ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.10.16р. Справа № 904/7556/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙД КОММОДІТІ", м. Камянське

до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Жовті Води

про стягнення 4 669 583,78 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Бойчук Ю.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, представник за договором про надання правової допомоги № б/н від 01.07.16р.

від відповідача: ОСОБА_2, представник за довіреністю № 18/904 від 03.02.15р.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙД КОММОДІТІ" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - відповідач) про стягнення 4 669 583,78 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору про закупівлю товарів № 894/13 від 18.12.15р., в частині розрахунків за поставлений товар.

Ухвалою господарського суду від 01.09.16р. порушено провадження у справі, прийнято позовну заяву до розгляду, призначено судове засідання на 27.09.16р.

21.09.16р. до суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача 3 986 072,52 грн.

Ухвалою господарського суду від 27.09.16р. відкладено судове засідання на 11.10.16р.

11.10.16р. у судовому засіданні оголошено перерву до 20.10.16р.

20.10.16р. у судовому засіданні оголошено перерву до 27.10.16р.

27.10.16р. повноважний представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги, з урахуванням поданої заяви про зменшення розміру позовних вимог, підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Крім того, повноважний представник позивача просив суд стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 59 791,09 грн., витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 120 000,00 грн. та повернути позивачу надмірно сплачений судовий збір у розмірі 10 252,67 грн.

В свою чергу, повноважний представник відповідача заявлені позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу в їх задоволенні у повному обсязі.

У судовому засіданні 27.10.16р. оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, подані документи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

18.12.15р. між позивачем та відповідачем укладено договір про закупівлю товарів № 894/13 (далі - Договір), відповідно до умов п. 1.1. якого, позивач зобов'язується поставити відповідачеві товари, зазначені в п. 1.2. Договору, а відповідач прийняти і оплатити такі товари.

За приписами п. 1.2. Договору, позивач зобов'язується поставити паливо рідинне та газ; оливи мастильні (Лот № 2 паливо дизельне) за найменуванням, кількістю та ціною відповідно до Специфікації № 1, яка є невід'ємною частиною договору.

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що ціна Договору, відповідно до Специфікації № 1, становить 8 046 050,00 грн., у т.ч. ПДВ 20% - 1 341 008,33 грн.

Як зазначено у п. 4.1. Договору, товари, які поставляються відповідно до цього Договору, сплачуються відповідачем за погодженими цінами в національній валюті України.

Відповідно до п. 4.2. Договору, відповідач здійснює оплату отриманої партії товарів по факту їх поставки з відстрочкою платежу 10-ть банківських днів.

У п. 4.3. Договору зазначено про те, що при поставці кожної партії товарів позивач надає оригінал або копію, завірену належним чином, паспорту або сертифікату якості, рахунок фактуру, видаткову накладну, товарно-транспортні документи, складає податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо її реєстрації у порядку, визначеному у Податковому кодексі України.

Відповідач зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари (п. 6.1.1. Договору), а позивач має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за поставлені товари (п. 6.4.1. Договору).

В разі невиконання, або неналежного виконання своїх зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену виключно договором (п. 7.1. Договору).

За приписами п. 7.2. Договору, за кожний день прострочення виконання зобов'язань винна сторона повинна сплатити штрафні санкції у розмірі, передбаченому ст. 231 ГК України, від обсягу невиконаних зобов'язань.

Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.15р., але в будь якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п. 10.1. Договору).

30.12.15р. між сторонами була укладена Додаткова угода № 1 до вищезазначеного Договору, якою продовжено термін дії договору до 30.06.16р., але в будь якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Як зазначає позивач, на виконання умов вищезазначеного Договору позивачем було здійснено поставку товару відповідачу на загальну суму 7 688 385,10 грн., що підтверджують видаткові накладні, які знаходяться в матеріалах справи

Відповідач здійснив лише часткову оплату за поставлений товару на суму 4 219 657,60 грн., що підтверджують виписки по рахунку, які знаходяться в матеріалах справи.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем складає 3 468 727,50 грн.

За неналежне виконання відповідачем свого обов'язку по Договору щодо повної та своєчасної оплати, позивачем на підставі п. 7.2. Договору та ч. 2 ст. 231 ГК України була нарахована пеня у розмірі 379 286,71 грн.

