ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2016 р. Справа № 909/405/16

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді Дубник О.П.

суддів Матущака О.І.

Скрипчук О.С.

при секретарі Олійник Н.Б.

розглянув апеляційну скаргу Державного міського підприємства (далі - ДМП) "Івано-Франківськтеплокомуненерго" № 20/1837 від 10.08.2016р. (вх. №01-05/4215/16 від 30.08.2016 року)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 27.07.2016р.

у справі № 909/405/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) "Прикарпаттяобленерго", м. Івано-Франківськ

до відповідача: ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго", м. Івано-Франківськ

про визнання додаткового правочину про зміни до договору про постачання електричної енергії № 240397 від 10.03.2010 укладеним в редакції ПАТ "Прикарпаттяобленерго",

за участю представників:

від позивача: Іванишин В.І. - представник (довіреність в матеріалах справи);

від відповідача: не з`явився (належно повідомлений).

Судом роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22, 28 Господарського процесуального кодексу України (надалі -ГПК України).

Відводів складу суду в порядку ст.20 ГПК України не заявлялось. Заяв про технічну фіксацію судового процесу від сторін не надходило, у зв'язку з чим хід судового засідання фіксується у протоколі судового засідання.

Ухвалами Львівського апеляційного господарського суду від 05.09.2016р. поновлено строк на подання апеляційної скарги та призначено судовий розгляд справи на 20.09.2016р.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 20.09.2016 р. відкладено розгляд справи на 12.10.2016р. у зв'язку з тим, що після порушення провадження у справі судом апеляційної інстанції встановлені підстави для повернення апеляційної скарги через не надіслання апелянтом позивачу копії апеляційної скарги, що, в свою чергу, зумовило порушення процесуальних прав позивача на подання відзиву. Відповідно до абзацу другого п.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.11 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу ХП Господарського процесуального кодексу України" суд апеляційної інстанції відклав розгляд справи та зобов'язав відповідача надати докази надіслання апеляційної скарги позивачу. Ухвала суду виконана відповідачем. Присутній представник позивача підтвердив отримання копії апеляційної скарги.

Відповідач у судове засідання участь уповноваженого представника не забезпечив, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, 7 жовтня 2016 року від нього надійшло клопотання про відкладення розгляду справи №20/2239 від 05.10.2016 р. (вх. №01-04/7303/16 від 07.10.2016р.), у зв'язку з неможливістю забезпечити участь уповноваженого представника у судове засідання, оскільки його представник перебуває в іншому судовому засіданні, про що долучено ухвалу Вищого господарського суду України ваід 28.09.16 р.

У судовому засіданні присутній представник позивача, зважаючи на те, що розгляд справи уже відкладався, беручи також до уваги те, що інтереси відповідача представляє кілька представників, заперечив проти задоволення клопотання.

Колегія суддів, порадившись, вирішила клопотання відхилити вбачаючи у такій поведінці апелянта зловживання процесуальними правами.

Як вбачається із вищезазначеного клопотання, відповідачу було відомо про те, що розгляд апеляційної скарги відкладено на 12.10.2016р. і він міг забезпечити явку в судове засідання іншого представника, оскільки діюче законодавство не обмежує представництво інтересів в суді певним колом осіб, а тому неможливість явки в судове засідання конкретного представника, не є правовою підставою для відкладення розгляду справи. Крім того, у матеріалах справи наявні довіреності відповідача, видані двом представникам (а.с. 46,47). Відповідно до п 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 27.07.2016р. у справі №909/405/16 (суддя Деделюк Б.В.) позов ПАТ "Прикарпаттяобленерго" задоволено. Визнано Додатковий правочин про зміни до Договору про постачання електричної енергії №240397 від 10.03.2010 укладеним в редакції ПАТ "Прикарпаттяобленерго". Стягнуто з ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" на користь ПАТ "Прикарпаттяобленерго" 1 378,00 грн. судового збору.

Судове рішення у справі мотивоване ст.ст. 179, 181, 187, 188, 275 Господарського кодексу України (надалі -ГК України), ст.26 Закону України "Про електроенергетику" від 16 жовтня 1997 року N 575/97-ВР (надалі - Закон N 575/97-ВР), і зроблено висновок, що розробка позивачем проекту Додаткового правочину про зміни до Договору про постачання електричної енергії №240397 від 10.03.2010 відбулася на умовах договору та на виконання рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП). Чинним законодавством прямо передбачено обов'язок споживача (відповідача в спірному випадку) електричної енергії укладати договори з постачальником електроенергії (позивачем).

ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" не погоджується з ухваленим рішенням суду і вважає його прийнятим з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та порушенням норм матеріального та процесуального права. Відповідач обгрунтовує свою апеляційну скаргу тим, зокрема, що на момент розгляду проекту Додаткового правочину позивача про внесення змін до Договору №240397, у відповідача не було доказів (належно оформленої довіреності), що директор філії "Івано-Франківський РЕМ" ОСОБА_3 мав повноваження діяти від імені позивача, зокрема підписувати проект Додаткового правочину. Зазначає, що направив на адресу позивача листом №03/970 від 15.04.2016р. не протокол розбіжностей, як встановив суд першої інстанції, а свій варіант проекту Додаткового правочину, у якому 13 пунктів Договору викладено у редакції відповідача. Цим листом відповідач просив підписати його проект Додаткового правочину уповноважену особу ПАТ "Прикарпаттяобленерго". ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 27.07.2016р. у справі №909/405/16, прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ "Прикарпаттяобленерго", зокрема, вважає доводи апелянта безпідставними та необґрунтованими, оскільки жодних вимог щодо направлення разом із пропозицією документа для підтвердження повноважень особи підписанта ГК України чи іншим нормативно-правовим актом не передбачено. Також зазначає, що 15.04.2016р. філією ПАТ "Прикарпаттяобленерго" Івано-Франківський РЕМ отриманоо два примірники проекту Додаткового правочину про зміни до Договору про постачання електричної енергії №240397 в редакції відповідача, у якому відповідач посилається на ту ж довіреність №1010 від 04.01.2016р., на підставі якої дів директор філії ОСОБА_3 Також позивач зазначає, що у зв'язку із зміною розрахунків за спожиту електроенергію відповідно до п.п.6.6 Правил користування електричною енергією(далі - ПКЕЕ) в редакції, чинній на момент надіслання відповідачу пропозицій щодо внесення в цій частині змін до діючого Договору, ним у відповідності до чинного законодавства надіслано відповідачу відповідний проект Додаткового правочину у двох примірниках, підписаний та скріплений печатками позивача, однак відповідач при його розгляді порушив вимоги ст.188 ГК України. Просить залишити без змін оскаржуване рішення, а апеляційну скаргу ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго"- без задоволення.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду, керуючись нормами ст. 101 ГПК України щодо меж перегляду справи в апеляційній інстанції, вважає, що є можливим прийняти за наслідками розгляду апеляційної скарги постанову в даному судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою та відзивом на неї, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши зібрані по справі докази, та дослідивши фактичні обставини у справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, при цьому, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду встановила наступні обставини та керувалася такими мотивами.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 10.03.2010р. між ВАТ "Прикарпаттяобленерго" (постачальник) в особі директора філії "Івано-Франківський РЕМ" ОСОБА_3, що діє на підставі Положення про філію та довіреності № 70 від 01.10.09 р., та ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" (споживач) було укладено Договір №397 про постачання електричної енергії, згідно якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії з протоколом розбіжностей (а.с. 90-95).

10.10.2014р. згідно Додаткового правочину про зміни до Договору про постачання електричної енергії №397 від 10.03.2010р. з 01.01.2015р. змінено номер Договору з 397 на 240397 (а.с. 89). Також сторони 30.11.15 р. вносили зміни в Договір шляхом укладення Додаткового правочину, яким виклали в новій редакції Додаток № 1 до Договору ( а.с.13-16). Сторонами також визначено, що Договір набирає чинності з дня його підписання та вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов ( п.9.4) .

Згідно із ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Таким чином, Договір про постачання електричної енергії № 240397 від 10.03.10р., зі змінами, є чинним.Також зі справи вбачається, що позивач 25.03.16 р. направив на адресу відповідача два примірники проекту Додаткового правочину про внесення змін до Договору про постачання електричної енергії №240397 від 10.03.2010р., підписаних директором філії ОСОБА_3, що діє на підставі Положення про філію та довіреності №1010 від 04.01.16 р.(а.с.25), та скріплених печаткою, які стосувались викладення в новій редакції Додатку № 2 до Договору "Порядок розрахунків" у зв'язку зі змінами до ПКЕЕ, внесених постановою НКРЕКП від 29.10.15 р. № 2684, як зазначено в цьому проекті Додаткового правочину, який відповідач повернув не підписавши. Факт отримання цього проекту Додаткового правочину відповідачем не оспорюється. Жодних відміток, що у відповідача є розбіжності з приводу отриманого проекту Додаткового правочину відповідачем не зроблено. Апелянт вважає, що у нього були зауваження щодо довіреності директора філії позивача, яка не була долучена до проекту Додаткового правочину, від так він вважає, що повноваження керівника філії діяти від імені юридичної особи були не підтверджені. Водночас, відповідач 15.04.16 р. надіслав позивачу свою редакцію проекту Додаткового правочину до Договору про постачання електричної енергії №240397 від 10.03.2010 року (а.с.20-24 ). ПАТ "Прикарпаттяобленерго" звернулося до суду з вимогою про визнання Додаткового правочину про зміни до Договору про постачання електричної енергії № 240397 від 10.03.2010 року укладеним в редакції ПАТ "Прикарпаттяобленерго".

