ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2016 р. Справа №922/5163/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Ільїн О.В., суддя Терещенко О.І.,

при секретарі Євтушенко Є.В.,

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1, за довіреністю в режимі відеоконференції;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача не зявився;

відповідача ОСОБА_2, за довіреністю №15-02 від 15.06.2016 року;

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртрансхім», м.Київ, (вх.№1880Х/1-40) на рішення господарського суду Харківської області від 21.06.2016 року по справі №922/5163/15,

за позовом Публічного акціонерного товариства «Златобанк», м.Київ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, м.Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртрансхім», м.Київ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Агрохімхолдинг», м.Київ,

про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 21.06.2016 року по справі №922/5163/15 (суддя Калантай М.В.) позов задоволено частково.

В рахунок часткового погашення заборгованості в сумі 13370870,67 доларів США та 486707,12 грн., що разом станом на 25.08.2015 року еквівалентно 296128122,21 грн. за кредитним договором від 16.05.2012 роук №106/12-KL, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» (01030, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 17/52, код 35894495) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговій дім «Агрохімхолдинг» (01034, м.Київ вул.Чапаєва, буд.12, літ. "Б", код 31958717), звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність іпотекодержателю - Публічному акціонерною товариству «Златобанк» (01030, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 17/52, код 35894495) нерухомого майна, що віднесене до предмету іпотеки відповідно до договору іпотеки від 18.07.2012 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» (01030, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 17/52, код 35894495) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укртрансхім» (01034, м.Київ вул.Чапаєва, буд.12, літ. "Б", код 31905403), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 18.07.2012 року за реєстр. №989, та визнати за Публічним акціонерним товариством «Златобанк» (01030, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 17/52, код 35894495) право власності на дане нерухоме майно, а саме: квартири, що знаходяться в житловому будинку літ. "А-25" за адресою: Харківська область, м.Харків, проспект Леніна, будинок 45/3, з характеристиками перелік яких наведено в тексті оскаржуваного рішення.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртрансхім» на користь Державного бюджету України судовий збір в розмірі 73080,00 грн.

Відповідач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 21.06.2016 року та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що договір іпотеки укладений між ПАТ «Златобанк» та ТОВ «Укртрансхім», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 18.07.2012 року за реєстровим №989, відсутній строк його дії. Тобто, в договорі відсутня істотна умова, а отже такий договір є неукладеним.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції не врахував вимоги ст. 39 Закону України «Про іпотеку» та не взяв до уваги умови договору іпотеки і помилково застосував спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, що не передбачено застосовувати в судовому порядку. Відповідач вважає, що позовні вимоги не можуть бути задоволені у тому вигляді, в якому вони були викладені в позовній заяві, оскільки передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 18.07.2016 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртрансхім» прийнято до провадження та призначено до розгляду.

29.07.2016 року позивач надав через канцелярію суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№7523), в якому зазначає, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим при об'єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у звязку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

03.08.2016 року третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Агрохімхолдинг», надало письмові пояснення по справі (вх.№7652), в яких зазначає, що сума заборгованості за кредитним договором є значно меншою ніж сума заставного майна, яке на даний час забезпечує виконання умов кредитного договору.

Ухвалою суду від 03.08.2016 року відкладено розгляд справи та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, який 19.08.2016 року надав до суду письмові пояснення по справі (вх.№8215), в яких зазначає, що підтримує позицію позивача та просить у задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Укртрансхім» відмовити, а рішення господарського суду Харківської області від 21.06.2016 року по справі №922/5163/15 залишити без змін.

19 серпня 2016 року від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшли письмові пояснення (вх.№8215), в якому останній зазначає, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим при об'єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у звязку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою суду від 29.08.2016 року з метою забезпечення необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі, розгляд справи було відкладено.

Ухвала суду про відкладення розгляду справи на 12.10.2016 року була направлена третім особам рекомендованими листами 01.09.2016 року за адресами, зазначеними в апеляційній скарзі і отримана ними 07.09.2016 року та 08.09.2016 року, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, які долучено до матеріалів справи. При цьому, на адреси третіх особі були направлені ухвали суду від 02.09.2016 року про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, які були отримані, що підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень, які долучено до матеріалів справи. Однак, треті особи у судове засідання не зявилися, про причини не з'явлення суд не повідомили.

Ухвалою суду від 01.09.2016 року суд попереджав сторони та третіх осіб, що у разі не зявлення їх представників у судове засідання та не надання витребуваних судом документів, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами та за відсутністю представників. Таким чином, враховуючи належне повідомлення третіх осіб, справа розглядається за їх відсутності.