Крім того, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем були нараховані 3% річних у розмірі 60943,51 грн. та інфляційні втрати у розмірі 77 114,80 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за поставлений товар у розмірі 3 468 727,50 грн., пеню у розмірі 379 286,71 грн., 3% річних у розмірі 60943,51 грн., інфляційні втрати у розмірі 77 114,80 грн., а всього 3 986 072,52 грн. Крім того, позивача просив суд стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 59 791,09 грн., витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 120 000,00 грн. та повернути позивачу надмірно сплачений судовий збір у розмірі 10 252,67 грн.

Під час розгляду спору відповідач здійснив часткове погашення суми основного боргу, у зв'язку з чим станом на 27.10.16р. заборгованість за поставлений товар складає 1 685 022,50 грн., що підтверджується матеріалами справи та обома повноважними представниками сторін.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному Договору на момент розгляду спору до господарського суду не надав. Крім того, відповідач заявлені позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу в їх задоволенні у повному обсязі, виходячи з наступного.

По-перше, відповідач сплатив позивачу частково суму основного боргу, а саме у розмірі 1783705,00 грн. (187 967,50 грн. платіжним дорученням № 7157 від 06.09.16р., 181 457,50 грн. платіжним дорученням № 7119 від 06.09.16р., 263 847,50 грн. платіжним дорученням № 5268 від 06.09.16р., 297 377,50 грн. платіжним дорученням № 5267 від 06.09.16р., 371 000,00 грн. платіжним дорученням № 14719 від 14.09.16р., 482 055,00 грн. платіжним дорученням № 7150 від 20.09.16р.), у зв'язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем складає 1 685 022,50 грн.

По-друге, сторонами у Договорі не визначено розмір пені за невиконання грошових зобов'язань, спеціальні норми щодо відповідальності у спірних правовідносинах відсутні, правові підстави для стягнення будь-якої пені за невиконання грошових зобов'язань відсутні.

По-третє, вимоги в частині стягнення витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 120 000,00 грн. є такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивач не подав до суду документи які б підтвердили вартість наданих адвокатських послуг зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікаційний фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи, що свідчить про відсутність підстав для покладення на відповідача витрат на оплату послуг адвоката саме у розмірі 120 000,00 грн. та їх неспіврозмірність та розумну необхідність витрат для цієї справи (аналогічна позиція міститься у постановах Вищого господарського суду України по справі № 918/182/13 від 15.08.13р. та по справі № 5002-22/3663.1-2010(2-23/5545-2009) від 25.07.11р.). Позивачем під час розгляду справи підготовлено та подано не дуже значну кількість документів, справа не є занадто складною.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічна норма міститься у ст. 712 Цивільного кодексу України відповідно до якої, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 266 Господарського кодексу України передбачено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

За приписами ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Положеннями ст. 693 Цивільного кодексу України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

За приписами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Положеннями ст. 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

При здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства (ст. 129 Конституції України).

Згідно із положенням статті 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства України, умови Договору та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за поставлений товар у розмірі 1 685 022,50 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки заборгованість підтверджується матеріалами справи та відповідачем.

Провадження у справі в частині стягнення заборгованості за поставлений товар у розмірі 1783705,00 грн. підлягає припиненню, оскільки вказана сума була сплачена відповідачем після порушення провадження у справі, що підтверджують платіжні доручення, що знаходяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити про те, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

На підставі вищевказаної норми закону, позивачем були нараховані інфляційні втрати у розмірі 77 114,80 грн. та 3% річних у розмірі 60 943,51 грн., розрахунок яких судом був перевірений та визнаний таким, що зроблений невірно.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити про те, що розрахунок 3% річних зроблений невірно, оскільки день фактичної сплати заборгованості не повинен включатися в період часу, за який здійснюється стягнення 3% річних (п. 1.9. постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.13р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Після перерахунку проведеного судом, в системі Законодавства, відповідно до вимог чинного законодавства України, 3% річних складають 58 745,10 грн., а інфляційні втрати складають 76820,15 грн., з них:

- на суму 565 210,40 грн. 3% річних (за період з 22.01.16р. - 18.02.16р.) складають 1 297,20 грн., інфляційні втрати (лютий 2016 рік) складають -2260,84 грн.;

