ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"24" жовтня 2016 р.Справа № 916/1608/16

За позовом: Державного підприємства „Морський торговельний порт „Чорноморськ

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Спільне підприємство РИСОІЛ ТЕРМІНАЛ

про стягнення 372190,05 грн.

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Д'яченко Т.Г.

суддя Рога Н.В., суддя Мостепаненко Ю.І.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1, представник за довіреністю

Від відповідача: ОСОБА_2, представник за довіреністю

В судових засіданнях, в порядку ст. 77 ГПК України, проголошувались перерви з 27.07.2016р. до 01.08.2016р. та з 30.09.2016р. до 24.10.2016р.

Відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 24.10.2016р. було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ: Державне підприємство „Іллічівський морський торговельний порт звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою, у якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Спільне підприємство РИСОІЛ ТЕРМІНАЛ заборгованість за договором від 26.07.2013 року №177/ЄТ про перевантаження експортних і транзитних вантажів наливом в розмірі 372 190,05грн., яка складається з основного боргу в сумі 369 491,56грн., пені в сумі 2 490,84грн. та 3% річних в сумі 207,65грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 17.06.2016р. було порушено провадження у справі №916/1608/16 із призначенням до розгляду у судовому засіданні.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 10.08.2016р. справу №916/1608/16 призначено до колегіального розгляду у складі трьох суддів господарського суду Одеської області.

На підставі ухвали господарського суду Одеської області від 10.08.2016р., у справі №916/1608/16 було призначено автоматичний розподіл справи між суддями з метою визначення складу колегії суддів. Згідно даних автоматичного розподілу справи між суддями від 10.08.2016р. було визначено наступний склад колегії суддів для колегіального розгляду справи №916/1608/16: головуючий суддя Дяченко Т.Г., судді Волков Р.В., Мостепаненко Ю.І., які своєю ухвалою від 11.08.2016р. прийняли справу до свого провадження із призначенням до розгляду в засіданні суду.

У звязку з перебуванням члена колегії суддів судді Волкова Р.В. з 30.08.2016р. на лікарняному, на підставі розпорядження керівника апарату суду від 12.09.2016р. було призначено автоматичний розподіл справи між суддями з метою визначення складу колегії суддів. Згідно даних автоматичного розподілу справи між суддями від 12.09.2016р. було визначено наступний склад колегії суддів для колегіального розгляду справи №916/1608/16: головуючий суддя Дяченко Т.Г., судді Рога Н.В., Мостепаненко Ю.І., які своєю ухвалою від 12.09.2016р. прийняли справу до свого провадження із призначенням до розгляду в засіданні суду.

Представник позивача в судові засідання зявився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням з боку відповідача прийнятих на себе зобовязань за Договором №177/ЄТ про перевантаження експортних і транзитних вантажів наливом від 27 липня 2013р. та направлені на стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 369491,56 грн., пені в сумі 2490,84 грн. та 3% річних в сумі 207,65 грн.

Представники відповідача в судові засідання зявилися, суду надано відзив на позов (вх. ГСОО №18382/16 від 22.07.2016р.), відповідно якого позовні вимоги Відповідач не визнає, вважає їх необґрунтованими, безпідставними, в звязку з чим в задоволені позову Позивачу просить відмовити повністю.

Обґрунтовуючи свої заперечення, Відповідач вказує, що на протязі 2015-2016р. він неодноразово звертався до Позивача з проханнями та вимогами здійснити видачу/транспортування соняшникової олії в кількості 269 300 тонн. Однак, у кожному випадку Позивач відмовлявся належним чином виконувати свої зобовязання відповідно до умов Договору (п.2.1.2), посилаючись на ухвали Приморського районного суду м. Одеси про арешт вантажу від 30.04.2015р., 03.08.2015р. та від 30.10.2015р., винесені в рамках кримінального провадження №000026., які в подальшому були скасовані. Як зазначає Відповідач, внаслідок таких дій Позивача, суттєво погіршилася якість соняшникової олії, яка зберігалась у резервуарі №3 Бази наливних вантажів порту, оскільки граничний строк зберігання олії соняшникової становить не більше трьох місяців.

