ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2016 р. Справа № 922/2184/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Камишева Л.М., суддя Івакіна В.О., суддя Тихий П.В.

при секретарі Пляс Л.Ф.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1, за довіреністю б/н від 11 травня 2016 року,

1-го представника відповідача ОСОБА_2, за довіреністю №34/810 від 19 листопада 2015 року,

2-го представника відповідача ОСОБА_3, за довіреністю №23/810 від 19 листопада 2015 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх.№2345 Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 11 серпня 2016 року у справі № 922/2184/16

за позовом Приватного підприємства фірми "Аврора-сервіс+", м.Харків

до Комунального підприємства "Харківводоканал", м.Харків

про скасування штрафних санкцій

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 11 серпня 2016 року у справі №922/2184/16 (суддя Макаренко О.В.) відмовлено у задоволення позову про скасування штрафних санкцій у розмірі 16 253,72 грн.

Позивач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права та неповне з'ясування обставин справи при його прийнятті, просить скасувати рішення господарського суду та прийняти нове рішення у справі, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, скаржник посилається, зокрема на те, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного не зясовано правову природу оспорюваних штрафних санкцій. Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо правомірності ОСОБА_2 обстеження технічного стану водопровідного вводу, водомірного вузла і внутрішньої водопровідної мережі від 16.05.2016р.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу (вх. № 10356 від 12.10.2016р.), заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, просить залишити рішення Господарського суду Харківської області від 11 серпня 2016 року у справі № 922/2184/16 без змін, а апеляційну скаргу позивача - без задоволення.

В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що акти обстеження від 12.05.2016 та 16.05.2016р., на підставі яких відповідач, керуючись вимогами пунктів 3.3., 3.4 Правил користування, здійснив нарахування заборгованості за самовільне користування послугами водопостачання та водовідведення, відповідають умовам укладеного договору та чинному законодавству України з питань водопосточнання та водовідведення.

Крім того, зазначає, що суд дійшов вірного висновку, що повідомлення від 29.06.2016р. носить виключно інформативний характер, не є нормативно правовим актом у розумінні ст. 20 Господарського кодексу України та не породжує будь-яких юридичних наслідків, у звязку з чим правові підстави для захисту права позивача обраним ним шляхом відсутні.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 02 вересня 2016 року у справі №922/2184/16 прийнято апеляційну скаргу позивача до провадження, розгляд справи призначений на 18 жовтня 2016 року.

У призначене судове засідання представники сторін зявились.

Представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення господарського суду Харківської області 11 серпня 2016 року у справі № 922/2184/16 скасувати та прийняти нове рішення у справі, яким позовні вимоги Приватного підприємства фірми "Аврора-сервіс+" задовольнити в повному обсязі

Представники відповідача проти доводів апеляційної скарги позивача заперечували, просили рішення господарського суду Харківської області від 11 серпня 2016 року у справі № 922/2184/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, заслухавши у судовому засіданні пояснення учасників процесу, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Позивач - Приватне підприємство фірма "Аврора-сервіс+", звернувся до господарського суду з позовною заявою до відповідача про скасування штрафних санкцій у розмірі 16253,72грн., в тому числі ПДВ 2708,96 грн. згідно "Повідомлення" від 29.06.2016р.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 від 16.05.2016 р. складений з порушенням норм діючого законодавства та договору, оскільки дана перевірка була проведена без повідомлення позивача та без участі уповноважених представників позивача. Крім того, вважає незаконним Повідомлення КП "Харківводоканал" від 29.06.2016р., в якому відповідач повідомив позивача про наявність у позивача заборгованості в розмірі 16253,72 грн.

За таких обставин, позивач вважає що його права порушено та просить скасувати штрафні санкції у розмірі 16 253,72 грн., згідно Повідомлення від 29.06.2016 р., які, на його думку, є оперативно-господарськими санкціями у розумінні ст. 235 ГК України.

Як убачається із матеріалів справи, 25.05.2009р. між КП КГ "Харківкомунчистовод" (КП КГ "ХКОВ") та ППФ "Аврора-сервіс+" (споживачем) був укладений договір про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення № У-1296/02-АК-1.

