РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2016Справа №910/15093/16

За позовом Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Аурум Фінанс»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору

1) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

2) Національний банк України

3) ОСОБА_3

про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін

від позивача Бондаренко М.Г. - по дов. № 36 від 31.08.2016

від відповідача-1 не з'явився

від третьої особи-1 не з'явився

від третьої особи-2 не з'явився

від третьої особи-3 не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Аурум Фінанс» про

1) застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого за № 6257, що був укладений між Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК Аурум Фінанс»,

2) зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Аурум Фінанс» повернути на користь Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» права майнової вимоги, отримані за договором про відступлення прав вимоги від 26.05.2015 та повернути оригінали документів отримані, згідно актів приймання-передачі від 27.05.2015, за зобов'язаннями наступного боржника, а саме

документи щодо позичальника банку - ОСОБА_3:

- кредитний договір № 535 від 08.12.2014;

- іпотечний договір від 08.12.2014, посвідченим приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Пазинич Р.В. за реєстровим № 3037;

- договір купівлі-продажу квартири 08.12.2014, посвідчений приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Пазиничем Р.В. за реєстровим № 3036;

- витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 30634332 від 08.12.2014;

- технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1.

3) внесення запису про реєстрацію обтяження речового права на нерухоме майно та про реєстрацію обтяження речового права на нерухоме майно іпотекою до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо квартири № 104, загальною площею 72,4 кв. м., житловою площею 41,3 кв. м., що складається з трьох жилих кімнат та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Квартира належить ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Пазиничем Р.В., приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області 08.12.2014, за реєстровим № 3036. Право власності на квартиру зареєстровано в Державного реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 30634332, номер запису про право власності: 7984823, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 9, виданого 08.12.2014, приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області, державним реєстратором Пазиничем Р.В., де обтяжувачем/іпотекодежателем зазначити - Публічне акціонерне товариство «Український професійний банк», ідентифікаційний код 19019775, юридична адреса: м. Київ, вул. М.Раскової, 15.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що договір про відступлення прав вимоги, посвідчений 26.05.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого за № 6257, відповідно до якого ПАТ «УПБ» відступило (передало) ТОВ «ФК Аурум Фінанс» належні банку майнові права за кредитним договором № 535 від 08.12.2014, укладеним між ОСОБА_3 та ПАТ «УПБ», за іпотечним договором, посвідченим 08.12.2014 приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Пазинич Р.В. за реєстровим № 3037, відповідно до умов якого в іпотеку банку було передано власне нерухоме майна позичальника, в забезпечення виконання його зобов'язань за кредитним договором, є нікчемним згідно п. п. 1, 2, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.08.2016 порушено провадження у справі № 910/15093/16, залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний Банк України та ОСОБА_3; справу призначено до розгляду на 20.09.2016.

Третя особа-1 у поданих 12.09.2016 до відділу діловодства суду поясненнях просить задовольнити позовні вимоги повністю посилаючись на те, що договір відступлення був укладений з порушенням вимог постанови Національного банку України № 293/БТ від 30.04.2015, яка забороняє Банку передавати третім особам майно та активи; укладаючи договір відступлення, ПАТ «УПБ» здійснило безоплатне відчуження майна (майнових прав кредитора) та відмовилося від власних майнових вимог, що прямо зазначено у п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як ознака нікчемності правочину; ПАТ «УПБ» уклавши правочин відступлення прав вимоги, прийнятого на себе зобов'язання внаслідок чого виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим, що прямо зазначено у п. 2 ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; умови договору відступлення прямо передбачають передачу контрагенту, що є одночасно кредитором Банку, майнових прав за кредитним договором та договором забезпечення, отже надають кредитору - ТОВ «ФК Аурум Фінасн» переваги перед іншими кредиторами, не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами ПАТ «УПБ», що прямо зазначено у п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як ознака нікчемності правочину.