На думку Відповідача, оскільки починаючи з 30.04.2015р. по 21.04.2016р. Позивач відмовлявся виконувати умови п.2.1.2 Договору, ТОВ „СП РИСОІЛ ТЕРМІНАЛ відповідно до рахунків з актами здачі-прийняття робіт від 22.04.2016р. №Э/4465 та від 29.04.2016р. №Э/4464 оплатило позивачу фактично надані позивачем послуги за період з 03.04.2015р. по 29.04.2015р.

24.10.2016р. за вх. №2-5643/16 до суду від позивача надійшло клопотання про заміну назви позивача з Державне підприємство „Іллічівський морський торговельний порт на Державне підприємство „Морський торговельний порт „Чорноморськ.

При цьому в обґрунтування клопотання позивач зазначає, що у звязку з прийняттям Верховною Радою України Закону України „Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тотальних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки, Закону України „Про присвоєння юридичним особам та обєктам права власності імен (псевдонімів) фізичних осіб, ювілейних та святкових дат, назв і дат історичних подій, подальшою реалізацією положень вказаних актів законодавства, Державне підприємство „Іллічівський морський торговельний порт було перейменовано у Державне підприємство „Морський торговельний порт „Чорноморськ.

В підтвердження викладених обставин, позивачем до клопотання було додано копію наказу Міністерства інфраструктури України від 16.09.2016р. №319 та копію Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Дослідивши вищезазначене клопотання, суд дійшов висновку про його задоволення, з огляду на його обґрунтованість та підтвердження належними доками, в звязку з чим суд здійснює заміну назви позивача у дійсній справі з „Державне підприємство „Іллічівський морський торговельний порт на „Державне підприємство „Морський торговельний порт „Чорноморськ.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в судових засіданнях пояснення представників сторін, суд встановив.

26.07.2013р. між Держаним підприємством „Іллічівський морський торговельний порт (Порт) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Спільне підприємство РИСОІЛ ТЕРМІНАЛ (Вантажовласник) був укладений Договір про перевантаження експортних і транзитних вантажів наливом №177/ЄТ, умовами якого передбачено, що Порт приймає на себе зобовязання вивантажити із залізничних цистерн за варіантом „залізнична цистерна естакада Порту насосна Порту трубопровід Вантажовласника, прийняти на зберігання та документально оформити експортні і транзитні харчові вантажі наливом з подальшою видачею цього вантажу Вантажовласнику, а Вантажовласник планує до перевантаження 35000 тонн вантажу та зобовязується сплатити надані Портом послуги відповідно до умов цього Договору (п.1.1 Договору).

Пунктом 2.1 підпункту 2.1.2 Договору передбачено, що Порт здійснює вивантаження вантажів із залізничних/авто цистерн через залізничні/авто естакади, що належать Порту, у резервуари Потру або у трубопровід Вантажовласника, перелив вантажів з резервуарів Порту у трубопровід Вантажовласника, видачу залишків вантажу у трубопровід Вантажовласника, а також здійснює подачу та прибирання залізничних цистерн, які прямують на адресу Вантажовласника.

Порт приймає вантаж після зважування на залізничних/авто вагах за участю експертів ТПП, або інших експертів, номінованих Вантажовласником, з технічно справних цистерн і оформлює документально його приймання згідно з діючими правилами перевезення вантажів у випадку приймання вантажів у резервуари Порту (пп..2.1.3 п.2.1 Договору).