У судовому засіданні 12.10.2016 року представник відповідача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та наполягав на її задоволенні. Крім того, представник відповідача надав до суду клопотання (вх.№10342), в якому просить викликати в судове засідання судового експерта ОСОБА_4 для надання пояснень стосовно висновку судової оціночно-будівельної експертизи №11080 від 30.05.2016 року Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. ОСОБА_5, зокрема, розяснити чи актуальна ринкова вартість квартир, що знаходяться в житловому будинку літ. «А-25» за адресою: Харківська область, м.Харків, просп. Леніна, буд. 45/3 за №1, 2, 4, 6, 11, 14, 21, 26, 31, 36, 41, 61, 96, 99, 103, 105, 132, 162, 165, 168, 172, 174, 238, викладена у висновку №11080 від 30.05.2016 року станом на жовтень 2016 року.

Представник позивача проти позиції апелянта заперечував з підстав викладених у відзиві, а також заперечував проти клопотання щодо виклику судового експерта в судове засідання, посилаючись, що такі дії направленні на затягування розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представників сторін, повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, 16.05.2012 між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» (кредитодавець, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Агрохімхолдінг» (позичальник, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача) укладено кредитний договір №106/12-KL, за умовами якого банк надає позичальнику кредит, а позичальник зобов'язується в повному обсязі повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші умови кредитного договору.

Згідно пункту 1.2 кредитного договору кредитодавець надає позичальнику кредит у формі відкриття відкличної кредитної лінії, в межах максимального ліміту заборгованості, визначеного кредитним договором. Кредит може надаватися траншами. Позичальник має право у будь-який час без повідомлення банку здійснювати погашення поточної заборгованості по кредиту і за умови дотримання умов надання кредитних коштів, встановлених кредитним договором. Може знову отримувати кредит в межах максимального ліміту за кредитною лінією. Кредит надається для поповнення обігових коштів.

Максимальний ліміт заборгованості за кредитною лінією становить 15000000,00 грн. (пункт 1.3 кредитного договору).

Пунктом 1.4 кредитного договору (з урахуванням змін і доповнень від 14.05.2014 року) визначено, що кінцева дата повернення кредиту - не пізніше 13.05.2016 року.

Згідно пункту 1.4.1 кредитного договору зниження максимального ліміту заборгованості кредитної лінії не встановлюється.

Відповідно до пункту 1.5 кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує проценти у вигляді фіксованої процентної ставки у розмірі 14 процентів річних.

Пунктом 3.4.2 кредитного договору встановлено, що позичальник зобов'язаний сплачувати проценти/комісію у розмірі та в порядку, передбаченому кредитним договором, згідно з умовами договору.

Позичальник зобов'язаний повернути кредит в повному обсязі в порядку та в строки, передбачені кредитним договором, в тому числі достроково, у разі настання обставин, за яких банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, в тому числі у випадку настання несприятливих обставин/подій (пункт 3.4.3 кредитного договору).

Позичальник зобов'язаний безумовно сплатити неустойку (штраф, пеню), інші штрафні санкції, відшкодувати заподіяні банку збитки, завдані невиконанням/неналежним виконанням умов кредитного договору (пункт 3.4.4 кредитного договору).

Згідно пункту 2.2.1 кредитного договору повернення кредитних коштів здійснюється на рахунок оплати боргових зобов'язань та процентів.

Відповідно до пунктів 2.4-2.6, 2.6.1 кредитного договору сплата процентів здійснюється за фактичний строк користування кредитом. При розрахунку процентів за користування кредитними коштами приймається рік і місяць, рівні календарній кількості днів. День повернення кредиту до розрахунку не приймається.

Позичальник самостійно сплачує (перераховує) проценти на рахунок для оплати боргових зобов'язань та процентів. Проценти сплачуються за період з першого по останній день календарного місяця щомісячно по сьоме число (включно) місяця, що слідує за місяцем нарахування процентів.

Проценти за останній місяць користування кредитом сплачуються в кінцеву дату повернення кредиту.

Якщо останній день повернення кредиту та/або сплати процентів припадає на вихідний, святковий день або інший неробочий день, то позичальник має право повернути кредит та/або сплатити проценти наступного робочого дня.

Згідно пункту 3.1.4 кредитного договору банк має право: відмовитися від подальшого кредитування позичальника за кредитним договором частково або в повному обсязі та/або вимагати повернення у повному обсязі наданих кредитних коштів (в тому числі достроково повернення), сплати процентів за весь строк користування кредитними коштами неустойки/штрафів (за їх наявності) у разі, зокрема, одноразового порушення позичальником будь-якого з боргових зобов'язань, в будь-якій їх частині, наявності/виникнення випадку невиконання умов.

