ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року Справа № 5009/4557/12
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Рогач Л.І., - головуючого, доповідача
Алєєвої І.В., Кравчука Г.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуфізичної особи - підприємця ОСОБА_4
на постановуДонецького апеляційного господарського суду від 21.06.2016
у справі№ 5009/4557/12 Господарського суду Запорізької області
за позовомфізичної особи-підприємця ОСОБА_4
до- Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області - ОСОБА_5; - ОСОБА_6; - ОСОБА_7; - Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача- Михайлівська районна рада Запорізької області; - Фермерське господарство "Таврійський агрос"; - Відділу Держземагентства у Василівському районі Запорізької області; - Фермерське господарство "Агрос 2012";
провизнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 08.05.2012, поновлення договору оренди земельної ділянки від 30.05.2001, зобов'язання укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди земельної ділянки

за участю представників:
позивача не з'явились (про час та місце судового засідання повідомлені належно)
відповідачів - не з'явились (про час та місце судового засідання повідомлені належно) - ОСОБА_8, дог. від 06.09.2016 - ОСОБА_8, дог. від 06.09.2016 - ОСОБА_8, дог. від 06.08.2016
третіх осіб-ОСОБА_8 дог. від 06.08.2016 - не зявивлись не з'явились (про час та місце судового засідання повідомлені належно) - ОСОБА_8, дог. від 06.09.2016 - не з'явились (про час та місце судового засідання повідомлені належно) - ОСОБА_8, дог. від 06.09.2016

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2012 року фізична особа - підприємець ОСОБА_4 звернувся до господарського суду з позовом (з урахуванням заяв про подання додаткових позовних вимог), в якому просив 1) визнати недійсним договір оренди земельної ділянки (кадастровий № НОМЕР_1) площею 233,6003 га, укладений Михайлівською районною державною адміністрацією Запорізької області та фізичними особами - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, зареєстрований 25.05.2012 за № НОМЕР_3; 2) визнати поновленим договір оренди земельної ділянки від 30.05.2001 (кадастровий № НОМЕР_2) площею 233,6003 га, укладений ОСОБА_4 та Михайлівською районною радою Запорізької області, на тих самих умовах; 3) зобов'язати Михайлівську районну державну адміністрацію Запорізької області укласти з позивачем додатковий договір про поновлення договору оренди земельної ділянки від 30.05.2001 у запропонованій редакції, 4) визнати недійсним розпорядження Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області від 07.05.2012 № 277, посилаючись на приписи статей 1, 4, 19, 27, 30, 33 Закону України "Про оренду землі" та вважаючи порушеним своє право на поновлення договору оренди землі.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Під час нового розгляду справи позивач надавав заяви про зміну предмету позову та, з урахуванням додаткових пояснень просив суд: 1) визнати поновленим з 07.06.2011 на той самий строк та на тих самих умовах договір оренди земельної ділянки від 30.05.2001, зареєстрований в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі за № 17 від 07.06.2001, укладений між Михайлівською районною радою Запорізької області та ОСОБА_4; 2) вважати укладеною додаткову угоду про поновлення договору оренди земельної ділянки від 30.01.2001, зареєстрованого в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі за № 17 від 07.06.2001, укладений між Михайлівською районною радою Запорізької області та ОСОБА_4 в запропонованій позивачем редакції; 3) визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 08.05.2012, зареєстрований у відділі Держкомзему у Михайлівському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 25.05.2012 реєстрації НОМЕР_4.

Заявою від 15.02.2016 (т.4, а.с.113) позивач відмовився від позовних вимог в частині визнання недійсним розпорядження голови Михайлівської райдержадміністрації Запорізької області від 07.05.2012 № 277.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 28.03.2016 (суддя Проскуряков К.В.) у задоволені позовних вимог відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 21.06.2016 (судді: Склярук О.І.- головуючий, Дучал Н.М., Ушенко Л.В.) рішення господарського суду залишене без змін, як законне і обґрунтоване.

Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, фізична особа підприємець ОСОБА_4 подав до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просив скасувати рішення та постанову господарських судів повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Касаційна скарга вмотивована доводами про порушення судами норм матеріального та процесуального права, а саме: суди всупереч вимог частини шостої статті 33 Закону України "Про оренду землі" не врахували обставин використання позивачем земельної ділянки після закінчення строку договору оренди земельної ділянки та відсутності у місячний термін заперечень відповідача як необхідних обставин для поновлення договору оренди на той самий строк на тих самих умовах; суди не врахували, що сам факт продовження використання орендарем земельної ділянки є достатнім для виникнення правових наслідків у вигляді поновлення договору, а висновки господарських судів про невідповідність форми вчинення довіреності фізичною особою - підприємцем суперечить приписам чинного законодавства; суди не врахували, що порушено визначений законодавчо та умовами договору порядок вилучення земельної ділянки з орендного користування; суди не надали оцінку доводам про порушення вимог чинного законодавства Михайлівською райдержадміністрацією, яка прийняла розпорядження щодо передачі земельної ділянки, орендованої позивачем, в оренду іншим особам для ведення фермерського господарства в порушення вимог частини другої статті 124 Земельного кодексу України без проведення земельних торгів; суди залишили поза увагою висновки Вищого господарського суду України викладені у постанові від 01.12.2015, та практику Верховного Суду України у подібних правовідносинах.

Відповідачі у судовому засіданні через представника та у письмових запереченнях на касаційну скаргу зазначаючи про те, що судами встановлено відсутність підстав для поновлення дії договору оренди позивача на підставі статті 33 Закону України "Про оренду землі"; позивач фактично просить укласти додаткову угоду на умовах інших, ніж визначено у договорі оренди; позивач втратив переважне право на продовження дії договору оренди; спірна земельна ділянка була вилучена та передана фізичним особам для ведення фермерського господарства, що передбачено статтею 134 Земельного кодексу України; доводи позивача щодо недійсності спірного договору є необґрунтованими.

Михайлівська районна рада надала заперечення на касаційну скаргу та, зокрема, зазначила, що позивач втратив переважне право на продовження дії договору оренди, а відтак спірний договір, укладений між відповідачами права позивача не порушує; позивачем не наведено підстав для визнання спірного договору недійсним.

Головне управління Держгеокадастру в Запорізькій області надіслало клопотання про відкладення розгляду справи з огляду на неможливість забезпечити участь представника в судовому засіданні.

Судова колегія відзначає, що за змістом ухвал про призначення касаційної скарги до розгляду та про відкладення розгляду касаційної скарги нез'явлення представників учасників справи у судове засідання не перешкоджає розгляду касаційної скарги, відповідно, подане клопотання не відповідає положенням статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідачів та третіх осіб, присутнього у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати чи вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, 15.02.2001 Михайлівська районна рада Запорізької області прийняла рішення № 15, згідно з пунктом 2 якого вирішила надати ОСОБА_4 земельну ділянку загальною площею 233,6 га ріллі терміном на 10 років в довгострокове користування на умовах оренди, із земель запасу Тимошівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 30.05.2001 Михайлівська районна рада Запорізької області (орендодавець) та ОСОБА_4 (орендар) уклали договір оренди земельної ділянки, зареєстрований у Михайлівському відділі земельних ресурсів Запорізької області, про що в Книзі записів державної реєстрації договір оренди землі вчинено 07.06.2001 запис за № 17; згідно з пунктом 1 договору оренди землі від 30.05.2001 орендодавець передає, а орендар приймає в строкову платну оренду терміном на 10 (десять) років земельну ділянку із земель запасу Тимошівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області, розташовану на території Тимошівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області. В оренду передається земельна ділянка, яка знаходиться в державній власності на підставі статей 3, 4 Земельного кодексу України, загальною площею 233,6 (двісті тридцять шість) га, у тому числі: ріллі 233, 6 га, згідно з планом, що є невід'ємною частиною договору. Пунктом 2 договору оренди землі від 30.05.2001 передбачено, що він укладений строком на 10 (десять) років до 2011 року і набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення та державної реєстрації цього договору, згідно з Порядком державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.1998. за № 2073.

Суди також встановили, що 01.03.2011 позивач звернувся до Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області з заявою від 01.03.2011, в якій просив у зв'язку із закінченням строку договору оренди продовжити договір оренди землі від 30.05.2001 строком на 49 (сорок дев'ять) років та перерахувати розмір орендної плати згідно з діючим законодавством; будь-якої додаткової угоди до листа від 01.03.2011, у тому числі щодо продовження договору оренди, позивач відповідачу із вказаним листом не надав.