Відповідач у поданому 19.09.2016 до відділу діловодства суду відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на те, що договір про відступлення прав вимоги є чинним, укладений з дотриманням норм чинного законодавства України. Крім того, відповідач зазначає, що при винесенні рішення про нікчемність спірного договору у зв'язку з порушенням під час його укладення постанови Національного банку України № 293/БТ від 30.04.2016 уповноважена особа Фонду вийшла за межі наданих їй законом повноважень, оскільки віднесла спірний договір до нікчемних не лише з підстав, визначених ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а й з підстав, не встановлених спеціальним законом. Відповідач зазначає, що заборона позивачу використовувати для розрахунків в національній валюті прямі кореспондентські рахунки та зобов'язання позивача здійснювати розрахунки в національній валюті виключно через кореспондентський рахунок в НБУ стосується виключно міжбанківських переказів і не поширюється на внутрішньобанківські операції позивача. Постановою Національного банку України № 293/БТ від 30.04.2016 позивачу не заборонено здійснювати платежі юридичних осіб - клієнтів банку та не передбачено отримання згоди куратора НБУ на укладення позивачем договору про відступлення права вимоги. Позивачем не доведено посилання на надання умовами договору про відступлення прав вимоги будь-яких переваг (пільг) відповідачу. за договором зобов'язання по сплаті грошових коштів виникло у відповідача перед позивачем, у позивача ж виникло лише зобов'язання передати документи, що не могло потягнути за собою неможливість виконання позивачем грошових зобов'язань перед іншими кредиторами. Внаслідок укладення договору відступлення прав вимоги заборгованість боржника в повному обсязі була погашена достроково.

В судовому засіданні 20.09.2016 відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 04.10.2016.

Позивачем 03.10.2016 до відділу діловодства суду подано заперечення на відзив відповідача, в яких посилається на те, що нікчемним правочин є не в силу рішення Уповноваженої особи та не з моменту прийняття такого рішення, а є нікчемним в силу Закону та з моменту укладення правочину. Жодним нормативно-правовим актом не заборонено Уповноваженій особі здійснювати перевірку правочинів на їх відповідність іншим нормам чинного законодавства України, у тому числі не виключно постановам, інструкціям, наказам та фіксувати такі порушення у внутрішніх документах товариства. Отже серед іншого було встановлено, що договір на момент його укладення суперечив постанові НБУ № 293/БТ від 30.04.2015. За відсутності коштів на кореспондентському рахунку ПАТ «УПБ» не мало можливості виконати платіжне доручення з перерахування коштів та власне перерахувати такі кошти. Фактично ПАТ «УПБ» здійснило погашення власними активами без надходження коштів на кореспондентський рахунок відкритий в НБУ. Кошти як плата за договором відступлення до Банку не надходили, відображення коштів на рахунках ПАТ «УПБ» відбулось шляхом коригування структури банківського балансу шляхом зміни обліку грошових зобов'язань. Укладення договору про відступлення прав вимоги відбувалось виключно з метою надання ТОВ «ФК Аурум Фінанс» можливості позачергово задовольнити свої грошові вимоги, оскільки станом на день укладення вказаного договору ПАТ «УПБ» вже було віднесено до категорії проблемних і останнє не виконувало жодних грошових зобов'язань, що обумовлювалось відсутністю грошових коштів. також укладенням договору Банк здійснив відчуження власних активів, що жодним чином не покращило його ліквідність та призвело до неплатоспроможності і неможливості виконання грошових зобов'язань перед іншими кредиторами.

Третя особа-1 у поданих 03.10.2016 до відділу діловодства суду поясненнях просить задовольнити позовні вимоги повністю посилаючись на те, що визнання нікчемним правочину закріплено протоколом № 9 від 24.07.2015, виявлені ознаки нікчемності правочину були зафіксовані у наказі Уповноваженої особи № 129/ТА від 07.08.2015. Наразі відсутнє будь-яке рішення суду про визнання зазначених протоколу та наказу протиправними. До компетенції Уповноваженої особи відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» входить визнання нікчемним правочинів у порядку передбаченим цим Законом. Вважає, що Уповноважена особа правомірно віднесла договір про відступлення права вимоги до нікчемних в силу п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону. Оскільки вимога Уповноваженої особи відповідачем не виконана вважає, що позивач набув права на звернення до суду на підставі ст. 216 Цивільного кодексу України.

В судовому засіданні 04.10.2016 відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 06.10.2016.

Позивачем 06.10.2016 до відділу діловодства суду подано додаткові пояснення.

В судовому засіданні 06.10.2016, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

26.05.2015 між Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» (первісний кредитор, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК Аурум Фінанс» (новий кредитор, відповідач) укладено договір про відступлення прав вимоги б/н (далі - договір про відступлення).