04.01.2012 р. сторони уклали Додаткову угоду до Договору на приймання стічних вод (надання послуг водовідведення), якою затвердили нову редакцію договору про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення №У-1296/02-АК-1 (далі - договір).

Відповідно до пункту 1.1 цього договору КП "Харківводоканал" зобов'язується надавати споживачеві послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення.

У пункті 1.2 договору споживач зобов'язується своєчасно та в повному обсязі проводити оплату послуг відповідно до затверджених тарифів на послуги централізованого водопостачання та водовідведення у строки та на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з пунктом 1.3 договору сторони зобов'язалися керуватися рядом нормативно-правових актів, серед яких Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджені наказом Мінжитлокомунгоспу України від 27.06.2008 р. №190 (далі - Правила користування), Правила приймання стічних вод споживачів у каналізаційну мережу м. Харкова, затверджені рішенням виконкому Харківської міської ради від 08.09.2010 р. № 321 (далі - Місцеві правила) та Правила приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджені наказом Держбуду України 19.02.2002 р. № 37 (далі - Правила приймання №37).

Відповідно до пункту 3.4.1 договору КП "Харківводоканал" має право здійснювати контроль технічного стану та роботи систем водопостачання та водовідведення (інженерних мереж, устаткування, засобів обліку та контролю витрати води тощо), контролювати якість, кількість і скид стічних вод споживача і субспоживачів, що користуються водою від його системи водопостачання та проводять скид стічних вод в його каналізаційні мережі.

Згідно з пунктом 3.4.2 договору КП "Харківводоканал" має право видавати і вимагати виконання у встановлений термін приписів щодо технічного стану водопровідних та каналізаційних мереж, запірно-регулюючої арматури, приладів та пристроїв на них тощо.

На підставі актів обстеження від 12.05.2016 р. та від 16.05.2016 р., керуючись вимогами пунктів 3.3., 3.4. Правил користування, відповідач здійснив нарахування заборгованості за самовільне користування послугами водопостачання та водовідведення за пропускною спроможністю труб у розмірі 16 253,72 грн.

25.05.2016р. відповідач направив позивачеві копію акту обстеження від 16.05.2016 р. разом з рахунком-фактурою від 25.05.2016 р. №22 на оплату нарахування за самовільне користування послугами водопостачання та водовідведення за пропускною спроможністю труб у розмірі 16 253,72 грн.

Однак, позивач даний рахунок-фактуру до 16.06.2016 р. не оплатив, у звязку з чим відповідач направив повідомлення від 29.06.2016р. №415 про наявність у позивача заборгованості у розмірі 16 253,72 грн., та в якому повідомив про те, що у разі несплати зазначеної суми в строк до 08.07.2016 р., позивач буде відключений від системи водопостачання та каналізації.

Вищевикладене стало підставою для звернення позивача до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, керуючись приписами ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України, виходив з того, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не відповідає тим, що передбачені законодавством.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтями 626, 627 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ст.ст. 526, 629 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 901 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу.

Відповідно до статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вже було зазначено, 04.01.2012 р. КП КГ "Харківкомунчистовод" (КП КГ "ХКОВ") та ППФ "Аврора-сервіс+" уклали Додаткову угоду до Договору на приймання стічних вод (надання послуг водовідведення), якою затвердили нову редакцію договору про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення № У-1296/02-АК-1.

Таким чином, між сторонами виникли зобовязальні правовідносини на підставі договору, який за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Враховуючи, що між сторонами укладено договір про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, правовідносини між сторонами регулюються Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2008р. №190 (далі Правила користування), які визначають порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України.

Ці Правила є обов'язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб - підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об'єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод. (пункт 1.1 Правил)

Згідно з пунктом 2.1, 2.2 Правил користування договірні відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Законів України "Про питну воду та питне водопостачання" та "Про житлово-комунальні послуги". Істотні умови договору між виробником та споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення визначаються відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

З умов договору також вбачається, що сторони зобовязались дотримуватись положень, зокрема, Правил користування (пункт 1.3 Договору).

