РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2016Справа № 910/16254/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участі секретаря судового засідання Коновалова С.О., розглянувши матеріали справи за позовом товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" (далі - Товариство) до публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (далі - Компанія) про стягнення 9 391,76 грн.,

за участі представників:

позивача: Шуплякової С.Б. за довіреністю від 23 травня 2016 року № 206/16,

відповідача: Кучми О.Л. за довіреністю від 9 грудня 2015 року № 08-03-25/337-15,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У вересні 2016 року Товариство звернулося до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом про стягнення з Товариства заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, у розмірі 9 391,76 грн., з яких: 6 238,45 грн. - страхове відшкодування, 2 853,45 грн. - інфляційне збільшення, 299,43 грн. - три проценти річних, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачу шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 5 вересня 2016 року порушено провадження у справі № 910/16254/16 та її розгляд призначено судом на 29 вересня 2016 року.

15 вересня 2016 року до суду надійшов лист з Моторного (транспортного) страхового бюро України із запитуваною інформацією з єдиної централізованої бази даних щодо полісу АЕ/2912372.

28 вересня 2016 року до Господарського суду міста Києва надійшов відзив відповідача, в якому останній заперечував проти позовних вимог у частині стягнення індексу інфляції та трьох процентів річних. У частині стягнення 6 238,85 грн. страхового відшкодування не заперечував.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29 вересня 2016 року відкладено розгляд справи на 13 жовтня 2016 року.

3 жовтня 2016 року позивачем через канцелярію Господарського суду міста Києва подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій останній просив стягнути з відповідача 6 238,85 грн. відшкодування матеріальної шкоди, 141,22 грн. інфляційного збільшення, а також 82,84 грн. трьох процентів річних. Вказана заява прийнята судом до розгляду.

Під час судового засідання 13 жовтня 2016 року представник позивача просив позовні вимоги задовольнити, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, посилаючись на обставини та факти, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційного збільшення та трьох процентів річних.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність наявних у матеріалах справи копій поданих учасниками процесу документів їх оригіналам, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

8 грудня 2015 року в Київській області, у місті Бучі, на вулиці Інституцькій, сталась дорожньо-транспортна пригода за участі двох транспортних засобів, зокрема, відбулось зіткнення автомобіля "ОПЕЛЬ", державний номерний знак НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_3, з автомобілем "МЕРСЕДЕС БЕНЦ", державний номерний знак НОМЕР_2. Причиною ДТП стало те, що водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем "ОПЕЛЬ", державний номерний знак НОМЕР_1, при зустрічному роз'їзді не дотримався безпечного бокового інтервалу в русі, у результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем "МЕРСЕДЕС БЕНЦ", державний номерний знак НОМЕР_2, чим порушив пункт 13.3 Правил дорожнього руху України. Дані обставини підтверджуються довідкою ДАІ про обставини ДТП від 8 грудня 2015 року № 81870188, копія якої наявна в матеріалах справи.

Внаслідок вказаної ДТП пошкоджено автомобіль "МЕРСЕДЕС БЕНЦ", державний номерний знак НОМЕР_2 (застрахований транспортний засіб). Власником застрахованого транспортного засобу є ОСОБА_4, що підтверджується долученою до матеріалів справи копією Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Пошкоджений транспортний засіб застрахований позивачем на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, які є предметом застави від 21 листопада 2014 року № 202.14.2255384 (далі - договір). Копія цього договору наявна в матеріалах справи.

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 29 грудня 2015 року в справі № 367/8568/15-п водія автомобіля "ОПЕЛЬ", державний номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (копія даної постанови наявна в матеріалах справи).

З матеріалів справи вбачається, що 8 грудня 2015 року ОСОБА_4, як страхувальник, звернувся до позивача із заявою про страховий випадок.

Судом також встановлено, що страховий акт від 17 грудня 2015 року № 3.15.1496-1 складений позивачем на підставі рахунку від 8 грудня 2015 року № 2131729 спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Автомобільний Дім Україна-Мерседес Бенц" (належні копії зазначених документів наявні в матеріалах справи).

