РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" жовтня 2016 р. Справа № 906/651/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Філіпова Т.Л.

судді Бучинська Г.Б. ,

судді Василишин А.Р.

при секретарі Дроздюк О.В.

за участю представників сторін:

позивача - Трофімов А.В.

відповідача - не з'явився

третьої особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Торгівельне підприємство "Форт" на рішення господарського суду Житомирської області від 11.08.16 р. у справі № 906/651/16

за позовом Приватного акціонерного товариства "Торгівельне підприємство "Форт"

до Житомирської міської ради

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про визнання рішення №550 від 30.05.2013 недійсним

Рішенням господарського суду Житомирської області від 11.08.2016 р. у справі №906/651/16 (суддя Шніт А.В.) у позові Приватного акціонерного товариства "Торгівельне підприємство "Форт" до Житомирської міської ради за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання рішення №550 від 30.05.2013 недійсним - відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням господарського суду Житомирської області від 11.08.2016 р. у справі №906/651/16 Приватне акціонерне товариство "Торгівельне підприємство "Форт" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 11.08.2016 р. та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі - визнати рішення Житомирської міської ради №550 від 30.05.2013 року про надання дозволу на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та виготовлення технічної документації із землеустрою юридичним та фізичним особами в частині надання дозволу на складання проекту землеустрою, проведення державної реєстрації на земельну ділянку площею 0,1 га фізичній особі підприємцю ОСОБА_2, за адресою АДРЕСА_1 - недійсним.

В апеляційній скарзі Приватне акціонерне товариство "Торгівельне підприємство "Форт" посилається на ту обставину, що господарський суд Житомирської області порушив норми матеріального та процесуального права що призвело до неправильного вирішення питання та винесення помилкового рішення. Крім того, суд не в повному обсязі з'ясував обставини, що мають значення для справи.

Зокрема, скаржник звертає увагу на те, що мотивуючи рішення положеннями ч. 1 ст. 104, ст.108 ЦК України, ст. 37 ЦК УРСР, рекомендаціями викладеними в п. 2.1 ПВГСУ № 6 від 17.05.2011 року, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач з набуттям чинності ЗК України від 01.01.2002 року втратив суб'єктивне право користування внаслідок перетворення з Державного закупівельно-торгівельного підприємства «Форт» у ВАТ «ТП Форт».

Перетворення з державної форми власності у ВАТ «ТП Форт» відбулось 19.03.1997 року. Згідно ч. 1 ст. 37 ЦК УРСР (чинної на час перетворення) юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання). Відповідно до ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про приватизацію державного майна» (в редакції чинній на час перетворення) особи, які придбали державні підприємства як цілісні майнові комплекси, є правонаступниками їх майнових прав і зобов'язань відповідно до умов договору між продавцем і покупцем та законодавства України. Отже станом на 19.03.1997 року чинне на той час законодавство не передбачало такої підстави припинення підприємства внаслідок його перетворення, так як список є вичерпним. Відтак, застосовуючи положення ст. 27 ЗК України (в редакції 1990 року) судом не було враховано, що в спірних правовідносинах вона не може застосована з огляду на положення ч. 1 ст. 37 ЦК УРСР.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 08.09.2016 р. апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Торгівельне підприємство "Форт" прийнято до провадження, справу призначено до слухання.

04.10.2016 р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 надав Рівненському апеляційному господарському суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Торгівельне підприємство "Форт" залишити без задоволення, рішення господарського суду Житомирської області від 11.08.2016 р. без змін.

У судовому засіданні представник Приватного акціонерного товариства "Торгівельне підприємство "Форт" - Трофімов А.В. підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та надав пояснення на обґрунтування своєї правової позиції. Вважає, що рішення господарського суду Житомирської області від 11.08.16 р. у справі №906/651/16 є незаконним та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить його скасувати і прийняти нове рішення.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - ОСОБА_3 заперечив проти доводів апеляційної скарги та надав пояснення на обґрунтування своєї правової позиції. Вважає, що рішення господарського суду Житомирської області від 11.08.16 р. у справі № 906/651/16 є законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник відповідача Житомирської міської ради в судове засідання не прибув проте про розгляд скарги повідомлявся належним чином.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 28.07.1994 рішенням виконавчого комітету Житомирської міської Ради народних депутатів №420, Державному торгівельно-закупівельному підприємству "Форт" у постійне користування надано земельну ділянку площею 1,1035 га, про що видано Державний акт на право постійного користування землею, який 05.09.1994 зареєстрований у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №234.