Розпорядженням голови Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області № 170 від 22.04.2011 вирішено продовжити на 5 років строк договору оренди земельної ділянки від 30.05.2001; встановити орендну плату у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки в рік; відновити межі земельної ділянки площею 233,6 га ріллі земель, що перебувають в оренді позивача, зобов'язано останнього укласти додаткову угоду про продовження строку договору оренди землі.

На виконання пункту 3 вказаного вище розпорядження позивач замовив Державному підприємству "Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" виготовлення технічної документації з землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки (землі державної власності), ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Тимошівської сільської ради (колишнього КСП "Родина") Михайлівського району Запорізької області. Зазначену вище виготовлену технічну документацію позивач подав для реєстрації, визначення кадастрового номера та отримання обмінного файлу до Запорізької філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", яким 14.06.2011 видано позивачу обмінний файл. Відповідно до технічної документації 02.06.2011 Центр державного земельного кадастру призначив спірній земельній ділянці кадастровий № НОМЕР_1.

30.06.2011 позивач звернувся до Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області з заявою про поновлення на 5 років договору оренди земельної ділянки від 30.05.2001 та повідомив, що продовжує користуватись земельною ділянкою за її призначенням та здійснює сплату орендних платежів за умовам договору; до вказаної заяви позивач також не додав проекту додаткової угоди про поновлення договору оренди землі від 30.05.2001.

Суди встановили, що на момент розгляду заяви про поновлення на 5 років договору оренди земельної ділянки від 30.05.2001 останній припинив свою дію 07.06.2011 відповідно до пункту 1 частини першої статті 31 Закону України "Про оренду землі", якою передбачено, що дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено, а Михайлівська районна державна адміністрація своїм листом № 20-288/3п від 22.07.2011 повідомила ОСОБА_4 про те, що вона не має правових підстав для поновлення договору оренди земельної ділянки, оскільки позивач порушив порядок, передбачений статтею 33 Закону України "Про оренду землі".

21.09.2011 голова Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області виніс розпорядження № 432 "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельною ділянки для ведення фермерського господарства громадянам ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7", а 07.05.2012 Михайлівська районна державна адміністрація прийняла розпорядження № 277, яким затвердила проект землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки фізичним особам для ведення фермерського господарства на території Тимошівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області. Також вказаним розпорядженням № 277 від 07.05.2012 вилучено із земель запасу, розміщених на території Тимошівської сільської ради, земельну ділянку загальною площею 233,7388 га ріллі, та надано в оренду фізичним особам земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_1) загальною площею 233,7388 га ріллі для ведення фермерського господарства за рахунок земель запасу, розміщених на території Тимошівської сільської ради, строком оренди 49 (сорок дев'ять) років.

08.05.2012 Михайлівською районною державною адміністрацією та ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 укладено договір оренди землі, зареєстрований у відділі Держкомзему у Михайлівському районі Запорізької області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис 25.05.2012 № НОМЕР_3; за умовами пункту 1 договору оренди землі від 08.05.2012 ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 прийняли в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, надану на підставі розпорядження № 277 від 07.05.2012, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Тимошівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 Цивільного кодексу України. При цьому, відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; правочини можуть бути дво- чи багатосторонніми (договори).

Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, господарський суд має встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону, додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

Загальні підстави визнання недійсними угод і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України. Так, відповідно до частин першої та третьої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України оспорюваний правочин може бути визнано недійсним, зокрема, за позовом заінтересованої особи, що повинна довести зміст свого порушеного права або охоронюваного законом інтересу.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 2 Закону України "Про оренду землі" передбачає, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно із статтею 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 31 Закону України "Про оренду землі" визначено, зокрема, що дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про оренду землі", зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір вирішується у судовому порядку.

Статтею 33 Закону України "Про оренду землі" врегульовано порядок поновлення договору оренди, який фактично об'єднує два випадки пролонгації договору оренди.