Розділом 3 Договору передбачений порядок розрахунків. Так, пунктом 3.1 передбачено, що Вантажовласник сплачує послуги Порта за діючими тарифами, у тому числі: вартість вивантаження олії за варіантом „залізнична/авто цистерна - естакада Порту - насосна Порту резервуар Порту, за ставкою, яка є різницею ставок 1-ої та 2-ої категорії вільного тарифу Порту на виконання ННР, а саме: харчові наливні вантажі: не транзитні вантажі - 1.0 дол. США за кожну тонну переробленого вантажу; транзитні вантажі 0.7дол. США за кожну тонну переробленого вантажу (п.3.1.1 Договору). Вартість перевалки олії за варіантом: „залізнична цистерна естакад Порту насосна Порту трубопровід Вантажовласника за заявкою Вантажовласника за вільними тарифами Порта, а саме: температурний режим вище 00С 6,64грн. за тонну; температурний режим 00С до -100С 8,87грн. за тонну; температурний режим нижче -100С -11,9грн. за тонну. Фактом виконання Портом робот (послуг) є підписаний Акт виконаних робіт (п.3.1.2 Договору). Вартість перевалки олії за варіантом: „резервуар Порту насосна Порту трубопровід Вантажовласника за заявкою Вантажовласника за вільними тарифами Порта, а саме: температурний режим вище 00С 1,76грн. за тонну; температурний режим 00С до -100С 2,37грн. за тонну; температурний режим нижче -100С -2,94грн. за тонну. Кількість вантажу за цим варіантом розраховується виходячи з висоти вантажу в резервуарах, яка визначається шляхом замірювання, що здійснюється представниками Порту та Вантажовласника зі складанням відповідного Акту заміру кількості вантажу в резервуарі. Фактом виконання Портом робіт (послуг) є підписаний Акт виконаних робіт (п.3.1.3 Договору). Вартість перевалки олії за варіантом: „резервуар Порту трубопровід Вантажовласника (самопливом) за заявкою Вантажовласника за вільними тарифами Порта, а саме: температурний режим вище 00С 1,21грн. за тонну; температурний режим 00С до -100С 1,61грн. за тонну; температурний режим нижче -100С -2,03грн. за тонну. Кількість вантажу за цим варіантом розраховується виходячи з висоти вантажу в резервуарах, яка визначається шляхом замірювання, що здійснюється представниками Порту та Вантажовласника зі складанням відповідного Акту заміру кількості вантажу в резервуарі. Фактом виконання Портом робот (послуг) є підписаний Акт виконаних робіт (п.3.1.4 Договору).

Пунктом 3.1.5 Договору встановлено, що вартість зберігання вантажу в резервуарах Порта за вільними тарифами Порта, а саме: протягом 4 діб - технічне зберігання, не оплачується; за кожну добу з 5 по 64 добу 0,75 грн./тонну; за кожну добу з 65 доби й далі 7,49 грн./тонну.

Відповідно до п.п.3.4., 3.5. Договору, по закінченню видачі вантажу Портом в трубопровід Вантажовласника, Порт, на підставі пакету документів (акт та заявки) оформлює рахунок та акт приймання-здачі наданих послуг протягом 8 діб після відвантаження вантажу в трубопровід Вантажовласника. Сторони погодились, що акт приймання-здачі всіх виконаних за Договором робіт, підписаний уповноваженими представниками сторін, є документом, що підтверджує факт виконання Портом робіт на користь Вантажовласника. Прийом-передача акту для підпису та оформлення здійснюється сторонами шляхом передачі уповноваженим представникам під особистий підпис у реєстрі предявлених рахунків. Вантажовласник зобовязаний не пізніше 8-го дня після одержання вантажу від Порту направити до Порту уповноваженого представника для отримання екземплярів акту приймання-здачі виконаних робіт та повернути Порту підписаний та засвідчений власною печаткою належний порту екземпляр акту. Вартість перевалки вантажу за даним договором оплачується попередньо в розмірі 50% від обсягу номінованого вантажу за дорученням Експедитора на підставі виставленого Портом попереднього рахунку. Для формування попереднього рахунку Вантажовласник завчасно надає Порту інформацію про номенклатуру і кількість вантажу, плануємого до відправлення. Остаточний розрахунок Вантажовласник здійснює протягом 10 банківських днів з моменту виставлення Порту рахунку. Сторони погодили, що рахунок може бути вручений Портом уповноваженій особі Вантажовласника, наділений повноваженнями відповідно до доручення (доручення повинно бути надано Вантажовласником у відділ розрахунків з клієнтами Порта протягом 3-х днів з моменту підписання даного договору) з відміткою про вручення у реєстрі предявлення рахунків, з розписом цієї посадової особи й печаткою Вантажовласника в такому випадку моментом виставлення рахунку є дата вручення рахунку представникові Вантажовласника.