Відповідно до п.1.1 Статуту позивача (у редакції, затвердженій загальними зборами 25.04.2016), Приватне акціонерне товариство "Торгівельне підприємство "Форт" засноване відповідно до наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області №53/1-АТ від 19.03.1997 шляхом перетворення Державного торгівельно-закупівельного підприємства "Форт" у Відкрите акціонерне товариство згідно із Законом України "Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі" від 10.07.1996, Порядком перетворення в процесі приватизації державних, орендних підприємств і підприємств зі змішаною формою власності у відкриті акціонерні товариства, затвердженим Постановою Кабінетом Міністрів України від 11.09.1996 за №1099 та згідно Закону України "Про господарські товариства" .

У відповідності до рішення загальних зборів акціонерів (протокол №1 від 01.09.2012) змінено тип та найменування акціонерного товариства з Відкритого акціонерного товариства на Приватне акціонерне товариство.

Приватне акціонерне товариство "Торговельне підприємство "Форт" є правонаступником прав і обов'язків Відкритого акціонерного товариства "Торговельне підприємство "Форт".

18.09.2003 між Відкритим акціонерним товариством "Торговельне підприємство "Форт", правонаступником якого є позивач (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) укладено договір купівлі-продажу приміщення, за умовами якого продавець відчужив, а покупець придбав приміщення центрального складу загальною площею 338,0 кв.м, яке знаходиться у АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 3.1. договору право власності виникає у покупця з моменту нотаріального посвідчення цього договору.

Пунктом 7.1. договору купівлі-продажу приміщення передбачено, що продавець зобов'язується сприяти покупцю в оформленні права власності чи права користування на відповідну частину земельної ділянки, яка відноситься до приміщення.

Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.10.2003 р. ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 18.09.2016 р. набув права власності на нежитловий будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1

29.10.2012 р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулася до Житомирської міської ради із заявою про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1 га за адресою АДРЕСА_1.

30.05.2013 рішенням №550 двадцять третьої сесії шостого скликання Житомирської міської ради (відповідач) Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 (третя особа) надано дозвіл на складання проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1 га за адресою: АДРЕСА_1, проведення державної реєстрації та виготовлення детального плану території відповідно до додатку №1, а також доручено Управлінню регулювання земельних відносин Житомирської міської ради провести державну реєстрацію права власності на земельні ділянки за територіальною громадою міста Житомира згідно з додатком.

Не погоджуючись з вище зазначеним рішенням, Приватне акціонерне товариство "Торгівельне підприємство "Форт" (позивач), вважаючи себе постійним користувачем зазначеної вище земельної ділянки, звернулось до суду з позовною вимогою про визнання недійсним рішення Житомирської міської ради №550 від 30.05.2013 про надання дозволу на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та виготовлення технічної документації із землеустрою юридичним та фізичним особам в частині надання дозволу на складання проекту землеустрою, проведення державної реєстрації на земельну ділянку площею 0,1га фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2, оскільки вважає своє право землекористувача порушеним та вимагає його відновлення в обраний ним спосіб захисту.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Частиною 1 ст.2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що місцеве самоврядування в Україні наділено повноваженнями вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (в редакції, чинній на день прийняття оспорюваного рішення) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами.

Згідно п.34 ч.1 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) визначено компетенцію сільських, селищних, міських рад, зокрема щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Такі питання мають вирішуватись виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Тобто, Житомирська міська рада, приймаючи оспорюване рішення, діяла в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак, аналізуючи фактичні обставини, апеляційний суд прийшов до висновку що рішення Житомирської міської ради №550 від 30.05.2013 про надання дозволу на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та виготовлення технічної документації із землеустрою юридичним та фізичним особам в частині надання дозволу на складання проекту землеустрою, проведення державної реєстрації на земельну ділянку площею 0,1га фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 відповідає положенням законодавства, враховуючи наступне.

Приписами статті 141 Земельного кодексу України встановлено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою, зокрема, є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

При цьому вказана норма застосовується виключно у взаємозв'язку зі статтею 120 Земельного кодексу України та статтею 377 Цивільного кодексу України.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.120 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) (у редакції, чинній на час укладення договору купівлі-продажу) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.377 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Норми ст.120 ЗК України закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість (постанова Верхового Суду України від 11.02.2015 у цивільній справі 6-2цс15).

