ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11.10.2016 Справа № 905/2398/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Огороднік Д.М., розглянувши матеріали справи

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «КАНТ»
доДержавного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія»
проcтягнення 525352,17грн.
за участю представників:

від позивачане з'явився;
від відповідачане з'явився.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «КАНТ» про стягнення з Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія» основного боргу у розмірі 224640,00грн., пені у розмірі 17648,09грн., інфляційних втрат у розмірі 243958,26грн., 3% річних у розмірі 39105,82грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором №1051/1/826 від 22.06.2010 щодо здійснення своєчасної оплати вартості поставленого товару.

На підтвердження вищезазначених обставин, позивач надає належним чином засвідчені копії наступних документів: договору №1051/1/826 від 22.06.2010, специфікації до договору, додаткової угоди від 07.11.2011, видаткової накладної №352/10 від 05.07.2010, довіреності №1471 від 30.06.2010, акта звірки взаєморозрахунків.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 12.08.2016 порушено провадження та призначено справу до розгляду.

Позивач у судове засідання, призначене на 11.10.2016, не зявився, про дату, час та місце проведення останнього повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, яке наявне в матеріалах справи.

Відповідач явку свого уповноваженого представника у судове засідання 11.10.2016 не забезпечив, відзив на позов не надав, про дату, час та місце проведення останнього повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, яке наявне в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального Кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами. З урахуванням належного повідомлення про час та місце проведення судового розгляду обох сторін, судом забезпечено сторонам рівні процесуальні можливості у захисті їхніх процесуальних прав і законних інтересів, у наданні доказів та здійсненні інших процесуальних прав, з врахуванням наведеного, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин та вирішення спору по суті, згідно ст.75 Господарського процесуального Кодексу України.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

22.06.2010 між Товариством з обмеженою відповідальністю «КАНТ» (постачальник, позивач) та Державним підприємством «Донецька вугільна енергетична компанія» (покупець, відповідач) підписаний договір поставки №1051/1/826 (далі Договір).

За умовами вказаного договору постачальник зобовязався передати у власність покупця гірничо шахтне обладнання (далі - продукція), необхідне для ліквідації наслідків надзвичайної ситуації техногенного характеру на ВП «Шахта ім.А.А. Скочинського», а покупець зобовязується прийняти продукцію, що поставляється в його власність та своєчасно оплатити її вартість у відповідності до умов, визначених цим договором (п.1.1. договору).

Відповідно до п.1.2. договору номенклатура, кількість, ціна продукції обумовлюються в специфікаціях/ додатках, які є невідємними частинами даного договору.

Сторонами підписана специфікація до договору, в якій вказані найменування (балансоуправління 3КД 90 16.07.010.170), кількість (48 шт.), ціна (без ПДВ 20% - 3900,00грн.), загальна вартість продукції (224640,00грн.) та строк поставки (червень серпень 2010 року).

Згідно з п.3.1. договору умови поставки продукції DDP, склад ВП «УМТС» ДП «ДУЕК» відповідно «ІНКОТЕРМС - 2000», протягом 5 днів після отримання заявки, якщо інше не узгоджене у відповідних специфікаціях/ додатках до даного договору.

Відповідно до п.3.2. договору постачальник зобовязаний надати покупцю наступні документи: рахунок фактуру, податкову накладну, відповідні товаросупровідні документи, сертифікат якості та / або технічний паспорт, сертифікат відповідності.

Згідно з п.3.3. договору датою поставки вважається дата, вказана в товаро транспортній накладній, підписаної покупцем.

Відповідно до п.3.4. договору постачальник зобовязаний в письмовому вигляді, за 5 календарних днів повідомити покупця про дату фактичної поставки, а також направити інші повідомлення, що необхідні покупцю для здійснення необхідних заходів для прийняття продукції.

Пунктом 4.1. договору встановлено, що ціна на продукцію встановлюється сторонами у відповідних специфікаціях/ додатках до договору. Розрахунком за поставлену постачальником продукцію по договору здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 30 банківських днів з моменту поставки продукції. В специфікації до договору сторони можуть узгоджувати інші строки та порядок розрахунків. У випадку, коли сторонами в специфікації узгоджуються інші строки та порядок розрахунків взаємовідносини сторін в частині розрахунків будуть регулюватися положеннями, вказаними у відповідній специфікації. Загальна сума договору визначається на основі сум, вказаних в специфікаціях/ додатках до договору, підписаних постачальником та покупцем та складає 224640,00грн. (п.п.4.2, 4.3, 4.4. договору).

Відповідно до п.7.2. договору досудове врегулювання господарського спору є обовязковим для сторін по даному договору. Сторона, що отримала претензію, зобовязана протягом 30 днів з дня її отримання повідомити іншу сторону про результати її розгляду. У випадку недосягнення згоди, спори та розбіжності передаються на розгляд господарського суду України по місцезнаходженню покупця із застосуванням норм діючого законодавства України (п.7.3. договору).

07.11.2011 між сторонами підписана додаткова угода до договору, якою змінено реквізити постачальника.

Згідно з п.8.1 договору, останній набирає чинності з моменту підписання його сторонами (дата початку дії договору). Сторони встановлюють, що дата закінчення строку дії договору визначається наступним чином: при належному виконання сторонами своїх зобовязань, узгоджених діючим договором, датою закінчення строку дії договору є 31.12.2010, а у випадку невиконання (неналежного виконання) сторонами своїх зобовязань по діючому договору, датою закінчення строку дії договору є дата повного та належного виконання сторонами (у відповідності з умовами договору) всіх прийнятих на себе по договору зобовязань. Строк дії договору визначається як проміжок часу, починаючи з дати початку строку дії договору та закінчуючи датою закінчення строку дії договору.