Пунктом 6.5 Договору передбачено, що за порушення строків сплати, Вантажовласник сплачує Порту пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

31.12.2014р. між сторонами по справі була укладена додаткова угода до Договору, пунктом 2 якої сторони дійшли згоди викласти пункти 3.1.2., 3.1.3, 3.1.4 Договору у наступній редакції: Вартість перевалки олії за варіантом: „залізнична цистерна естакад Порту насосна Порту трубопровід Вантажовласника за заявкою Вантажовласника за вільними тарифами Порта, а саме: температурний режим вище 00С 0,83 дол. США за тонну; температурний режим 00С до -100С 1,11 дол. США за тонну; температурний режим нижче -100С 1,39 дол. США за тонну. Фактом виконання Портом робот (послуг) є підписаний Акт виконаних робіт (п.3.1.2 Договору). Вартість перевалки олії за варіантом: „резервуар Порту насосна Порту трубопровід Вантажовласника за заявкою Вантажовласника за вільними тарифами Порта, а саме: температурний режим вище 00С 0,22 дол. США за тонну; температурний режим 00С до -100С 0,30 дол. США за тонну; температурний режим нижче -100С 0,37 дол. США за тонну. Кількість вантажу за цим варіантом розраховується виходячи з висоти вантажу в резервуарах, яка визначається шляхом замірювання, що здійснюється представниками Порту та Вантажовласника зі складанням відповідного Акту заміру кількості вантажу в резервуарі. Фактом виконання Портом робот (послуг) є підписаний Акт виконаних робіт (п.3.1.3 Договору). Вартість перевалки олії за варіантом: „резервуар Порту трубопровід Вантажовласника (самопливом) за заявкою Вантажовласника за вільними тарифами Порта, а саме: температурний режим вище 00С 0,15 дол. США за тонну; температурний режим 00С до -100С 0,20 дол. США за тонну; температурний режим нижче -100С 0,25 дол. США за тонну. Кількість вантажу за цим варіантом розраховується виходячи з висоти вантажу в резервуарах, яка визначається шляхом замірювання, що здійснюється представниками Порту та Вантажовласника зі складанням відповідного Акту заміру кількості вантажу в резервуарі. Фактом виконання Портом робот (послуг) є підписаний Акт виконаних робіт (п.3.1.4 Договору).

01.02.2016р. між сторонами по справі була укладена додаткова угода до Договору, згідно якої сторони дійшли згоди по всьому тексту Договору слово „Вантажовласник замінити на слово „Клієнт.

Пунктом 2 додаткової угоди передбачено, що сторони дійшли згоди викласти п.3.5 Договору у наступній редакції: Вартість перевалки вантажу за даним договором оплачується попередньо в розмірі 50% від обсягу номінованого вантажу за дорученням Експедитора на підставі виставленого Портом попереднього рахунку. Для формування попереднього рахунку Клієнт завчасно надає Порту інформацію про номенклатуру і кількість вантажу, плануємого до відправлення. Остаточний розрахунок Клієнт здійснює протягом 10 банківських днів з моменту виставлення Порту рахунку. Фактичною датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок Порту. Сторони погодили, що рахунок може бути вручений Портом уповноваженій особі Клієнта, наділений повноваженнями відповідно до доручення (доручення повинно бути надано Клієнтом у відділ розрахунків з клієнтами Порта протягом 3-х днів з моменту підписання даного договору) з відміткою про вручення у реєстрі предявлення рахунків, з розписом цієї посадової особи й печаткою Клієнта в такому випадку моментом виставлення рахунку є дата вручення рахунку представникові Клієнта.