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України , особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом частин першої, третьої статті 626 ЦК України двостороннім договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Отже, правова природа двостороннього договору передбачає волевиявлення обох сторін договору на зміну, припинення або встановлення прав та обов'язків сторін цього договору.

За змістом статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу продавець передає/зобов'язується передати майно (товар), а покупець приймає/зобов'язується прийняти майно (товар).

Крім того, у пункті 2.11 постанови пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17.05.2011 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" роз'яснено, що у застосуванні положень статей 377 ЦК України та 120 ЗК України щодо переходу права користування земельною ділянкою внаслідок переходу права на розташований на ній житловий будинок, будівлю, споруду господарським судам слід враховувати, що положення відповідних статей обох кодексів мають один і той же предмет регулювання, а тому підлягають застосуванню в сукупності.

Згідно п.2.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17.05.2011 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" правочин, за яким переходить право власності на житлові будинки, будівлі, споруди, тягне за собою перехід права на земельну ділянку, на якій знаходиться відповідне нерухоме майно.

Таким чином, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, правильно застосував положення статей 120, 377 ЗК України та дійшов обґрунтованого висновку про те, що у разі переходу права власності на об'єкт нерухомого майна до набувача цього майна відбувається перехід тих прав на відповідну земельну ділянку, на яких вона належала відчужувачу - права власності або права користування.

Однак, колегія суддів не погоджується із твердження суду першої інстанції стосовно того, що перетворення Державного торгівельно-закупівельного підприємства "Форт" у Приватне акціонерне товариство "Торговельне підприємство "Форт" є юридичним фактом для припинення його права користування земельною ділянкою.

Оскільки, в постанові Верховного Суду України від 07.12.2004 у справі за позовом ВАТ "Київський річковий порт" до Київської міської ради встановлено, що згідно з частиною третьою ст. 30 Земельного кодексу України від 18.12.1992, чинного на момент приватизації державного підприємства, при передачі підприємствами, установами і організаціями будівель та споруд іншим підприємствам, установам і організаціям разом з цими об'єктами до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій знаходяться зазначені будівлі та споруди.

Крім того, Земельний кодекс України, який набрав чинності 1 січня 2002 року, продовжив строк переоформлення права постійного користування на право оренди до 1 січня 2008 року, але це положення було визнане неконституційним рішенням Конституційного Суду України у справі №1-17/2005 за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України (справа про постійне користування земельними ділянками) від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005.

Таким чином суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що до Приватного акціонерного товариства "Торгівельне підприємство "Форт" перейшли усі майнові права Державному торгівельно-закупівельному підприємству "Форт", у тому числі право постійного користування земельною ділянкою. Відсутність у позивача правовстановлюючих документів на користування спірною земельною ділянкою не може розглядатися як відсутність у нього права землекористування взагалі, оскільки право користування земельною ділянкою набуто ним як правонаступником Державного торгівельно-закупівельного підприємства "Форт", якому була надана вказана земельна ділянка на праві постійного користування, що оформлено Державним актом на право постійного користування спірною земельною ділянкою.

Однак, вище зазначене не впливає на висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, оскільки матеріалами справи підтверджується факт укладення між Відкритим акціонерним товариством "Торговельне підприємство "Форт", правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Торгівельне підприємство "Форт" (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) договору купівлі-продажу приміщення від 18.09.2003, де покупець набув статусу власника нерухомого майна, розташованого на спірній земельній ділянці.

Тобто, у зв'язку з переходом права власності на об'єкт нерухомого майна до набувача цього майна відбувається перехід тих прав на відповідну земельну ділянку, на яких вона належала відчужувачу права власності або права користування.

Відтак, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що прийняте 30.05.2013 на двадцять третій сесії шостого скликання рішення Житомирської міської ради про надання дозволу на складання проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1га за адресою: АДРЕСА_1 не порушує прав та інтересів позивача, а тому відсутні підстави для задоволення даного позову.

З урахуванням вище викладеного, доводи апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Торгівельне підприємство "Форт" суд апеляційної інстанції не вважає переконливими та відхиляє.

Як роз'яснено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення", рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення суду першої інстанції указаним вимогам відповідає.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводами апеляційної скарги висновків господарського суду не спростовано, підстав для скасування або зміни рішення, встановлених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, не встановлено, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення господарського суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105,109,110 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Торгівельне підприємство "Форт" на рішення господарського суду Житомирської області від 11.08.16 р. у справі №906/651/16 залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Справу №906/651/16 повернути до господарського суду Житомирської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Василишин А.Р.