РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2016Справа №910/15019/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМЕТ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КАМДОР"

про стягнення 69 371, 04 грн.

Суддя Бондарчук В.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1;

від відповідача: ОСОБА_2

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРОМЕТ" (далі-позивач/ТОВ "ПРОМЕТ") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КАМДОР" (далі-відповідач/ТОВ "КАМДОР") про стягнення 69 371, 04 грн., у тому числі: 47 050, 00 грн. основний борг, 20 043, 30 грн. інфляційні втрати та 2 277, 74 грн. 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобовязань за договором купівлі-продажу № 26/08 від 26.08.2011.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.08.2016 порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 19.09.2016 за участю представників сторін, яких зобовязано надати суду певні документи.

16.09.2016 через відділ автоматизованого документообігу суду представник відповідача подав заперечення на позовну заяву, в яких зазначає, що решта товару у кількості 672, 14 тони на суму 47 050, 00 грн. позивачем не вивезено з території відповідача, тому товар у кількості 672,14 тони на даний час знаходиться на території ТОВ "КАМДОР".

19.09.2016 через відділ автоматизованого документообігу суду представник позивача подав письмові пояснення, в яких зазначає про правомірність та обґрунтованість нарахованих до стягненням сум 3 % річних та інфляційних втрат.

У судовому засіданні 19.09.2016 оголошувалась перерва до 10.10.2016 згідно ст. 77 ГПК України.

10.10.2016 ТОВ "КАМДОР" звернулося до Господарського суду міста Києва із зустрічною позовною заявою до ТОВ "ПРОМЕТ" про стягнення коштів у розмірі 127 550, 00 грн. за зберігання товару (продукції).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.10.2016 зустрічну позовну заяву та додані до неї матеріали повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "КАМДОР" без розгляду у порядку ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

10.10.2016 представник позивача через відділ автоматизованого документообігу суду подав клопотання, у якому просить суд відкласти розгляд даної справи у звязку з неможливістю явки повноважного представника через хворобу.

Розгляд справи відкладався відповідно до п.п. 1-2 ст. 77 ГПК України.

24.10.2016 через відділ автоматизованого документообігу суду представник позивача подав письмові пояснення, в яких зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРОМЕТ" жодним чином не було повідомлено про наявність у продавця відповідного товару.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позову.

Відповідно до ст. 82 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та витребуваних судом.

У судовому засіданні 24.10.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

26.08.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю "КАМДОР" (далі - продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОМЕТ" (далі - покупець) укладено договір купівлі-продажу № 26/08, умовами якого передбачено, що продавець в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобовязується передати у власність покупця належний продавцеві на праві власності щебінь гранітний у кількості 200 тонн за ціною 70 (сімдесят) грн./тонн у т.ч. ПДВ 20 %, а покупець зобовязується прийняти такий товар та оплатити його.

Загальна сума договору складає 140 000, 00 грн., в т.ч. ПДВ 20 % - 23 333, 33 грн.

Відповідно до п. 2 договору, продавець підтверджує, що товар визначений у п. 1 даного договору, після отримання оплати, буде вироблений на підприємстві продавцю на власному обладнанні.

Продавець за цим договором передає товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується (п. 4 договору).

Даний договір, згідно п. 7 договору, складений при повному розумінні сторонами його умов та термінології українською мовою у двох автентичних примірниках, які мають однакову юридичну силу, - по одному для кожної із сторін, та набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами зобовязань по договору.

Пунктом 8 договору передбачено, що строк даного договору починає свій перебіг у момент, встановлений у п. 7 даного договору та визначається часом, достатнім для реального та належного виконання даного договору сторонами.

Судом встановлено, що позивачем відповідно до п. 1 договору в якості попередньої оплати за товар, було перераховано на рахунок відповідача кошти у сумі 140 000, 00 грн., що підтверджується випискою по особовому рахунку № 1001 та податковою накладною № 1 від 26.08.2011 (копії в матеріалах справи).

Так, на виконання умов договору відповідачем було передану позивачу 655, 714 тонни товару на суму 45 900, 00 грн., що підтверджується прибутковою накладною № 1 від 03.01.2013 та 31.12.2014 передано 672, 143 тонни товари на суму 47 050, 00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 7 від 31.12.2014.

Як стверджує позивач, на даний час відповідачем не передано позивачу 672, 14 тонн щебеню на суму 47 050, 00 грн., що свідчить про невиконання взятих на себе зобовязань.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідачем оплаченого товару у повному обсязі не поставлено, а тому останній зобовязаний повернути перераховані йому кошти у розмірі 47 050, 00 грн. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати у сумі 20 043, 30 грн. та 3 % річних у розмірі 2 277, 74 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Договір є двостороннім, якщо правами та обовязками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач на виконання умов договору перерахував відповідачеві 140 000, 00 грн., в якості попередньої оплати на поставку товару, що підтверджується випискою по особовому рахунку № 1001 та податковою накладною № 1 від 26.08.2011.

Судом встановлено, що відповідачем було передану позивачу 655, 714 тонни товару на суму 45 900, 00 грн., що підтверджується прибутковою накладною № 1 від 03.01.2013 та 31.12.2014 передано 672, 143 тонни товари на суму 47 050, 00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 7 від 31.12.2014.

Отже, відповідачем недопоставлені 672, 14 тонн щебеню на суму 47 050, 00 грн.

Разом з тим, суд відзначає, що відповідно до п.п. 7-8 договору, останній набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами зобовязань по договору. Строк договору починає свій перебіг у момент, встановлений у п. 7 даного договору та визначається часом, достатнім для реального та належного виконання даного договору сторонами.

При цьому, відповідно до п. 2 договору, продавець підтверджує, що товар визначений у п. 1 даного договору, після отримання оплати, буде вироблений на підприємстві продавця на власному обладнанні.

З аналізу вказаних вище пунктів договору слідує, що сторонами не визначено строк, зокрема виконання відповідачем зобовязань, при цьому, момент передачі товару залежить від виконання покупцем своїх зобовязань з прийняття відповідно товару.

Згідно ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Таким чином, враховуючи приписи ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, приймаючи до уваги умови договору, суд відзначає, що сторони договору купівлі-продажу № 26/08 від 26.08.2011 не встановили строк передачі відповідного товару, при цьому, в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача з вимогою поставити 672, 14 тонн щебеню на суму 47 050, 00 грн., а посилання позивача на вимогу від 08.07.2016 № 230 про повернення коштів протягом 7 (семи) банківських днів з дня отримання даної вимоги здійснити повернення частини передплати в сумі 47 050, 00 грн. за недопоставлений 0,65 км кабелю, не приймається судом до уваги, оскільки в її прохальній частині вимагалося поставити саме 0,65 км кабелю.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення основного боргу є необґрунтованими, тому задоволенню не підлягають.

Відповідно, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМЕТ" в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "КАМДОР" 20 043, 30 грн. інфляційних втрат та 2 277, 74 грн. 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України також не підлягають задоволенню, як похідні вимоги від основного зобов'язання, у задоволенні якого судом відмовлено.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 26.10.2016.

Суддя Бондарчук В.В.