Відповідно п. 4 додаткової угоди встановлено, що сторони дійшли згоди викласти пункт 6.5 Договору у наступній редакції: За порушення строків оплати, Клієнт оплачує Порту пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, сукупний індекс інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

За умовами п.7.1. Договору сторони визначили, що договір набуває чинності з дати укладання і діє до моменту підписання нового договору.

Позивач вказує, що на виконання умов Договору, у квітні 2015р. згідно товарно-транспортних накладних №20182 від 01.04.2015р., №20184 від 02.04.2015р, №20185 від 02.04.2015р., №20183 від 03.04.2015р., №20221 від 03.03.3015р, №20222 від 04.04.2015р., №20186 від 05.04.2015р., №20223 від 09.04.2015р. прийняв у власний резервуар №3 від Вантажовласника на зберігання 269300 тонн соняшникової олії, що підтверджується картками обліку експортних вантажів №3/4149, №3/4202, №3/4203, №3/4245, №3/4238, №3/4352, №3/4362, №3/4625.

В подальшому, за посиланнями позивача, Вантажовласник направив на адресу Порту лист від 19.04.2016р. №162, відповідно якого, на підставі Договору, просив останнього здійснити перевалку 87,681 тонн (згідно Експертного висновку ТПП №ОЭ-8/127 від 19.04.2016р.) олії соняшникової не фільтрованої з резервуара №3 за варіантом: резервуар Порту насосна Порта - трубопровід Вантажовласника.

На підставі зазначеного листа, Портом були виконані свої зобовязання за Договором, що підтверджується складеними між сторонами Актами виконаних робіт №193, №194 від 20.04.2016р. та №195, №196, №32, №31 від 21.04.2016р.

На виконання умов Договору, позивачем були направлені на адресу Вантажовласника, разом із відповідними актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) рахунок від 22.04.2016р. №Э/4465 на суму 262223,03грн., який отримано останнім 24.05.2016р. та рахунок від 29.04.2016р. №Э/4464 на суму 112478,75грн., який отримано 11.05.2016р.

Проте, підписані Вантажовласником належні Порту екземпляри актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) були повернуті з відміткою про їх часткове прийняття, зокрема, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 22.04.2016р. №Э/4465 на суму 262223,03грн. був прийнятий на суму 1794,58грн., а акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 29.04.2016р. №Э/4464 на суму 112478,75грн. був прийнятий на суму 3415,64грн.

Позивач зазначає, що у Відповідача за Договором №177/ЄТ від 26.07.2013р. виникла заборгованість в розмірі 369491,56грн., в звязку з чим, на підставі умов Договору та норм чинного законодавства, ним була нарахована пеня в сумі 2490,84грн., та 3% річних в сумі 207,65грн.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобовязань за Договором № №177/ЄТ від 26.07.2013р., Державне підприємство „Іллічівський морський торговельний порт звернулось до суду з відповідним позовом за захистом свого порушеного права та просить суд стягнути на його користь заборгованості за Договором від 26.07.2013 року №177/ЄТ про перевантаження експортних і транзитних вантажів наливом в розмірі 372190,05грн., яка складається з основного боргу в сумі 369491,56грн., пені в сумі 2490,84грн. та 3% річних в сумі 207,65 грн.

В той же час, Відповідач з доводами позивача не погоджується, та зазначає що саме Позивач ухилявся від виконання зобовязань за Договором, щодо своєчасної видачі вантажу, який зберігав в резервуарі №3, в звязку з чим, вважає належним та визнає оплату послуг, наданих Позивачем, лише за період з 03.04.2015р. (дати завантаження товару) по 29.04.2015р. (дата звернення Відповідача до Порту з проханням здійснити перевалку вантажу).

