УХВАЛА

10.10.2016№ 910/14401/16

За позовом Приватного підприємства «Анте»

до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1. Фізична особа - підприємець ОСОБА_2

2. Товариство з обмеженою відповідальністю «СІТІ-БУД»

3. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

про стягнення 464 577,00 грн.

Суддя Літвінова М.Є.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Кожем'яченко В.В. за довіреністю від 27.07.2016 р.;

від відповідача: Суткова Р.А. за довіреністю від 05.08.2016 р.;

від третьої особи-1: не з'явився;

від третьої особи-2: не з'явився;

від третьої особи-3: не з'явився.

ОСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство «Анте» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - відповідач) про стягнення безпідставно списаних з банківського рахунку коштів в сумі 464 577,00 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва порушено провадження у справі № 14401/16, її розгляд призначено на 31.08.2016.

31.08.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 31.08.2016, на підставі статті 27 Господарського процесуального кодексу України, залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фізичну особі - підприємця ОСОБА_2, Товариство з обмеженою відповідальністю «СІТІ-БУД» та Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 21.09.2016 .

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.09.2016, в порядку статті 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк вирішення спору у справі №910/14401/16, на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 10.10.2016.

В судовому засіданні 10.10.2016 представником позивача було подано клопотання про витребування у відповідача витягу з протоколу роботи системи дистанційного обслуговування «Інтернет-Клієнт-Банк» за 08.10.2015 з чітким відображенням порядку роботи системи щодо створення та виконання спірних платіжних доручень (часу входу в систему (серверний та клієнтський), часу створення документу, часу виходу із системи і т.ін.), зокрема ІР адреси, з яких позивач нібито здійснив вхід в систему та створив вищевказані платіжні доручення, тип входу в систему, ідентифікатор ключа користувача та інші дані, які б відображали повну картину роботи системи для ПП «Анте» 08.10.2016 р.

Означене клопотання представника позивача судом залишено без задоволення у зв'язку з його необґрунтованістю та безпідставністю.

В судовому засіданні 10.10.2016 судом було вирішено призначити у справі судову комп'ютерно-технічну експертизу виходячи з наступного.

Так, згідно зі ст. 82 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні господарського спору по суті (задоволення позову, відмова в позові повністю або частково) господарський суд приймає рішення. Рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, згідно з положеннями ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому, у відповідності до ч. 3 ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має створювати сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, в тому числі й шляхом витребування доказів на підставі поданого стороною або прокурором клопотання (ст. 38 ГПК України).

Також, за змістом системного аналізу приписів ст. ст. 43, 104 Господарського процесуального кодексу України з метою забезпечення законності та обґрунтованості судового рішення, на місцевий господарський суд покладено обов'язок всебічно та повно з'ясувати і дослідити обставини справи, що мають значення для її вирішення по суті.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При цьому, згідно з п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, а також недоведеність обставин, що мають значення для справи, які господарський суд визнав встановленими, є підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду.

Таким чином, суд, розглядаючи справу, має вживати заходів до всебічного й повного встановлення обставин спору, що не суперечить принципу змагальності, оскільки останній відображається в змісті процесуальних прав та обов'язків осіб, що беруть участь у справі та реалізується в сукупності з принципами рівності, диспозитивності та безпосередності.

Також, відповідно до п. 62 Додатку до Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки, ухваленої Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 на 1098 засіданні заступників міністрів, - судді повинні розглядати кожну справу з належною ретельністю та впродовж розумного строку.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував на те, що 12.10.2015 директором (власником ПП «Анте» ОСОБА_6 було виявлено, що 08.10.2015 з рахунку позивача, відкритому у ПАТ «Державний ощадний банк України», за відсутності будь-якого доручення та відома позивача було здійснено два платежі: в сумі 141 837,73 грн. на користь ФОП ОСОБА_2, та в сумі 322 739,30 грн. на користь ТОВ «СІТІ БУД».

Відповідач, у свою чергу, проти задоволення позову заперечує, оскільки при створенні платіжних документів № 300 від 08.10.2015 на суму 141 837,73 грн. та № 301 від 08.10.2015 на суму 322 739,30 грн. та накладанні на них електронного цифрового підпису система «Інтернет-Клієнт-Банк» безпомилково ідентифікувала користувача клієнта - ОСОБА_6. Отже, відповідач отримавши засобами системи «Інтернет-Клієнт-Банк» спірні платіжні доручення та здійснивши їх перевірку щодо повноти, цілісності та достовірності відповідно до вимог п. 22.6. ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», п.п. 2.4., 11.5. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ № 22 від 21.01.2004 р., правомірно виконав вищевказані платіжні доручення, перерахувавши належні позивачу грошові кошти на користь отримувачів таких коштів.