Щодо доводів апелянта про неправомірність актів від 12.05.2016р. та 16.05.2016р., на підставі яких незаконно нараховані, на його думку, штрафні санкції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 3.4.1 договору КП "Харківводоканал" має право здійснювати контроль технічного стану та роботи систем водопостачання та водовідведення (інженерних мереж, устаткування, засобів обліку та контролю витрати води тощо), контролювати якість, кількість і скид стічних вод споживача і субспоживачів, що користуються водою від його системи водопостачання та проводять скид стічних вод в його каналізаційні мережі.

Згідно з п. 3.4.2. договору КП "Харківводоканал" має право видавати і вимагати виконання у встановлений термін приписів щодо технічного стану водопровідних та каналізаційних мереж, запірно-регулюючої арматури, приладів та пристроїв на них тощо.

Споживач в свою чергу зобовязаний забезпечувати представникам КП "Харківводоканал" безперешкодний доступ і безпечні умови для проведення обстеження, контролю технічного стану систем водопостачання та водовідведення (інженерних мереж, устаткування, засобів обліку і контролю споживання води тощо), відключення або обмеження водопостачання та водовідведення, а також зняття показань засобів обліку, контролю якості стічних вод та в інших необхідних випадках, передбачених цим договором та діючим законодавством.

За умовами п. 3.2.12 договору споживач зобов'язаний призначати уповноважених представників і забезпечувати їх явку для участі в знятті показань засобів обліку, обстеженні систем водопостачання та водовідведення і складанні відповідних актів з представником КП "ХВК", відбору проб стічних вод, проведення звірок платежів, щомісячного надання звітності про кількість спожитої води та щомісячного надання показників кількості та якості скинутих стічних вод, а також для відключення або обмеження водопостачання та водовідведення.

При цьому, у цьому пункті договору також передбачено, що у разі неявки уповноваженого представника споживача чи ухилення від участі в обстеженні або відмови його підписати акт, останній підписується представником КП "ХВК" і робиться відповідний запис про таку відмову. Акт, складений таким чином, визнається беззаперечним доказом зафіксованих у ньому порушень та підписується представником КП "ХВК" в односторонньому порядку. Оформлений таким чином акт вручається відповідальному представнику споживача або відправляється рекомендованою поштою споживачеві. Він є обов'язковим для виконання споживачем у зазначені в ньому терміни.

Отже, виходячи з умов договору, сторони передбачили обовязок споживача забезпечувати представникам КП "Харківводоканал" безперешкодний доступ і безпечні умови для проведення обстеження, та у разі невиконання або ухилення від виконання споживачем цього обовязку відповідач має право скласти акт та підписати його в односторонньому порядку.

У наданих відповідачем копіях актів обстеження від 12.05.2016 р. та від 16.05.2016 р. зазначено про проведення технічного обстеження у присутності представника позивача та про його відмову від підпису даних актів (а.с. 81).

За таких обставин, колегія суддів відхиляє доводи позивача, що вказані акти обстеження складено всупереч умовам договору та вимогам чинного законодавства.

Щодо доводів апелянта відносно того, що нарахована відповідачем заборгованість у розмірі 16253,72грн. згідно з "повідомлення" від 29.06.2016р. є, на його думку, оперативно-господарськими санкціями, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом статті 235 Господарського кодексу України за порушення господарських зобов'язань до суб'єктів господарювання та інших учасників господарських відносин можуть застосовуватися оперативно-господарські санкції, тобто заходи оперативного впливу на правопорушника з метою припинення або попередження повторення порушень зобов'язання, що використовуються самими сторонами зобов'язання в односторонньому порядку. До суб'єкта, який порушив господарське зобов'язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції, застосування яких передбачено договором.

В частині 1 статті 236 Господарського кодексу України визначено види господарсько-оперативних санкцій, серед яких, зокрема, передбачено встановлення в односторонньому порядку на майбутнє додаткових гарантій належного виконання зобов'язань стороною, яка порушила зобов'язання: зміна порядку оплати продукції (робіт, послуг), переведення платника на попередню оплату продукції (робіт, послуг) або на оплату після перевірки їх якості тощо.