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

У відповідності до ст.11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі із договору.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Судом встановлено, що 26.07.2013р. між Державним підприємством „Іллічівський морський торговельний порт (Порт) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Спільне підприємство РИСОІЛ ТЕРМІНАЛ (Вантажовласник) був укладений Договір про перевантаження експортних і транзитних вантажів наливом №177/ЄТ, умовами якого передбачено, що Порт приймає на себе зобовязання вивантажити із залізничних цистерн за варіантом „залізнична цистерна естакада Порту насосна Порту трубопровід Вантажовласника, прийняти на зберігання та документально оформити експортні і транзитні харчові вантажі наливом з подальшою видачею цього вантажу Вантажовласнику, а Вантажовласник планує до перевантаження 35000 тонн вантажу та зобовязується сплатити надані Портом послуги відповідно до умов цього Договору.

На думку суду, за своєю правовою природою зазначений договір є Договором про надання послуг.

Згідно ч.1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 згідно ч. 2 ст. 901 цього ж Кодексу можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобовязання.

Відповідно частини 1 ст.903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, на виконання умов Договору, позивачем були надані відповідні обумовлені договором послуги, що підтверджується наявними в матеріалах справи Актами виконаних робіт №193, №194 від 20.04.2016р. та №195, №196, №32, №31 від 21.04.2016р., Актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 22.04.2016р. №Э/4465 на суму 262223,03грн. та від 29.04.2016р. №Э/4464 на суму 112478,75грн.

Проте, відповідні послуги відповідачем були прийняті частково, на суму 5210,22грн.

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає, що вимоги Державного підприємства „Морський торговельний порт „Чорноморськ щодо стягнення заборгованості за Договором від 26.07.2013р. №177/ЄТ про перевантаження експортних і транзитних вантажів наливом - є правомірними та обґрунтованими.

В той же час, суд не погоджується з сумою основного бору Товариства з обмеженою відповідальністю „Спільне підприємство РИСОІЛ ТЕРМІНАЛ за отримані по Договору послуги, з огляду на невірно визначений позивачем, на думку суду, період надання відповідачу послуг по зберіганню вантажу та обєм вантажу.

Так, в матеріалах справи містяться рахунок №Э/4465 на суму 214180,36грн., згідно якого позивачем розраховано вартість послуг по зберіганню 87,681тонн вантажу за період з 03.04.2015р. (дата завантаження) по 20.04.2016р. (дата фактичної перевалки вантажу), та рахунок №Э/4464, згідно якого позивачем розраховано вартість послуг по зберігання 181,619 тонн вантажу за період з 02.04.2015р. (дата завантаження) по 09.08.2016р. (дата зливу масла).

Суд не може з ними погодитись з наступних підстав.

По перше, що стосується періоду нарахування, перший рахунок розрахований, виходячи з фактичного обєму маси вантажу на момент його перевалки, згідно експертного висновку №ОЄ-8/127 від 19.04.2016р. за весь час знаходження вантажу в резервуарах Порту, а саме по 20.04.2016р.

Проте, на думку суду, визначення Портом кінцевою датою 20.04.2016р., є помилковим, а вірною датою повинна бути дата 15.06.2015р. (дата отримання Портом листа Позивача від 15.06.2015р. з проханням здійснити перевалку вантажу).

Позивач у своїх поясненнях зазначав суду, що дійсно отримував листи від відповідача з проханням здійснити перевалу вантажу, проте, здійснити відповідні дії був не в змозі, з огляду на наявність на той час дійсних ухвал Приморського районного суду м. Одеси щодо арешту вантажу, про що відповідача було неодноразово проінформовано.

Як вбачається з матеріалів справи, дійсно 30.04.2015р. Приморським районним судом м. Одеси, за результатом розгляду клопотання слідчого СЧ СВ УМВС України на Одеській залізниці ОСОБА_3 в рамках розслідування кримінального провадження №000026 за ч.1 ст.364 та ч.1 ст.366 КК України винесено ухвалу у справі №522/8976/15-к, згідно якої накладено арешт на вантажи (макуха соняшникова, олія соняшникова, тощо), які поставлені ТОВ „Арлінггон та ТОВ „Сілар на територію ДП „Іллічівський морський торговельний порт та належать вказаним підприємствам або реалізований ними підприємствам - нерезидентам та знаходиться у будь-якій тарі на території порту або на території митного контролю митного посту „Іллічівськ.