- на суму 188 666,00 грн. 3% річних (за період з 22.01.16р. - 28.03.16р.) складають 1 036,12 грн., інфляційні втрати (лютий - березень 2016 рік) складають 1 124,45 грн.;

- на суму 566 535,00 грн. 3% річних (за період з 25.01.16р. - 18.02.16р.) складають 1 160,93 грн., інфляційні втрати (лютий 2016 рік) складають -2266,14 грн.;

- на суму 361 186,20 грн. 3% річних (за період з 25.01.16р. - 18.02.16р.) складають 740,14 грн., інфляційні втрати (лютий 2016 рік) складають -1444,74 грн.;

- на суму 575 347,50 грн. 3% річних (за період з 10.02.16р. - 28.03.16р.) складають 2 263,66 грн., інфляційні втрати (лютий - березень 2016 рік) складають 3 429,07 грн.;

- на суму 307 000,00 грн. 3% річних (за період з 30.03.16р. - 19.04.16р.) складають 528,44 грн., інфляційні втрати (квітень 2016 рік) складають 10 745,00 грн.;

- на суму 259 035,00 грн. 3% річних (за період з 11.02.16р. - 28.03.16р.) складають 997,92 грн., інфляційні втрати (лютий - березень 2016 рік) складають 1 543,85 грн.;

- на суму 572 617,50 грн. 3% річних (за період з 11.02.16р. - 19.04.16р.) складають 3 238,57 грн., інфляційні втрати (лютий - квітень 2016 рік) складають 23 573,86 грн. (інфляційні втрати підлягають задоволенню у розмірі 23 477,32 грн., як вказує позивач, оскільки суд не може виходити за межі позовних вимог);

- на суму 567 210,00 грн. 3% річних (за період з 11.02.16р. - 13.04.16р.) складають 2 929,04 грн., інфляційні втрати (лютий - березень 2016 рік) складають 3 380,57 грн.;

- на суму 67 000,00 грн. 3% річних (за період з 15.04.16р. - 26.04.16р.) складають 65,90 грн.;

- на суму 563 850,00 грн. 3% річних (за період з 14.04.16р. - 19.07.16р.) складають 4 483,07 грн., інфляційні втрати (квітень - липень 2016 рік) складають 18 567,00 грн.;

- на суму 563 412,50 грн. 3% річних (за період з 14.04.16р. - 27.09.16р.) складають 7 712,29 грн., інфляційні втрати (квітень - серпень 2016 рік) складають 16 806,70 грн.;

- на суму 297 377,50 грн. 3% річних (за період з 14.04.16р. - 05.09.16р.) складають 3 534,40 грн., інфляційні втрати (квітень - серпень 2016 рік) складають 8 870,82 грн.;

- на суму 263 847,50 грн. 3% річних (за період з 14.04.16р. - 05.09.16р.) складають 3 135,89 грн., інфляційні втрати (квітень - серпень 2016 рік) складають 7 870,62 грн.;

- на суму 558 967,50 грн. 3% річних (за період з 10.05.16р. - 27.09.16р.) складають 6 460,20 грн., інфляційні втрати (травень - серпень 2016 рік) складають -2792,04 грн. (інфляційні втрати підлягають задоволенню у розмірі -2 794,84 грн., як вказує позивач, оскільки суд не може виходити за межі позовних вимог);

- на суму 482 055,00 грн. 3% річних (за період з 12.05.16р. - 19.09.16р.) складають 5 176,16 грн., інфляційні втрати (травень - серпень 2016 рік) складають -2407,86 грн. (інфляційні втрати підлягають задоволенню у розмірі -2410,28 грн., як вказує позивач, оскільки суд не може виходити за межі позовних вимог);

- на суму 560 280,00 грн. 3% річних (за період з 17.05.16р. - 27.09.16р.) складають 6 153,90 грн., інфляційні втрати (червень - серпень 2016 рік) складають -3355,52 грн. (інфляційні втрати підлягають задоволенню у розмірі -3361,68 грн., як вказує позивач, оскільки суд не може виходити за межі позовних вимог);

- на суму 561 330,00 грн. 3% річних (за період з 17.05.16р. - 27.09.16р.) складають 6 165,43 грн., інфляційні втрати (червень - серпень 2016 рік) складають -3361,81 грн. (інфляційні втрати підлягають задоволенню у розмірі -3367,98 грн., як вказує позивач, оскільки суд не може виходити за межі позовних вимог);

- на суму 181 457,50 грн. 3% річних (за період з 17.05.16р. - 05.09.16р.) складають 1 665,84 грн., інфляційні втрати (червень - серпень 2016 рік) складають -1086,75 грн. (інфляційні втрати підлягають задоволенню у розмірі -1088,75 грн., як вказує позивач, оскільки суд не може виходити за межі позовних вимог).