Відповідно до вказаного акту сума страхового відшкодування становить 6 748,85 грн., та сплачена позивачем страхувальнику шляхом перерахування цієї суми на його рахунок, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення від 17 грудня 2015 року № 28447.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, Товариство, здійснивши виплату страхового відшкодування, набуло права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Суд відзначає, що достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, є платіжні доручення та рахунки на сплату послуг з ремонту пошкодженого ТЗ, а звіт про оцінку ТЗ є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення ТЗ. Реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення.

Окрім того, Законами України "Про страхування" та "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року №3-50гс15.

На час скоєння вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3, як особи, що на законних підставах експлуатує автомобіль "ОПЕЛЬ", державний номерний знак НОМЕР_1, застрахована відповідачем на підставі договору (полісу) № АЕ/2912372 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 50 000,00 грн., франшиза - 510,00 грн.).

Отже, Компанія, є особою на яку вказаним полісом покладено обов'язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації вищевказаного автомобіля "ОПЕЛЬ", на час ДТП.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, до позивача у зв'язку зі здійсненою страховою виплатою за вищеописаним ДТП перейшло право вимоги на суму відшкодування в розмірі 6 748,85 грн.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Аналогічну позицію викладено в статті 9 Закону України "Про страхування".

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу № АЕ/2912372 та положення статей 12, 22, 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", статей 9, 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1192 ЦК України, у відповідача в зв'язку з настанням ДТП виник обов'язок відшкодувати позивачу шкоду у розмірі суми, право на вимогу якої перейшло до Товариства. Отже, до стягнення з відповідача підлягає сума грошових коштів, яка не перевищує фактичну вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, у межах ліміту відповідальності відповідача, за вирахуванням суми франшизи, тобто в розмірі 6 238,85 грн.

При цьому суд також зауважує, що Товариство отримало право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не була зобов'язана звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, в якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування, та може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 4 листопада 2014 року (справа № 3-165гс14), і відповідно до ст. 111-28 ГПК України вона є обов'язковою до застосування та для всіх судів України.

За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення даного позову в частині стягнення 6 238,85 грн. страхового відшкодування.

Крім того, Товариство, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просило суд стягнути з відповідача три проценти річних у сумі 82,84 грн., нараховані з 21 квітня 2016 року по 29 вересня 2016 року, а також 144,22 грн. втрат від інфляційних процесів, нарахованих за той самий період.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки заявлений Товариством до стягнення розмір трьох процентів річних є арифметично вірним, відповідає вимогам чинного законодавства, позовна вимога про стягнення з відповідача вказаної суми підлягає задоволенню в повному обсязі.

Водночас відповідно до листа Верховного Суду України "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 3 квітня 1997 року № 62-97р при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно слід рахувати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Однак позивач, визначивши початкову дату свого розрахунку 21 квітня 2016 року, помилково включив до нього інфляційні нарахування за квітень 2016 року. Крім того, Товариство нараховувало інфляційні втрати за травень-вересень 2016 року на суму боргу, включивши до неї інфляційні збільшення за попередні місяці, що також суперечить приписам чинного законодавства.

Здійснивши арифметичний перерахунок суми інфляційних втрат, суд встановив, що стягненню з Компанії підлягають 80,58 грн. інфляційного збільшення. У той же час у задоволенні решти вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат слід відмовити.

За частиною 1 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (02081, місто Київ, вулиця Здолбунівська, будинок 7-Д, ідентифікаційний код 00034186) на користь товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" (01004, місто Київ, вулиця Червоноармійська, будинок 15/2, ідентифікаційний код 36086124) 6 238 (шість тисяч двісті тридцять вісім) грн. 85 коп. відшкодування матеріальної шкоди (виплати страхового відшкодування), 80 (вісімдесят) грн. 58 коп. інфляційних втрат, 82 (вісімдесят дві) грн. 84 коп. трьох процентів річних, а також 1365 (одну тисячу триста шістдесят п'ять) грн. 07 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 18 жовтня 2016 року

Суддя Є.В. Павленко