При цьому, ТОВ „СП РИСОИЛ ТЕРМИНАЛ на той час виступало експедитором вантажу - соняшникової олії в кількості 269,3 метричних тон, власником якої є компанія RISOIL OVERSEAS LTD.

Зазначена вище ухвала суду була скасована ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 03.08.2015р.

В той же час, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03.08.2015р. було знову задоволено клопотання слідчого СЧ СВ УМВС України по Одеській залізниці ОСОБА_3 та накладено арешт на вантаж „олія соняшникова у кількості 269,3 тонн, що перебуває на території ДП „ІМТП у резервуарі №3 бази наливних вантажів.

Зазначена ухвала суду від 03.08.2015 р. була скасована ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.10.2015р.

В подальшому, 30.10.2015р. ухвалою Приморського районного суду було задоволено клопотання прокурора прокуратури Приморського району м. Одеси ОСОБА_4 та накладено арешт на вантаж „олія соняшникова у кількості 269,3 тонн, що перебуває на території ДП „ІМТП у резервуарі №3 бази наливних вантажів.

Зазначена ухвала суду від 30.10.2015р. була скасована ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28.12.2015р.

Тричі скасовуючи ухвали про накладення арешту, суди зазначали, що жодна посадова особа компанії RISOIL OVERSEAS LTD. не є ні підозрюваним, а ні обвинуваченим в кримінальному провадження, вони не є ні цивільними позивачами, а ні цивільними відповідачами, а ні особою яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Частиною 1 ст. 170 КПК України встановлено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Враховуючи приписи кримінального процесуального законодавства та ще, що посадові особи компанії RISOIL OVERSEAS LTD не є належними субєктами застосування таких заходів забезпечення кримінального провадження, арешт майна не є належним обєктом заходів забезпечення кримінального провадження.

З наведеного вбачається відсутність вини Товариства з обмеженою відповідальністю „Спільне підприємство РИСОІЛ ТЕРМІНАЛ в накладенні арешту відповідно до ухвал Приморського районного суду.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання.

Отже, суд приймає до уваги та погоджується з посиланнями Позивача на неможливість видачі вантажу з огляду на наявність на той час чинних ухвал Приморського районного суду про арешт вантажу, проте, в той же час, зазначає, що вина Відповідача у виникненні вищезазначених обставин - відсутня, а тому здійснювати нарахування боргу по оплаті коштів за зберігання вантажу за весь час його знаходження в резервуарі №3 - є безпідставним.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання відповідача на наявність листів про перевалку вантажу від 28.04.2015р. за №179/1 та 14.05.2015р. за №191/1 як доказів наявності у Позивача зобовязань здійснити певні дії щодо перевалки вантажу саме з 28.04.2015р., з огляду на відсутність доказів їх направлення або отримання Портом.

По друге, що стосується обєму вантажу. Так, як встановлено судом, в квітні 2015р. згідно товарно-транспортних накладних №20182 від 01.04.2015р., №20184 від 02.04.2015р, №20185 від 02.04.2015р., №20183 від 03.04.2015р., №20221 від 03.03.3015р, №20222 від 04.04.2015р., №20186 від 05.04.2015р., №20223 від 09.04.2015р. Порт прийняв у власний резервуар №3 від Вантажовласника на зберігання 269300 тонн соняшникової олії. Згідно експертного висновку №ОЄ-8/127 від 19.04.2016р. на момент вивантаження маса вантажу складала 87,681тонн.

Позивач у своїх пояснення зазначав, що 07.08.2015р. директор Товариства з обмеженою відповідальністю „Спільне підприємство РИСОІЛ ТЕРМІНАЛ здійснив зрив пломб на резервуарі №3 та здійснив дії по зливу олії у кількості 181,619 тонн. Зазначені факти, на думку Порту, підтверджуються протоколом огляду від 07.08.2015р., складеним слідчим СЧ СВ УМВС України по Одеській залізниці ОСОБА_3, та Актом від 07.08.2015р., складеним працівниками Порту.