Відповідно до приписів частин першої-п'ятої статті 33 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Таким чином, згідно із частинами 1 - 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі" у разі поновлення договору оренди землі умови договору можуть бути змінені за згодою сторін з укладенням додаткової угоди. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати чи інших істотних умов договору, передбачених статтею 15 цього Закону, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Для застосування частин першої-п'ятої статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Порушення переважного права орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, матиме місце при укладенні договору оренди із новим орендарем при отриманні письмового повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право; у випадку недосягнення згоди щодо плати за новим договором та інших умов договору з іншим наймачем на більш сприятливих умовах та укладення з ним договору, на тих самих умовах, які запропоновані попереднім наймачем при реалізації переважного права, укладення договору з новим орендарем за умови, що підставою відмови попередньому орендарю у поновленні договору оренди було повідомлення орендодавця про необхідність використовувати об'єкт оренди для власних потреб (постанови ВСУ від 25.02.2015 у справі № 6-10цс15, від 25.02.2015 у справі № 6-219цс14, від 18.03.2015 у справі № 6-3цс15, від 18.03.2015 у справі № 6-4цс15)

З встановлених судами обставин справи викладеного вище не вбачається; позивач не оскаржував дії чи бездіяльність орендодавця стосовно реалізації позивачем переважного права, натомість, як зазначили суди, позовні вимоги обґрунтовано приписами частини шостої статті 33 Закону України "Про оренду землі", тобто, продовженням договору оренди в силу використання позивачем земельної ділянки після закінчення строку договору оренди земельної ділянки та відсутності у місячний термін заперечень відповідача.

Судова колегія відзначає, що для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обов'язки за договором; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову у поновленні договору оренди; сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди.

Додаткова угода до договору оренди землі має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку.

Суди попередніх інстанцій встановили, а позивач не спростував, що відповідач, як уповноважений у спірних орендних правовідносинах орган повідомив позивача про припинення орендних правовідносин та необхідність повернути земельну ділянку; додаткову угоду про поновлення договору оренди на момент здійснення розпорядження земельною ділянкою на користь інших осіб сторони не уклали.

За змістом положень статті 1 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання звертаються до господарського суду за захистом їх порушеного (оспорюваного, невизнаного) права. В даному випадку зі змісту позову та додаткових пояснень вбачається, що позивач звернувся до господарського суду, вважаючи, що спірним договором оренди порушено його право орендного користування земельною ділянкою, яке виникло у зв'язку з фактичною пролонгацією договору оренди цієї земельної ділянки відповідно до приписів чинного законодавства.

Судова колегія зазначає, що орендодавець розпорядився на користь третіх осіб земельною ділянкою, щодо якої позивач як у встановлений законодавчо строк, так і до моменту спірного волевиявлення орендодавця не здійснив дії з документального оформлення пролонгації договору оренди (зокрема, в судовому порядку), вчинення яких є обов'язковою умовою чинності його права оренди.

Саме по собі використання земельної ділянки після закінчення встановленого строку договору зі здійсненням оплати фактичного землекористування без належного правового та документального оформлення такого землекористування у встановленому законодавчо порядку, без доказів своєчасного оскарження незаконних дій чи бездіяльності орендодавця щодо реалізації відповідного оформлення, не може перешкоджати власнику земельної ділянки (органу, який його представляє) розпорядитися земельною ділянкою.

Суди попередніх інстанцій встановили, а позивач не спростував, що як на час прийняття Михайлівською районною державною адміністрацією Запорізької області розпорядження № 432, так і на час укладення договору оренди спірної земельної ділянки з іншими особами позивач надане йому законодавчо право належним чином не оформив, чим порушив встановлений правовий порядок; відтак підстав вважати, що спірну земельну ділянку надано всупереч приписів частини шостої статті 33 Закону України "Про оренду землі" не вбачається.

Також, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним договору оренди землі від 08.05.2012 про надання спірної земельної ділянки в оренду іншим особам для ведення фермерського господарства з мотивів порушення вимог частини другої статті 124 Земельного кодексу України, тобто, без проведення земельних торгів, господарські суди попередніх інстанцій зазначили, що позивач не довів наявності цих обставин.

Так, суди встановили, що розпорядження № 432 від 21.09.2011 голови Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельною ділянки для ведення фермерського господарства громадянам ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7" - членам фермерського господарства "Таврійський Агрос" винесено головою Михайлівської районної державної адміністрації на виконання постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 18.08.2011 по справі 2а-0870/6379/11.