Згідно ч. 2 ст.11 Цивільного кодексу України (надалі -ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно ч. 1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з врахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В частині 7 статті 179 ГК України зазначено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору про постачання електричної енергії встановлюються законами України "Про засади функціонування ринку електричної енергії України" та "Про електроенергетику". Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Частиною 2 статті 275 ГК України встановлено, що відпуск електроенергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Пунктом 5.1.ПКЕЕ, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України №28 від 31.07.1996 року, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 2 серпня 1996 р. за № 417/1442 передбачено, що договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін. Споживання електричної енергії без договору не допускається.

Пунктом 7 Додаткового правочину від 30.11.15 р. про зміни до Договору про постачання електричної енергії № 240397 визначено, що у разі зміни законодавства про порядок постачання електричної енергії і регулювання режиму електропостачання застосовуються положення цих нормативно-правових актів, які мають перевагу положенням Договору. Сторони зобов'язанні дотримуватись вимог нормативно-правових актів незалежно від внесення змін до Договору (а.с.16). Пунктом 9.1 Договору (а.с.94) визначено, що усі зміни та доповнення до цього Договору оформлюються письмово, підписуються уповноваженими особами та скріплюються печатками обох сторін.

Проект Додаткового правочину про зміни до Договору про постачання електричної енергії №240397 від 10.03.2010 був розроблений позивачем саме на виконання вимог рішення НКРЕКП. Відповідно до п.6 Положення про НКРЕКП, затвердженого Указом Президента України від 10 вересня 2014 року № 715/2014, НКРЕКП для забезпечення виконання покладених на неї завдань і функцій має право приймати у межах своєї компетенції рішення, що є обов'язковими до виконання суб'єктами природних монополій.

Чинним законодавством передбачено обов'язок споживача електричної енергії укладати договори з постачальником електроенергії.

Так, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 26 Закон N 575/97-ВР споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов'язаний додержуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії.

Згідно ч. 2-7 ст. 181 ГК України проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо). Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

Частиною 1 статті 277 ГК України встановлено обов'язок абонентів користуватися енергією з додержанням правил користування енергією відповідного виду.

Оскільки нормами чинного законодавства передбачено можливість зміни умов договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у випадках, встановлених договором або законом, внесення змін до правил, обов'язок додержання яких законодавчо встановлений ст.277 ГК України, є достатньою підставою для внесення змін до договору в разі його невідповідності правилам (аналогічну позицію займає Вищий господарський суду України, що вбачається з постанов від 26.03.2014р. №7/414пд, від 06.06.2013 р. №913/79/13-г).

Суд погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог та визнання Додаткового правочину про зміни до Договору про постачання електричної енергії №240397 від 10.03.2010 укладеним в редакції ПАТ "Прикарпаттяобленерго".

У апеляційній скарзі скаржник зазначає, що на момент розгляду проекту спірного правочину у відповідача не було доказів (належно оформленої довіреності), що директор філії "Івано-Франківський РЕМ" ОСОБА_3 має повноваження діяти від імені юридичної особи позивача, зокрема, підписувати правочин. Однак, з матеріалів справи не вбачається, що відповідач звертався до позивача з вимогою про надання доказів на підтвердження повноважень директора філії "Івано-Франківський РЕМ" ОСОБА_3, а у примірниках проекту Додаткового правочину про зміни до договору про постачання електричної енергії №240397 в редакції відповідача, він же ж (відповідач) посилається на ту ж довіреність №1010 від 04.01.2016р. на підставі якої діяв директор філії ОСОБА_3 при направленні відповідачу проекту спірного правочину. Як зазначалось вище, будь яких застережень щодо відсутності цивільної правоздатності у філії позивача щодо внесення змін до діючого договору на одержаних від неї примірниках проектів Додаткових правочинів відповідачем, як цього вимагають наведені вище норми матеріального права, не вчинено.

Доводи, викладені скаржником у апеляційній скарзі, спростовуються вищенаведеними аналізом матеріалів справи та нормами матеріального права.

Усе викладене дає підстави для залишення без задоволення апеляційної скарги, у зв'язку із чим згідно із ст. 49 ГПК України на апелянта покладаються судові витрати.

Керуючись ст. ст. 103, 105 ГПК України, СУД ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 27.07.2016р. у цій справі без змін.

2. Судові витрати покласти на ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго".

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-І Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 17.10.2016р.

Головуючий суддя Дубник О.П.

Суддя Матущак О.І.

Суддя Скрипчук О.С.