Як вказує позивач, позичальник (третя особа на стороні відповідача) неналежним чином виконував свої договірні зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 25.08.2015 року має заборгованість: за кредитом - 12406500,00 дол.США, що еквівалентно 274128366,63 грн., за простроченими процентами - 1221004,33 дол.США, що еквівалентно 26978754,90 грн., пеня - 4807765,88 грн., 3% простроченої суми по тілу кредиту - 288,77 грн., штраф - 5000,00 грн.

Стягнення вищевказаної заборгованості було предметом розгляду по справі №910/22729/15, яка розглядалася господарським судом м.Києва та Київським апеляційним господарським судом.

Так, за результатами апеляційного розгляду справи №910/22729/15 Київським апеляційним господарським судом прийнято постанову від 17.12.2015, якою позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Торговий дім «Агрохімхолдинг» на користь ПАТ «Златобанк» заборгованість по кредиту - 12406500,00 дол.США, що еквівалентно 274128366,63 грн., заборгованість за простроченими процентами - 964370,67 дол.США, що еквівалентно 21513048,46 грн., неустойку - 486418,35 грн., 3% простроченої суми по тілу кредиту - 288,77 грн. Дана постанова Київського апеляційного господарського суду набрала законної сили.

Відповідно до ч.3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, загальний розмір заборгованості третьої особи перед позивачем за кредитним договором станом на 25.08.2015 визначений рішенням суду та становить 13370870,67 дол.США (що еквівалентно 295641415,09 грн.) та 486707,12 грн., що разом станом на 25.08.2015 року еквівалентно 296128122,21 грн.

18.07.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» (іпотекодержатель, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укртрансхім» (іпотекодавець, відповідачем у справі) укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 18.07.2012 року за реєстр. №989.

Згідно з п. 1.1 договору іпотеки цей договір забезпечує виконання третьою особою зобов'язань, що випливають з укладеного між позивачем та третьою особою Кредитного договору та додаткових угод до нього, які можуть бути укладені в майбутньому, в тому числі стосовно будь-яких збільшень основного зобов'язання та (або) процентів за основним зобов'язанням (далі за текстом - основне зобов'язання).

У пункті 1 договору іпотеки (з урахуванням укладеного між позивачем та відповідачем договору від 19.01.2015 року про внесення змін до договору іпотеки) вказано, що предметом іпотеки за договором іпотеки визначено нерухоме майно: 23 квартири за №№1, 2, 4, 6, 11, 14, 21, 26, 31, 36, 41, 61, 96, 99, 103, 105, 132, 162, 165, 168, 172, 174, 238, загальною площею 3559,5 кв.м., що знаходяться в житловому будинку літ."А-25" за адресою: м.Харків, проспект Леніна, будинок 45/3.

Вказане нерухоме майно належить відповідачу на праві власності, що підтверджується інформаційною довідкою №46853068 від 03.11.2015 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна.

Відповідно до пунктів 3.4.1-3.4.3 договору іпотеки іпотекодержатель має право у випадку невиконання основного зобов'язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки шляхом його реалізації у спосіб, визначений цим договором та чинним законодавством України в тому обсязі, які є на момент фактичного задоволення, зокрема суму боргу, проценти, комісії, неустойку, збитки, завдані простроченням виконання, витрати, пов'язані з утриманням та зверненням стягнення на предмет іпотеки тощо; звернути стягнення на предмет іпотеки достроково.

Згідно пункту 4.2 договору іпотеки іпотека припиняється виконанням забезпеченого нею основного зобов'язання, а також в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

Пунктом 5.1 договору іпотеки встановлено, що іпотекодержатель набуває права задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у разі невиконання основного зобов'язання або порушення порядку його виконання, та інших випадках, передбачених основним зобов'язанням, цим договором та чинним законодавством України.

Згідно пункту 5.4 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису або відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Враховуючи невиконання третьою особою своїх зобов'язань за кредитним договором, а також вищенаведені положення договору іпотеки, позивач звернувся до суду з позовом у даній справі, в якому просив в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за договором іпотеки та визнати право власності за позивачем на дане нерухоме майно.

Згідно ч.1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Стаття 11 Закону України «Про іпотеку» визначає, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Розділ 6 договору іпотеки «Застереження про позасудове задоволення вимог іпотекодержателя» передбачає, що одним із можливих позасудових способів звернення стягнення на предмет іпотеки є передача банку права власності на предмет іпотеки в порядку, визначеному статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ч.1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

У ч.1 пункту 5.5 договору іпотеки визначено, що у разі порушення умов основного зобов'язання та/або умов цього договору іпотекодержатель надсилає іпотекодателю письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом установленого строку вимога залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору та Закону України «Про іпотеку».