При цьому, відповідач не погоджується з твердженнями позивача про технологічний недолік системи дистанційного обслуговування «Інтернет-Клієнт-Банк», за яким допускається можливість створення від імені клієнта електронних платіжних доручень на перерахування коштів за відсутності його реального розпорядження, оскільки вхід до системи дистанційного обслуговування «Інтернет-Клієнт-Банк» було здійснено за допомогою таємних ключів і електронних цифрових підписів, власником яких є лише позивач, банк перевірив справжність електронних цифрових підписів уповноваженої особи клієнта, ключі для здійснення електронних цифрових підписів на час підписання платіжних доручень були дійсними, сторонніх втручань у систему дистанційного обслуговування «Інтернет-Клієнт-Банк» не встановлено.

Частиною 1 статті 41 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

Як на тому наголошено в пункті 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012 р. «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про необхідність призначення у справі судової експертизи для вирішення питання щодо наявності/відсутності несанкціонованого доступу до системи «Інтернет-Клієнт-Банк» та незаконного списання з поточного рахунку позивача грошових коштів, оскільки вказана обставина є суттєвою і може вплинути на результати вирішення спору, а вирішення означеного питання потребує спеціальних знань.

В даному випадку, у справі має бути призначено судову комп'ютерно-технічну експертизу, до основних завдань якої належать установлення робочого стану комп'ютерно-технічних засобів; установлення обставин, пов'язаних з використанням комп'ютерно-технічних засобів, інформації та програмного забезпечення; виявлення інформації та програмного забезпечення, що містяться на комп'ютерних носіях; установлення відповідності програмних продуктів певним версіям чи вимогам на його розробку. (п. 5.1. Р.ІІ Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом міністерства юстиції України від 08.10.1998 р. № 53/5, у редакції наказу Міністерства юстиції України 26.12.2012 р.№ 1950/5).

Відповідно до частин 2, 3 статті 41 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом. Остаточне коло цих питань встановлюється господарським судом в ухвалі. Проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу". Особа, яка проводить судову експертизу (далі - судовий експерт) користується правами і несе обов'язки, зазначені устатті 31цього Кодексу.

Так, відповідно до п. 7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" з урахуванням вимог частини третьої статті 41 ГПК господарський суд доручає проведення судових експертиз установам та особам, зазначеним у статтях 7, 9 і 10 Закону.

Згідно з частиною другою статті 10 Закону судовими експертами державних спеціалізованих установ можуть бути фахівці, які мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку та отримали кваліфікацію судового експерта.

За загальним правилом доручати проведення судової експертизи можливо лише тим особам, яких атестовано відповідно до Закону і включено до Державного реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладено на Міністерство юстиції України (стаття 9 Закону).

Проведення експертизи в даному випадку, суд вирішив доручити Київському обласному науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України.

Відповідно до роз'яснень, які надав Пленум Вищого господарського суду України в п. 23 своєї Постанови від 23.03.2012 № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи", відповідно до частини третьої і четвертої статті 15 Закону витрати на проведення судових експертиз науково-дослідними установами Міністерства юстиції України, зокрема, у господарських справах відшкодовуються в порядку, передбаченому чинним законодавством.

У застосуванні відповідних законодавчих приписів господарським судам рекомендується виходити з такого.

Витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, під час судового розгляду має нести заінтересована сторона, а у разі призначення господарським судом судової експертизи з власної ініціативи - сторона, визначена в ухвалі господарського суду про призначення судової експертизи. Тому в зазначеній ухвалі суд вправі зобов'язати відповідну сторону перерахувати, в тому числі шляхом здійснення попередньої оплати, суму витрат на проведення експертизи на рахунок експертної установи. У разі відмови чи ухилення заінтересованої сторони або сторони, зобов'язаної ухвалою господарського суду, від оплати витрат, пов'язаних з проведенням судової експертизи, суд може запропонувати іншій стороні оплатити ці витрати, а за відсутності і її згоди та за неможливості проведення судової експертизи без попередньої оплати її вартості суд розглядає справу на підставі наявних доказів.

Враховуючи те, що звертаючись до суду з даним позовом саме позивач в силу приписів статті 33 Господарського процесуального кодексу України повинен довести факт несанкціонованого втручання до системи «Інтернет-Клієнт-Банк», суд дійшов висновку, що витрати по проведенню експертизи на даному етапі покладаються на позивача як на заінтересовану сторону.