Належним чином засвідчена копія договору поставки №1051/1/826 від 22.06.2010 підписана сторонами та наявна в матеріалах справи.

Оцінивши зміст зазначеної угоди, з якої виникли цивільні права та обовязки сторін, суд дійшов висновку, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм ст. 712 Цивільного кодексу України та ст.ст. 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (ст.ст. 655-697 Цивільного кодексу України).

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення сплати за товар продавець має право вимагати сплати товару.

Як визначено положеннями ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобовязання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обовязковості договору для виконання сторонами.

На підтвердження виконання договору та здійснення поставки товару, позивачем надана копія видаткової накладної №352/10 від 05.07.2010.

Відповідач отримав товар за видатковою накладною №352/10 від 05.07.2010 на суму 224640,00грн., про що свідчить підпис його представника за довіреністю №1471 від 30.06.2010 ОСОБА_1

Також, позивачем до матеріалів справи наданий акт звірки взаєморозрахунків станом на 01.12.2014, підписаний сторонами та скріплений печатками підприємств. Зі змісту останнього вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем за договором №1051/1/826 від 22.06.2010 складає 224640,00грн.

За таких обставин, матеріалами справи підтверджується, що продукція за договором №1051/1/826 від 22.06.2010 передана належним чином позивачем та отриманий відповідачем на суму 224640,00грн.

За вказану продукцію, як зазначає позивач, відповідач станом на момент розгляду справи не розрахувався, тому у останнього виникла заборгованість у розмірі 224640,00грн.

Відповідач факт наявності заборгованості за договором №1051/1/826 від 22.06.2010 не спростував, доказів оплати до суду не надав, а матеріали справи останніх не містять.

За таких обставин, суд приходить до висновку про доведеність наявності основного боргу у розмірі 224640,00грн. у відповідача перед позивачем.

Судом встановлено, що строк оплати за товар за умовами договору №1051/1/826 від 22.06.2010 настав 16.08.2010.

Відповідно до п.5.4. договору сторона, що прострочила виконання грошових зобовязань по договору сплачує іншій стороні пеню у розмірі 0,1% від вартості поставленої продукції за кожен день прострочення, проте не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Оскільки, відповідачем прострочений строк оплати товару, то позивач просить стягнути з останнього пеню за період з 15.08.2010 по 15.02.2011 у розмірі 17648,09грн.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Аналогічні положення закріплені і в ст.ст. 216, 217 Господарського кодексу України. При цьому, несвоєчасне виконання грошових зобовязань є належною підставою у розумінні ст.218 Господарського кодексу України для застосування заходів господарсько-правової відповідальності.

Як встановлено ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є вид неустойки, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Згідно ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок пені позивача, суд визнає його арифметично невірним, оскільки позивачем невірно визначений строк оплати продукції (16.08.2010) та, як наслідок, період прострочення та кількість днів прострочення забовязання.

За розрахунком суду пеня нараховується на суму 224640,00грн. за період з17.08.2010 по 15.02.2011 (183 дні прострочення) у розмірі 17457,30грн.

Отже, сума пені, що підлягає стягненню з відповідача складає 17457,30грн.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 15.08.2010 по 01.06.2016 у розмірі 39105,82грн. та інфляційні втрати у розмірі 243958,26грн. за період з 15.08.2010 по 01.06.2016.

Стаття 625 Цивільного кодексу України не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, за вимогою кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Судом перевірена вірність зробленого позивачем розрахунку 3% та встановлено, що він є арифметично невірним, у зв'язку з тим, що позивачем не враховано, що 2012 рік та 2016 рік містять 366 днів. Також, позивач невірно визначив строк оплати продукції (16.08.2010) та, як наслідок, період прострочення та кількість днів прострочення забовязання.

Судом зроблений власний розрахунок 3% річних, а саме на суму 224640,00грн. за період з 17.08.2010 по 31.12.2011 у розмірі 9268,71грн., за період з 01.01.2012 по 31.12.2012 у розмірі 6739,20грн., за період з 01.01.2013 по 31.12.2015 у розмірі 20217,60грн., за період з 01.01.2016 по 01.06.2016 у розмірі 2798,79грн.

Отже, загальна сума 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача складає 39024,30грн.

Розрахунок позивача інфляційного збільшення боргу у розмірі 243958,26грн. за період з 15.08.2010 по 01.06.2016 є арифметично невірним, оскільки позивач невірно визначив строк оплати продукції (16.08.2010) та, як наслідок, період прострочення.

Судом зроблений власний розрахунок інфляційного збільшення боргу, а саме на суму 224640,00грн. за період з 17.08.2010 по 01.06.2016 у розмірі 237475,21грн.

Отже, загальна сума інфляційних втрат, що підлягає стягненню з відповідача складає 237475,21грн.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову частково.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Судовими доказами, за визначенням ст.ст. 32-36 Господарського процесуального кодексу України, слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Беручи до уваги викладене, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково.

У звязку з частковим задоволенням позову, судовий збір відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючисьст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарськогопроцесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія» (85670, Донецька обл., м. Вугледар, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КАНТ» (61024, АДРЕСА_1. ) основний борг у розмірі 224640 (двісті двадцять чотири тисячі шістсот сорок)грн. 00коп., пеню у розмірі 17457(сімнадцять тисяч чотириста пятдесят сім)грн. 21коп., 3% річних у розмірі 39024 (тридцять девять тисяч двадцять чотири)грн. 30коп., інфляційне збільшення боргу у розмірі 237475(двісті тридцять сім тисяч чотириста сімдесят пять)грн. 21коп. та судовий збір у розмірі 7778(сім тисяч сімсот сімдесят вісім)грн. 95коп.

3.В іншій частині позову відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення повного рішення та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України

Дата складення повного рішення:13.10.2016.

Суддя Д.М. Огороднік