповідно до п.4 наказу Міністерства фінансів України №193 від 10.08.2000р. "Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку " Вплив змін валютних курсів" курсова різниця - це різниця між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти при різних валютних курсах, а саме встановлений Національним банком України курс грошової одиниці України до грошової одиниці іншої країни.

Курсова різниця - це різниця між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти за різних валютних курсів.

Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно зі ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, положення чинного законодавства не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни Національним банком України курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

З аналізу п. 4.2 договору вбачається, що за умови поставки обладнання, яке має імпортне походження, позивач мав право перерахувати вартість обладнання на день, який передував дню, в який мала відбутись оплата товару. Днем оплати відповідно до умов ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу є день, наступний за днем поставки обладнання. Оскільки у визначений строк поставлене обладнання не було сплачено, то у відповідності до умов договору та норм діючого законодавства позивач мав право звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості за договором з урахуванням курсової різниці.

Проте, рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 27.01.2015 року по справі № 904/10002/15 з публічного акціонерного товариства "АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛПРОМПРОЕКТ" стягнута заборгованість в розмірі 20 984568,23 грн., до складу якої ввійшла вартість обладнання на суму 11951553,60 грн., що за курсом, зафіксованим у договорі, склало еквівалент 722 148,25 євро.

Таким чином, із постановленням судового рішення у справі N 904/10002/15 між сторонами припинились договірні зобов'язання, тому правові підстави для стягнення курсової різниці після винесення рішення суду, відсутні, оскільки після винесення рішення суду, яким стягнуто суму боргу за курсом, зафіксованим у договорі, договірні правовідносини сторін трансформуються у грошове зобов'язання, невиконання якого допускає можливість застосування до боржника лише положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. При чому базою нарахування є сума простроченої заборгованості, а періодом - час прострочки.

В даному випадку позивач просить нарахувати 3 % річних та інфляційні на курсову різницю, яка не підлягає стягненню, а відтак, і нарахування на неї 3 % річних та інфляційних також є безпідставним.

Колегія суддів не погоджується з доводами позивача про те, що зобовязання зі сплати курсової різниці є додатковим зобовязанням, настання якого обумовлено відкладальною умовою коливанням курсу валют більше ніж на 3% в порівнянні з курсом, що встановлений умовами договору, оскільки курсова різниця це різниця між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти за різних валютних курсів, яка виступає еквівалентом до суми основного зобовязання, а не є додатковим зобовязанням.

Крім того, коливання курсу валют не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 ЦК України, оскільки зобовязання відповідача з оплати вартості поставленого обладнання ( за договором поставки) настає незалежно від коливання курсу валют і передбачено як вимогами законодавства, зокрема, статтею 712 ЦК України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Посилання апелянта на оплату відповідачем курсової різниці, розрахованої на 90% вартості обладнання на суму 1 156 833,01 грн., не є підставою для стягнення курсової різниці по даній справі, оскільки означена сума була сплачена відповідачем добровільно, поза межами даної справи і не є предметом даного спору.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи позивача щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які, на думку позивача виразились у тому, що справа була розглянута без участі представника позивача, за наявності його клопотання про оголошення перерви по справі для його участі у судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, провадження по справі було відкрито 8 червня 2016 року, по справі проводилось декілька засідань, у тому числі за участю представника позивача, в яких він надавав свої пояснення по суті спору.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до абзацу 1 п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26 грудня 2011 року N 18 (із змінами і доповненнями), у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Отже, з аналізу вищенаведених норм випливає, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Крім того, відповідно до статті 104 ГПК України, порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Інші доводи апеляційної скарги є неспроможними і висновків суду першої інстанції вони не спростовують.

Таким чином, розглядаючи справу, господарський суд першої інстанції всебічно, повно і обєктивно встановив всі обставини справи, дав їм належну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що у відповідності до ст. 103 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛПРОМПРОЕКТ" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2016 року у справі № 904/4782/16- залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дати її прийняття.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 28.10.2016 року.

Головуючий суддя О.В. Березкіна

Судді М.О.Дармін

ОСОБА_3