Суд до відповідних доказів ставиться критично, з огляду на той факт, що Акт від 07.08.2015р. складений в односторонньому порядку, а в протоколі огляду від 07.08.2015р. зафіксовано лише факт пошкодження пломб. Жодних посилань щодо встановлення особи, яка вчинила відповідні дії, або фактів зливу олії взагалі, в Акті слідчого СЧ СВ УМВС України по Одеській залізниці не міститься. Крім того, зазначений протокол огляду від 07.08.2015р. був також складений без участі представника Відповідача.

Отже, здійснення Портом розрахунку вартості оплати по збереженню саме 181,619 тонн вантажу за період з 02.04.2015р. по 09.08.2015р., на думку суду, є невірним з огляду на відсутність належних доказів на підтвердження тих обставин, які обумовили здійснення Портом відповідного розрахунку.

Пунктом 1.12 постанови Пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013 р. „ Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань встановлено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4 7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Однак, з урахуванням вищенаведених обставин, суд не в змозі здійснити самостійний розрахунок заборгованості за надані по Договору про перевантаження експортних і транзитних вантажів наливом №177/ЄТ від 26.07.2013р. Портом послуги по зберіганню вантажу, навіть враховуючи встановлення судом вірного періоду надання відповідачу відповідних послуг, а саме з 02.04.2015р. (дата завантаження) по 15.06.2015р. (дата листа Відповідача, отримана Портом), з огляду на неможливість встановлення фактичної маси вантажу саме на 15.06.2015р.

Отже, враховуючи встановлені вище обставини та факт неможливості встановлення судом дійсної суми заборгованості Відповідача перед Позивачем за надані останнім по Договору №177/ЄТ від 26.07.2013р. послуги по зберіганню вантажу, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову в частині стягнення боргу по цьому Договору.

Що стосується позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю „Спільне підприємство РИСОІЛ ТЕРМІНАЛ пені в сумі 2490,84 грн. та 3% річних в сумі 207,65 грн., суд зазначає, що оскільки позовні вимоги щодо стягнення 3% річних та пені є похідними від вимог про стягнення суми основного боргу, то у задоволенні цих вимог, також слід відмовити.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Рішення прийнято на підставі наданих сторонами доказів, оскільки згідно із ст.33, 38 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; самостійно визначити і надати суду ті докази на підтвердження своїх доводів, які вважає необхідними, належними і достатніми. Докази витребовуються судом у ході розгляду справи лише у разі подання відповідного клопотання - на суд не покладено обов'язку вказувати стороні, які докази вона повинна подати на підтвердження свої вимог чи заперечень, або проводити розшук тих чи інших доказів з власної ініціативи.

При цьому, суд приймає до уваги строк розгляду справи, достатність часу у будь-якої із сторін для надання доказів на підтвердження власних доводів, для спростування обставин чи доводів протилежної сторони та для подання суду клопотання про витребування таких доказів у інших осіб.

За приписами ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оцінюючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Державного підприємства „Морський торговельний порт „Чорноморськ про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 369491,56грн., пені в сумі 2490,84грн. та 3% річних в сумі 207,65 грн. не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, тому не підлягають задоволенню судом.

З огляду на вищевикладені обставини справи, з урахуванням положень чинного законодавства, враховуючи пояснення учасників судового процесу, суд прийшов до висновку, про відмову у задоволені позовних вимог Державного підприємства „Морський торговельний порт „Чорноморськ у повному обсязі.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача згідно зі ст.ст.44,49 ГПК України у звязку з відмовою в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 43, 44-49, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову Державного підприємства „Морський торговельний порт „Чорноморськ - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Повний текст рішення складено 31 жовтня 2016 р.

Головуючий суддя Т.Г. Дяченко

Суддя Н.В. Рога

Суддя Ю.І. Мостепаненко