Згідно з частиною 2 статті 236 Господарського кодексу України перелік оперативно-господарських санкцій, встановлений у її першій частині, не є вичерпним та сторони можуть передбачити у договорі також інші оперативно-господарські санкції.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 237 Господарського кодексу України підставою для застосування оперативно-господарських санкцій є факт порушення господарського зобов'язання другою стороною. Оперативно-господарські санкції застосовуються стороною, яка потерпіла від правопорушення, у позасудовому порядку та без попереднього пред'явлення претензії порушнику зобов'язання. Порядок застосування сторонами конкретних оперативно-господарських санкцій визначається договором. У разі незгоди з застосуванням оперативно-господарської санкції заінтересована сторона може звернутися до суду з заявою про скасування такої санкції та відшкодування збитків, завданих її застосуванням.

Так, у розділі 5 договору сторони домовились про порядок розвязання спорів та відповідальність сторін у випадку невиконання або неналежного виконання зобовязань за договором, проте такий захід оперативного впливу як нарахування штрафних санкцій за безоблікове водокористування не передбачений умовами договору, як це вимагається у статті 235 Господарського кодексу України .

Згідно з пунктами 3.3, 3.4 Правил у разі безоблікового водокористування виробник виконує розрахунок витрат води за пропускною спроможністю труби вводу при швидкості руху води в ній 2,0 м/сек та дією її повним перерізом протягом 24 годин за добу. Розрахунковий період при безобліковому водокористуванні встановлюється з дня початку такого користування. Якщо термін початку безоблікового водокористування виявити неможливо, розрахунковий період становить один місяць.

Також у пункті 3.4.10 договору передбачено право відповідача виконувати розрахунок та стягувати плату за споживання води та водовідведення за пропускною спроможністю водопровідного вводу (приєднання. відгалуження), зокрема, у випадку самовільного приєднання (підключення врізки) або самовільного користування системою централізованого водопостачання; без облікового водоспоживання у випадку невиконання приписів про налагодження обліку.

Таким чином, нарахована відповідачем заборгованість у розмірі 16253,72грн. є не заходом оперативного впливу на позивача, а розрахунком витрат води при безобліковому водокористуванні, здійсненний відповідачем у порядку, встановленому умовами договору та Правилами.

Крім того, повідомлення від 29.06.2016р. № 415, де зазначено, зокрема, про необхідність сплати заборгованості за договором, не має обовязкового характеру; нормами діючого законодавства України не передбачено розгляд господарськими судами спорів повязаних зі скасуванням, зміною чи визнанням недійсними повідомлень водопостачальної організації.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що зазначене повідомлення носить виключно інформативний характер.

За змістом положень частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до якої кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Зазначений перелік способів захисту не є вичерпним, однак у разі порушення цивільного права чи інтересу у позивача виникає право на застосування конкретного засобу захисту, який залежить від виду порушення. Тобто, позивач повинен обрати саме такий спосіб захисту, який відповідає характеру порушення його права чи інтересу.

Пунктом 4 частини 2 статті 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, зокрема, припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення.

Згідно з частиною 2 статті 4 та статтею 33 Господарського процесуального України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Враховуючи вищевикладене, обраний позивачем саме такий спосіб захисту, не відповідає передбаченим законодавствам способам захисту цивільних прав, у зв'язку з чим правові підстави для захисту права позивача обраним ним шляхом відсутні, оскільки не може бути визнано відсутність права сторони за договором, якій чинним законодавством України та умовами договору надане право здійснювати конкретні дії: робити розрахунки, нараховувати плату, виставляти рахунки за послуги водовідведення, в тому числі і підвищену, а їх відповідність нормам права перевіряється судом при розгляді іншого спору між сторонами за договором.

Крім того, колегія суддів зазначає, що доводи викладені в апеляційній скарзі, можуть бути запереченнями у разі предявлення позову про стягнення заборгованості за договором.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, у зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки місцевого господарського суду, у звязку з чим апеляційна скарга Приватного підприємства фірми "Аврора-сервіс+" не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення господарського суду Харківської області від 11 серпня 2016 року у справі №922/2184/16 підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, п.1 ч.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 11 серпня 2016 року у справі №922/2184/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повна постанова складена 24.10.2016р.

Головуючий суддя Камишева Л.М.

Суддя Івакіна В.О.

Суддя Тихий П.В.