ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2016 р. Справа № 909/661/16

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Неверовська Л. М. , секретар судового засідання Феденько Н. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, вул. Коцюбинського,7, смт. Підволочиськ, Тернопільська область, 47800;

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Варто", вул. Гоголя, буд. 75, м. Снятин, Івано-Франківська область, 78300;

про стягнення 651688 грн. 77 коп., з яких 422318 грн. 20 коп. основний борг, 17914 грн. 06 коп. інфляційні нарахування, 20039 грн. 42 коп. відсотки за користування коштами, 191417 грн. 09 коп. пеня;

за участю:

Від позивача: ОСОБА_2 - представник, довіреність (№ 477 від 14.05.14);

Від відповідача представники не з'явилися.

ВСТАНОВИВ: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Варто" про стягнення 651688 грн. 77 коп., з яких 422318 грн. 20 коп. основний борг, 17914 грн. 06 коп. інфляційні нарахування, 20039 грн. 42 коп. відсотки за користування коштами, 191417 грн. 09 коп. пеня.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві, просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, відзив на позов не подав.

У відповідності до п. 3.9.2. Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За таких обставин, запобігаючи, безпідставному затягуванню розгляду спору, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників сторін за наявними в ній матеріалами, враховуючи, що неявка в засідання суду представника відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, а у матеріалах справи є наявними всі необхідні для вирішення спору докази.

Розглянувши матеріали справи, із врахуванням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду спору впродовж розумного строку, оцінивши докази у відповідності до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, судом встановлено наступне.

01.04.2015 р. між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (позивачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Варто" (відповідачем) укладено договір поставки №28-04.

Згідно п. 1.1. договору, позивач (постачальник) зобов'язався поставити у встановлені терміни відповідачеві макуху соєву, що відповідає вимогам ГОСТ-27149-95, а відповідач (покупець) зобов'язався прийняти товар і сплатити за нього обумовлену грошову суму.

Відповідно до 1.2. договору, найменування товару, якість, кількість, ціна одиниці і загальна ціна товару, а також умови і терміни передачі товару вказуються в договорі, видаткових накладних, рахунках та/або специфікаціях, які є невідємними частинами цього договору.

Згідно п. 5.1. договору, ціна товару за одиницю і по позиціях приймається на умовах поставки, викладених у видаткових накладних.

Згідно п. 5.2. договору, загальна ціна договору формується на основі фактично переданого товару, зазначеного у видаткових накладних та/або специфікаціях.

У відповідності до п. 6.1. договору, оплата товару здійснюється в безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, вказаний в договорі. Датою оплати товару є дата надходження коштів на розрахунковий рахунок начальника.

Згідно п. 6.2. договору, у платіжному дорученні обовязково зазначаються у призначенні платежу: номер і дата договору та/або номер рахунку, за яким здійснюється оплата та/або номер видаткової накладної.

Відповідно до п. 6.3. договору, покупець здійснює передоплату товару в розмірі 100% протягом одного банківського робочого дня з моменту виставлення рахунку. За взаємною згодою сторін постачальник має право провести відвантаження товару без попередньої оплати, при цьому покупець гарантує (гарантійним листом) здійснити оплату товару протягом трьох банківських днів з моменту отримання мру на складі покупця.

Пунктом 6.4. договору передбачено, що якщо вартість поставленого товару перевищує суму авансового платежу, виникає відстрочка платежу. Покупець доплачує різницю постачальнику протягом 14-ти банківських днів з моменту підписання видаткової накладної. Порушення зазначеного зобов'язання оплачується передбаченою цим договором неустойкою в порядку відповідальності за порушення термінів відстрочки (розстрочки) платежу.