07.05.2012 Михайлівською районною державною адміністрацією розпорядження № 277, яким було затверджено проект землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 для ведення фермерського господарства на території Тимошівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області; вилучено із земель запасу, розміщених на території Тимошівської сільської ради земельну ділянку загальною площею 233,7388 га ріллі, та надано в оренду вказаним громадянам земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_1) загальною площею 233,7388 га ріллі для ведення фермерського господарства за рахунок земель запасу, розміщених на території Тимошівської сільської ради, строком оренди 49 (сорок дев'ять) років

На підставі вказаного розпорядження 08.05.2012 Михайлівською районною державною адміністрацією та ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 укладено договір оренди землі, який був зареєстрований у відділі Держкомзему у Михайлівському районі Запорізької області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис 25.05.2012 за № НОМЕР_3

Після державної реєстрації договору оренди рішенням зборів членів фермерського господарства "АГРОС 2012" від 26.05.2012 затверджено статут цього фермерського господарства, до складу засновників (членів) якого увійшли орендарі за договором оренди від 08.05.2012 - ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Пунктом 5.2 Статуту встановлено, що господарство створено за рахунок земельної ділянки державної власності площею 233,7388 га (кадастровий номер НОМЕР_1), яка знаходиться в користуванні членів господарства за договором оренди землі від 08.05.2012, який зареєстровано в Державному реєстрі земель за № НОМЕР_3 від 25.05.2012.

Частиною другою статті 124 Земельного кодексу України (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 Земельного кодексу України, водночас частиною першою цієї статті передбачено, що земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою статті 134 Земельного кодексу України, зокрема, передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства.

Згідно з частиною 1 статті 6 Закону України "Про оренду землі" орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

За статтею 12 Закону України "Про фермерське господарство" землі фермерського господарства можуть складатися із земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі, земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності, земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди; разом з тим, порядок надання земель державної та комунальної власності для ведення фермерського господарства унормовано статтею 7 зазначеного Закону, що передбачає надання такої ділянки громадянину за його заявою з наданням відповідних документів, а також включає виготовлення, погодження та затвердження проекту відведення земельної ділянки.

Таким чином, як установлено судами, спірна земельна ділянка за договором оренди від 08.05.2012 передана в користування фізичним особам для цілей, передбачених частиною другою статті 134 Земельного кодексу України та з метою створення юридичної особи - Фермерського господарства "АГРОС 2012".

Суди також розглянули та мотивовано відхилили доводи позивача щодо невідповідності спірного договору вимогам законодавства. Відсутність порушення вимог земельного законодавства при укладанні спірного договору достеменно встановлено судами попередніх інстанцій та відображено в судових рішеннях.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого та правомірного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог; доводи касаційної скарги не спростовують вказаних вище висновків господарських судів.

Вказуючи на порушення судами положень про підвідомчість спорів господарським судам, скаржник залишив поза увагою, що за правилами цивільного судочинства розглядаються земельні спори громадян з органами державної влади та органами місцевого самоврядування з питань надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства у випадках, передбачених законодавством, а також спори з майнових питань, пов'язаних із земельними відносинами, за участю громадян, що є членами фермерського господарства, їхніх спадкоємців тощо.

Спірна земельна ділянка надавалась саме для ведення фермерського господарства, а не для здійснення землекористування фізичною особою, таким чином, має місце спір про землекористування позивача з фермерським господарством; фермерські господарства є юридичними особами, а їхні земельні спори з іншими юридичними особами, у тому числі про надання чи продаж із земель державної власності земель для розширення господарства, підсудні господарським судам (відповідну правову позицію викладено також у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 в редакції з 19.03.2010 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ").

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Перевіривши у відповідності до частини 2 статті 1115 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що суди попередніх інстанцій в порядку статей 43, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України розглядаючи справу, розглянули всебічно, повно та об'єктивно в судовому процесі всі обставини справи, вірно застосували наведені вище положення законодавства та дійшли законного та обґрунтованого висновку щодо наслідків вирішення спору, виходячи з наведених позивачем підстав позовних вимог.

Доводи скаржника про порушення господарськими судами норм матеріального та процесуального права суперечать дійсним обставинам справи та приписам чинного законодавства, не спростовують висновків судів, фактично зводяться до переоцінки обставин, встановлених судами та не беруться колегією суддів до уваги з огляду на положення статті 1117 Господарського процесуального кодексу України; підстав для скасування законних судових рішень з мотивів, наведених у касаційній скарзі не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 1 статті 1119, статтею 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 21.06.2016 у справі №5009/4557/12 Господарського суду Запорізької області та рішення Господарського суду Запорізької області від 28.03.2016 залишити без змін.

Головуючий Л. Рогач

Судді: І. Алєєва Г.Кравчук