У той час, ч.2 пункту 5.5 договору іпотеки визначає, що положення частини першої цього пункту не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Суд також зазначає, що застереження ч.1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» про те, що у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення, не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29.04.2014 року у справі №3-12гс14.

Положеннями ч.2 ст. 16 Цивільного кодексу України, ст.ст. 33, 36, ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку», не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на такий предмет у рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19.08.2014 року у справі №3-43гс14.

Таким чином, доводи скаржника, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки і в задоволенні позову повинно бути відмовлено, колегією суддів відхиляються як необґрунтовані.

Враховуючи встановлений Київським апеляційним господарським судом у справі №910/22729/15 факт невиконання третьою особою Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Агрохімхолдинг» зобов'язань за кредитним договором, а також обсяг невиконаного зобовязання станом на 25.08.2015 року на суму 13370870,67 дол.США (що еквівалентно 295641415,09грн.) та 486707,12грн., що разом еквівалентно 296128122,21 грн., суд першої інстанції з яким погоджується колегія суддів апеляційної інстанції дійшов правомірного висновку про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки шляхом визнання за позивачем права власності на дане нерухоме майно.

Щодо доводів скаржника, що договір іпотеки укладений між ПАТ «Златобанк» та ТОВ «Укртрансхім», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 18.07.2012 року за реєстровим №989, відсутній строк його дії, тобто, в договорі відсутня істотна умова, а отже такий договір є неукладеним, то колегія суддів їх відхиляє з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи у п. 7.3. договору іпотеки сторони передбачили, що він набуває чинності х моменту його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання основного зобовязання, враховуючи можливу наявність додаткових угод, у тому числі про його пролонгацію, збільшення та ін. Тобто сторони передбачили строк дії договору на власний розсуд у відповідності до норм чинного законодавства України, що не суперечить приписам ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України.

Частиною 3 статті 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Згідно висновку судової оціночно-будівельної експертизи №11080 ринкова вартість 23 (двадцяти трьох) квартир за №№ 1, 2. 4, 6. 11, 14, 21. 26, 31, 36. 41, 61, 96, 99, 103, 105, 132. 162, 165, 168, 172. 174, 238 загальною площею 3559,5 кв.м в житловому будинку літ. "А-25" по пр. Леніна, 45/3 в м. Харкові, в цінах травня 2016 року без врахування ПДВ. складає 68861821,00 грн.

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду відхиляє клопотання відповідача про виклик судового експерта в судове засідання для надання розяснень щодо актуальності вартості предмета іпотеки станом на жовтень 2016 року.

Так, стаття 101 Господарського процесуального кодексу України визначає, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Тобто, метою суду є перевірка правильності й законності рішення суду першої інстанції, а способом досягнення цієї мети розгляд справи по суті повторно. За загальним правилом апеляційний господарський суд переглядає справу за наявними у справі доказами, тобто тими доказами, що були зібрані місцевим господарським судом, піддані оцінці і за результатами оцінки покладені в основу рішення цього суду або відхилені судом.

Таким чином, суд апеляційної інстанції переглядає саме рішення суду першої інстанції щодо його повноти, всебічності, обєктивності та законності станом на момент його прийняття, а не здійснює оцінку обставин та наявності правовідносин сторін станом на момент апеляційного провадження, тобто після винесення судом оскаржуваного стороною рішення. Оскаржуване рішення суду першої інстанції прийнято 21.06.2016 року. В основу вказаного рішення для визначення вартості предмета іпотеки для набуття його у власність покладено висновок №11080 від 30.05.2016 року. Отже, рішення господарського суду Харківської області, яке переглядається, прийнято із урахуванням актуальної на дату його винесення оцінки майна. На думку колегії суддів безпідставним є посилання на необхідність визначення актуальності висновку про оцінку вартості предмета іпотеки станом на жовтень, тобто станом на момент після прийняття рішення судом першої інстанції і звернення стягнення на предмет іпотеки.

При цьому, надання розяснень судовим експертом щодо актуальності висновку станом на жовтень 2016 року, який покладено в основу судового рішення не може впливати на перевірку судом апеляційної інстанції законності та обґрунтованості рішення господарського суду першої інстанції станом на 21.06.2016 року. Отже, в задоволенні клопотання відповідача слід відмовити.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у звязку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртрансхім» не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення господарського суду Харківської області від 21.06.2016 року по справі №922/5163/15 має бути залишене без змін.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 49, 99, 101, 102, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртрансхім» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 21.06.2016 року по справі №922/5163/15 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 17 жовтня 2016 року.

Головуючий суддя Хачатрян В.С.

Суддя Ільїн О.В.

Суддя Терещенко О.І.