З огляду на наведене, керуючись ст. ст. 41, 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Призначити у справі № 910/14401/16 судову комп'ютерно-технічну експертизу, на вирішення якої поставити наступні питання:

- Яка технологія та хронологія створення електронного документа - платіжного доручення № 300 від 08.10.2015 р. про перерахування з рахунку Приватного підприємства «Анте» № 2543 на рахунок Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 № НОМЕР_1 грошових коштів в сумі 141 837,73 грн.?

- Яка технологія та хронологія створення електронного документа - платіжного доручення №301 від 08.10.2015 про перерахування з рахунку Приватного підприємства «Анте» № 2543 на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТІ БУД» № 6077 грошових коштів в сумі 322 739,30 грн.?

- Чи містить комп'ютер Приватного підприємства «Анте», з якого він здійснює свою підприємницьку діяльність і користується системою «Інтернет-Клієнт-Банк», інформацію про формування платіжного доручення № 300 від 08.10.2015 та платіжного доручення № 301 від 08.10.2015 в системі «Інтернет-Клієнт-Банк»?

- З якого пристрою (персональний комп'ютер, мобільний телефон тощо) було входження до системи «Інтернет-Клієнт-Банк» під таємним ключем, логіном та паролем, присвоєним Приватному підприємству «Анте» 08.10.2015 р. при формуванні платіжного доручення №300 та платіжного доручення №301, яка йому надана IP адреса, за якою поштовою адресою вона була закріплена? Кому вказана IP адреса належить (ідентифікуючі ознаки)?

- Чи був переніс IP адреси та будь-яких даних з вищенаведеного досліджуваного комп'ютера на інший комп'ютер 08.10.2015 р.?

- Чи була підміна IP адреси досліджуваного комп'ютера 08.10.2015 р.? Якщо так, то який маршрут їх слідування?

- Чи була у вищенаведеного досліджуваного комп'ютера 08.10.2015 р. подвійна IP адреса?

- Чи було можливим 08.10.2015 р. втручання до досліджуваного комп'ютера чи серверу, на якому знаходиться система «Інтернет-Клієнт-Банк», сторонніх осіб за допомогою шкідливих програмних забезпечень? Якщо так, то яким чином?

- Чи був можливий на момент формування платіжного доручення №300 від 08.10.2015р. та платіжного доручення №301 від 08.10.2015р. несанкціонований доступ до системи «Інтернет-Клієнт-Банк»?

- Чи було несанкціоноване втручання в систему «Інтернет-Клієнт-Банк» на момент формування платіжного доручення № 300 від 08.10.2015 р. та № 301 від 08.10.2015 р.?

- Чи була будь-яка підміна даних Приватного підприємства «Анте» в системі «Інтернет-Клієнт-Банк» (підміна логіну, паролю, електронного підпису, номеру телефону, на який приходять смс з кодом доступу до конкретної операції) 08.10.2015 р.?

- Чи можлива взагалі така ситуація, що треті особи шляхом несанкціонованих дій, без відома посадових осіб Приватного підприємства «Анте» заволоділи її персональними даними для входу до системи «Інтернет-Клієнт-Банк» (логін, пароль, цифровий підпис), втрутились до серверу, де знаходиться система «Інтернет-Клієнт-Банк», здійснили підміну даних Приватного підприємства «Анте», зайшли до її акаунту з іншого комп'ютера та здійснили формування електронного платіжного доручення № 300 від 08.10.2015 р. та № 301 від 08.10.2015 р.? Якщо так, то який алгоритм та хронологія дій? Чи необхідна для цього співучасть співробітників ПАТ «Державний ощадний банк України»?

- Чи мав місце факт зараження комп'ютера позивача шкідливим програмним забезпеченням (вірусом), який мав можливість здійснити крадіжку даних входу до системи «Інтернет-Клієнт-Банк» на момент здійснення платежів, що розглядаються?

2. Проведення експертизи у встановлений законом строк доручити Київському обласному науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України (04071, місто Київ, вулиця Воздвиженська, будинок 2).

3. Попередити експерта, який буде здійснювати судову експертизу, про кримінальну відповідальність згідно з ст. ст. 384, 385 Кримінального кодексу України.

4. Зобов'язати учасників судового процесу надати на вимогу експерта оригінали всіх, необхідних для проведення експертизи, документів.

5. Оплату витрат по проведенню судової експертизи на даному етапі провадження у справі покласти на позивачаі запропонувати йому вирішити питання з експертною установою щодо сплати, в т.ч. шляхом попередньої оплати, сум за проведення судової експертизи.

6. Зобов'язати учасників судового процесу повідомити господарський суд міста Києва про закінчення експертизи.

Суддя М.Є. Літвінова