РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2016 р. Справа №910/14200/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю " ДТЕК ТРЕЙДІНГ "

До 1. Державного підприємства " Вугілля України "

2. Публічного акціонерного товариства " Сбербанк "

Про визнання недійсним договору відступлення права вимоги.

Суддя Пінчук В.І.

Представники:

Від позивача Ясиненко Д.В. - предст.

Від відповідача - 1 не з'явився

Від відповідача - 2 Крячковська І.М. - предст.

Рішення прийняте 29.09.2016 р., оскільки у судовому засіданні 08.09.2016 р. розгляд справи відкладався відповідно до п.1 ст. 77 ГПК України.

Обставини справи:

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю " ДТЕК ТРЕЙДІНГ " звернувся до господарського суду м. Києва з позовною заявою про визнання недійсним договору відступлення права вимоги № 06-В/13/31/КЛ-КБ-У-2 від 28.02.2013 р., що укладений між державним підприємством " Вугілля України " та публічним акціонерним товариством " Дочірнім Банком Сбербанку Росії

Представник відповідача - 1 у судове засідання двічі не з'явився і відзив на позовну заяву суду не надав.

Представник відповідача - 2 у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог позивача заперечує та просить суд у задоволенні позову відмовити.

Згідно ст. 75 ГПК України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача - 2, суд -

ВСТАНОВИВ:

28.02.2013 р. між державним підприємством " Вугілля України " та публічним акціонерним товариством " Дочірнім Банком Сбербанку Росії " був укладений договір про відступлення права вимоги № 06-В/13/31/КЛ-КБ-У-2 з відкладальною обставиною.

За вказаним договором відповідач - 1 відступив відповідачу - 2 право вимоги від ТОВ " ДТЕК ТРЕЙДІНГ " отримання грошової виручки за поставку вугілля за договором поставки № 278/3 від 27.12.2012 р. в розмірі 915000000,00 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що з умовами договору поставки № 278/3 від 27.12.2012 р. відповідач - 1 ( державне підприємство " Вугілля України " ) є одночасно боржником и кредитором у зобов'язанні ( боржник - в частині виконання зобов'язань з поставки вугільної продукції, а кредитор - в частині вимоги оплати за поставлену та прийняту вугільну продукцію ) і так само товариство з обмеженою відповідальністю " ДТЕК ТРЕЙДІНГ " є одночасно кредитором і боржником у вказаному зобов'язанні.

Посилаючись на ст. 510 та ст. 520 ЦК України позивач вважає, що договір про відступлення права вимоги № 06-В/13/31/КЛ-КБ-У-2 від 28.02.2013 р. повинен бути укладений не тільки між публічним акціонерним товариством " Дочірнім Банком Сбербанку Росії " і державним підприємством " Вугілля України ", а й з товариством з обмеженою відповідальністю " ДТЕК ТРЕЙДІНГ "

Крім того, позивач посилається на те, що у п. 2.1.3 договору про відступлення права вимоги закріплено, що ДП " Вугілля України " зобов'язано письмово повідомити ТОВ " ДТЕК ТРЕЙДІНГ " про відступлення права вимоги протягом 3 робочих днів з моменту укладення зазначеного договору, натомість відповідач - 1 не надав позивачу копію договору про відступлення права вимоги.

Разом з тим, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав:

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як встановлено судом, пунктом 1.1. договору про відступлення права вимоги передбачено, що цедент ( ДП " Вугілля України " ) відступає, а цесіонарій ( банк ) приймає право вимоги від ТОВ " ДТЕК ТРЕЙДІНГ " отримання грошової виручки за поставку вугілля в розмірі 915000000,00 грн.

Тобто, відповідно до умов оскаржуваного договору відступається лише права вимоги на отримання грошової вимоги. При цьому в частині будь - яких інших зобов'язань в яких ДП " Вугілля України " є боржником, зокрема, поставки вугілля, права не відступались, а тому доводи позивача щодо необхідності його згоди на укладення договору про відступлення права вимоги, є безпідставним.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним ( оспорюваний правочин ).

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Судом встановлено, що при укладанні спірного договору сторонами було дотримано норми чинного законодавства, а саме:

- зміст правочину не суперечить законодавству, а також моральним засадам суспільства.

- волевиявлення сторін було вільним і відповідало їх внутрішній волі;

- спірний договір укладений у письмовій формі, підписаний уповноваженими особами та завірений печатками, у відповідності до законодавства;

- правочин спрямований на реальне настання правових наслідків.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Натомість, позивач в супереч вимогам вказаної статті не надав суду доказів того, що оскаржуваний договір суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, інтересам держави і суспільству, його моральним засадам.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

дата підписання повного тексту рішення 17.10.2016 р.

СуддяВ.І.Пінчук