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних підлягають задоволенню частково, а саме 3% річних у розмірі 58 745,10 грн., а інфляційні втрати у розмірі 76820,15 грн.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов'язань, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

За приписами п. 7.2. Договору, за кожний день прострочення виконання зобов'язань винна сторона повинна сплатити штрафні санкції у розмірі, передбаченому ч. 2 ст. 231 ГК України, від обсягу невиконаних зобов'язань.

За неналежне виконання відповідачем свого обов'язку по Договору щодо повної та своєчасної оплати, позивачем на підставі п. 7.2. Договору та ст. 231 ГК України була нарахована пеня у розмірі 379 286,71 грн.

Господарський суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення пені задоволенню не підлягають, оскільки:

- Договором про закупівлю товарів № 894/13 від 18.12.15р. сторони не визначили розмір та базу нарахування пені.

- Відповідно до п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.13р. N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" господарським судам необхідно мати на увазі, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовується за допущене прострочення виконання лише не грошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

- Відповідно до інформаційного листа Вищого господарського суду України від 01.07.2014 р. N 01-06/841/2014 "Про доповнення інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2011 N 01-06/249 "Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів" до грошових зобов'язань не застосовуються положення абзацу третього частини другої статті 231 Господарського кодексу України (постанова Верховного суду України від 04.02.2014 N 903/610/13).

Викладене є підставою для задоволення позову частково.

За приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Статтею 44 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката. В контексті цієї норми судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 Господарського процесуального кодексу України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру ".

Поняття особи, котра є адвокатом, наводиться в статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", котра зазначає, що адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пункт 9 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" зазначає представництво як один із видів адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов'язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов'язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов'язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як зазначено у п. 6.3. Постанови, Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.13р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК. Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум. За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі. Аналогічну правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 N 6-рп/2013 у справі N 1-4/2013.

Позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу (оплату послуг адвоката) за договором про надання правової допомоги № б/н від 01.07.16р. та додаткової угоди № 2 від 05.07.16р. у розмірі 120 000,00 грн.

Враховуючи невисоку складність юридичної кваліфікації правовідносин у даному спорі, та відповідно невелику кількість часу, необхідного на підготовку матеріалів до судового слухання, суд вважає, що витрати по оплаті послуг адвоката у розмірі 120 000,00 грн. є необґрунтовано завищеними, а тому розмір відповідних витрат підлягає обмеженню сумою 10 000,00 грн.

Крім того, господарський суд вважає, що адвокат не доклав максимальних зусиль щодо належного та якісного виконання своїх обов'язків, виходячи з наступного:

По-перше, адвокатом при складанні тексту позовної заяви було допущено велику кількість помилок, а саме:

- у позовній заяві вказано, що позивач поставив відповідачу товар на суму 6 644 363,10 грн., але якщо перерахувати всі видаткові накладні, які додані до позовної заяви, то отримуємо поставку товару на суму 7 688 385,10 грн.;

- у позовній заяві вказано, що відповідач сплатив лише 3 175 635,60 грн., але якщо перерахувати суми по всім банківським випискам, які додані до позовної заяви, то отримуємо оплату на суму 4152657,60 грн., без врахування доданої пізніше виписки по рахунку від 27.04.16р. на суму 67 000,00 грн. З урахуванням всіх банківських виписок, які знаходяться в матеріалах справи, загальний розмір оплати складає 4 219 657,60 грн.

- до позовної заяви додано розрахунок інфляційних втрат, але у прохальній частині позову не вказано про вимогу щодо стягнення нарахованих позивачем інфляційних втрат;

- додані до заяви про зменшення розміру позовних вимог розрахунки інфляційних втрат та 3% річних зроблені невірно, що є підставою для задоволення позовних вимог в цій частині частково.