Згідно п. 6.6. договору, якщо покупець не сплатив попередню поставку, постачальник має право отриману згідно з виставленим рахунком передоплату, зарахувати в рахунок попередньої заборгованості в незалежності від призначення платежу, зазначеного в платіжному дорученні.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар згідно видаткових накладних: №ГП-0000019 від 03.04.15, №ГП-0000018 від 03.04.15, №ГП-0000024 від 10.04.15, №ГП-0000023 від 10.04.15, №ГП-0000029 від 02.05.15, №ГП-0000030 від 06.05.15, №ГП-0000031 від 06.05.15, №ГП-0000032 від 08.05.15, №ГП-0000039 від 30.05.15, №ГП-0000038 від 29.05.15, №ГП-0000043 від 04.06.15, №ГП-0000042 від 04.06.15, №ГП-0000050 від 26.06.15, №ГП-0000053 від 04.07.15, №ГП-0000059 від 18.07.15, №ГП-0000064 від 24.07.15, №ГП-0000072 від 12.09.15, №ГП-0000073 від 15.09.15, №ГП-0000074 від 16.09.15, №ГП-0000085 від 25.09.15, №ГП-0000089 від 29.09.15, №ГП-0000093 від 09.10.15, №ГП-0000095 від 16.10.15, №ГП-0000096 від 20.10.15, №ГП-0000099 від 23.10.15, №ГП-0000100 від 23.10.15, №ГП-0000106 від 10.11.15, №ГП-0000110 від 13.11.15, №ГП-0000115 від 18.11.15, №ГП-0000117 від 27.11.15, №ГП-0000116 від 27.11.15, №ГП-0000127 від 17.12.15 на загальну суму 9469522 грн. 20 коп.

В порушення договірних умов, відповідач своєчасно та в повному обсязі не розрахувався за отриманий товар згідно вказаних видаткових накладних, внаслідок чого у відповідача утворився борг перед позивачем в сумі 422318 грн. 20 коп.

На підставі положень Цивільного Кодексу України суд робить висновок про те, що між сторонами виникло цивільно-правове зобов'язання. Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених Цивільним Кодексом, зокрема з договорів та інших правочинів.

За приписами ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідачем не спростовано доводів позивача щодо наявності боргу в сумі 422318 грн. 20 коп., доказів сплати вказаного боргу суду не надано.

За наведених обставин, позивачем правомірно заявлено вимогу про стягнення 422318 грн. 20 коп. основного боргу за поставлений товар.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Господарським судом встановлено факт прострочення грошового зобов'язання відповідачем, здійснено перевірку поданого позивачем розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних.

З огляду на обґрунтованість позовних вимог в цій частині та правильність поданого розрахунку, позовні вимоги про стягнення 17914 грн. 06 коп. інфляційні нарахування, 20039 грн. 42 коп. відсотки за користування коштами підлягають задоволенню.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Ст. 230 Господарського Кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 7.2. договору сторони передбачили, що за прострочення оплати товару або за порушення умов розстрочення чи відстрочення платежу за поставлений товар, кожен день прострочення грошового зобовязання оплачується пенею в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми борту.

На підставі вказаного пункту договору за прострочення відповідачем строків оплати товару позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 191417 грн. 09 коп.

Господарським судом здійснено перевірку поданого позивачем розрахунку пені. З огляду на обґрунтованість поданого розрахунку, позовна вимога про стягнення 191417 грн. 09 коп. пені підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Вказаною нормою обов'язок доказування покладений на сторони процесу. Доказування полягає у поданні доказів сторонами та доведенні їх переконливості суду.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідачем не подано документальних доказів, які б спростовували доводи позивача щодо неналежного виконання зобов'язань по оплаті відповідачем.

З огляду на викладене, враховуючи встановлені господарським судом обставини, позов слід задовольнити, стягнути з відповідача на користь позивача 422318 грн. 20 коп. основного боргу, 17914 грн. 06 коп. інфляційних нарахувань, 20039 грн. 42 коп. відсотків за користування коштами, 191417 грн. 09 коп. пені.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по сплаті судового збору слід покласти на відповідача.

Керуючись ст. ст. 509, 525, 610, 611, 612, 625, 629, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 218, 230, 232 Господарського кодексу України, ст.ст. 33, 43, 49, 75, ст. ст. 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Варто" про стягнення 651688 грн. 77 коп. задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Варто", вул. Гоголя, буд. 75, м. Снятин, Івано-Франківська область, 78300 (ідентифікаційний код 30895651) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, вул. Коцюбинського, 7, смт. Підволочиськ, Тернопільська область, 47800 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 422318 (чотириста двадцять дві тисячі триста вісімнадцять) грн. 20 коп. основного боргу, 17914 (сімнадцять тисяч дев'ятсот чотирнадцять) грн. 06 коп. інфляційних нарахувань, 20039 (двадцять тисяч тридцять дев'ять) грн. 42 коп. відсотків за користування коштами, 191417 (сто дев'яносто одну тисячу чотириста сімнадцять) грн. 09 коп. пені, 9755 (дев'ять тисяч сімсот п'ятдесят п'ять) грн. 33 коп. судового збору, про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.10.16

Суддя Неверовська Л. М.