Господарський суд зауважує, що вищевказані помилки були виправлені після зазначення про них в ухвалі суду від 27.09.16р.

По-друге, адвокат, який представляє інтереси позивача, не надав всі витребувані ухвалами господарського суду від 01.09.16р. та від 27.09.16р. документи. Так, суду не було надано:

- розгорнутий акт звірки взаємних розрахунків (для чого позивачу необхідно було з'явитися до відповідача);

- докази оплати послуг адвоката у розмірі 120 000,00 грн. та обґрунтований їх розрахунок, з урахуванням: видатків на службові відрядження (якщо їх установлено), вартість економічних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; наявності відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; складності справи щодо.

Суд звертає увагу на той факт, що позивачем 11.10.16р. було надано для долучення до матеріалів справи платіжне доручення № 2307 від 28.09.16р. про оплату послуг адвоката лише у розмірі 60 000,00 грн. Таким чином, станом на 27.10.16р. позивач не надав належних та допустимих доказів, в підтвердження понесених ним витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 120 000,00 грн.

По-третє, під час розгляду справи у судових засіданнях адвокатом подавалися документи для долучення до матеріалів справи без супровідних листів та засвідчені не належним чином, і тільки після зауваження суду та оголошення у судових засіданнях перерви адвокатом вчинялися необхідні дії.

По-четверте, сума у розмірі 120 000,00 грн. є завищеною, виходячи з того, що:

- справа не є складною,

- для підготування позовної заяви кваліфікаційний фахівець не потратив би багато часу, та цей час не може оцінюватися у 120 000 грн.,

- кількість доданих до позовної заяви документів є незначною, тому не потрібно багато часу для їх вивчення та аналізу,

- розрахунки інфляційних втрат та 3% річних проводяться за допомогою системи Законодавства або Ліги, що полегшує роботу щодо проведення розрахунків.

По-п'яте, розмір послуг адвоката не залежить лише від суму позовних вимог, а залежить від сукупності проведених ним дій щодо аналізу документів, підготування позовної заяви, витраченого часу, складності справи та представлення інтересів позивача під час розгляду справи.

Клопотання позивача про повернення надмірно сплаченого, платіжним дорученням № 1942 від 29.08.16р., судового збору у розмірі 10 252,67 грн. підлягає задоволенню, оскільки розмір позовних вимог, з урахуванням заяви про зменшення, складає 3 986 072,52 грн., позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 70 043,76 грн., що на 10 252,67 грн. більше.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014р. по справі № 904/9428/13, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 549, 599, 610, 612, 625, 629, 692, 693, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 218, 231, 232, 265, 266 Господарського кодексу України, ст. ст. 4, 32-34, 43-44, 48-49, 82-84, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (52210, м.Жовті Води, вул. Горького, буд. 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙД КОММОДІТІ" (51934, АДРЕСА_1, 41, 42, ) заборгованість за поставлений товар у розмірі 1 685 022,50 грн. (один мільйон шістсот вісімдесят п'ять тисяч двадцять дві грн. 50 коп.), 3% річних у розмірі 58 745,10 грн. (п'ятдесят вісім тисяч сімсот сорок п'ять грн. 10 коп.), інфляційні втрати у розмірі 76 820,15 грн. (сімдесят шість тисяч вісімсот двадцять грн. 15 коп.), витрати по сплаті судового збору у розмірі 54064,39 грн. (п'ятдесят чотири тисячі шістдесят чотири грн. 39 коп.), витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 10 000,00 грн. (десять тисяч грн. 00 коп.).

Провадження у справі в частині стягнення заборгованості за поставлений товар у розмірі 1783705,00 грн. - припинити.

В решті позовних вимог - відмовити.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙД КОММОДІТІ" (51934, АДРЕСА_2, 41, 42, ) надмірно сплачений платіжним дорученням № 1942 від 29.08.16р., оригінал якого знаходиться в матеріалах справи, судовий збір у розмірі 10 252,67 грн. (десять тисяч двісті п'ятдесят два грн. 67 коп.), про що видати ухвалу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 28.10.16р.

Суддя ОСОБА_3