Відповідно до п. 1 договору про відступлення Банк передає (відступає) відповідачу свої права вимоги до ОСОБА_3 (боржник), а відповідач сплачує Банку за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, визначеній в п. 5 цього договору, у порядку та строки, встановлені цим договором, та набуває права вимоги первісного кредитора в обсязі та на умовах, що існують на момент переходу права вимоги за кредитним договором № 535 від 08.12.2014, з усіма додатковими угодами та/або договорами про внесення змін до нього та іпотечним договором від 08.12.2014, посвідченим приватним нотаріусом Миргордського міського нотаріального округу Пазинич Р.В. за реєстровим номером 3037.

Згідно з п. 3. договору про відступлення станом на 25.05.2015 заборгованість за кредитним договором становить 247 223,32 грн.

Відповідно до п. 5. договору про відступлення за відступлення прав вимоги за кредитним договором відповідач сплачує позивачу кошти в розмірі 247 223,32 грн. без податку на додану вартість. Вказані грошові кошти сплачуються новим кредитором первісному кредитору протягом 2-х банківських днів з дня укладення цього договору.

Відповідно до пунктів 6 та 8 договору про відступлення права вимоги за кредитним договором є такими, що передані новому кредитору з моменту підписання акту приймання-передачі права вимоги. Акт приймання-передачі права вимоги підписується виключно після отримання первісним кредитором ціни продажу в повному обсязі. Первісний кредитор зобов'язаний при підписанні акту приймання-передачі права вимоги, передати новому кредиторові за цим актом оригінали документів, зазначених у п. 4 даного договору, а також розрахунок заборгованості за кредитним договором.

В матеріалах справи наявний витяг акту приймання-передачі від 27.05.2015, відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняв права вимоги за зобов'язаннями боржника - ОСОБА_3 (кредитний договір № 535 від 08.12.2014, іпотечний договір від 08.12.2014, що посвідчений приватним нотаріусом Миргордського міського нотаріального округу Пазинич Р.В. за реєстровим номером 3037. В Акті зазначено, що сторони підтверджують, що розрахунки за вищевказаним договором проведені в повному обсязі і сторони не мають претензій одна до одної.

Постановою Правління Національного банку України № 348 від 28.05.2015 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» до категорії неплатоспроможних» Банк було віднесено до категорії неплатоспроможних.

На підставі постанови Правління Національного банку України виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 107 від 28.05.2015 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Український професійний банк». Даним рішенням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації з 29.05.2015 по 28.08.2015 включно. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було призначено Пантіну Л.О.

Постановою Правління Національного банку України № 562 від 28.08.2015 відкликано банківську ліцензію ПАТ «Український професійний банк» та прийнято рішення про ліквідацію Банку .

На виконання вказаної постанови Правління Національного банку України виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте відповідне рішення № 158 від 28.08.2015 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Український професійний банк» та делегування повноважень ліквідатора банку» .

Даним рішенням Фонду було припинено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Український професійний банк» і розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Український професійний банк» з 31.08.2015 по 30.08.2016. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Український професійний банк» призначено Пантіну Л.О.

Здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків регулюється Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який набув чинності 22.09.2012.

Так, статтею 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначені повноваження уповноваженої особи Фонду.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті (в редакції чинній на дату введення тимчасової адміністрації у ПАТ«УПБ»).

Уповноваженою особою, згідно наказу № 26/ТА від 29.05.2015 було створено комісію з перевірки договорів (інших правочинів), укладених ПАТ«УПБ».

За результатами роботи комісії складено протокол № 8 від 24.07.2015 та встановлено, що:

- договір про відступлення прав вимоги укладено з порушенням вимог постанови Національного банку України № 293/БТ від 30.04.2015, яка забороняє Банку передавати третім особам майно та активи;

- прийнявши виконання (платежі) за договором відступлення від кредитора з його поточного рахунку в Банку, Банком було порушено вимоги постанови Національного банку України № 293/БТ від 30.04.2015, відповідно до якої всі розрахунки в національній валюті повинні проводитися через кореспондентський рахунок Банку, відкритий у Національному банку України;

- умови договору відступлення, укладеного між Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК Аурум Фінанс», прямо передбачають передачу контрагенту, що є одночасно кредитором Банку, майнових прав за кредитним договором та договором забезпечення, отже надають кредитору - ТОВ «ФК Аурум Фінанс» переваги перед іншими кредиторами, не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами Банку, що зазначено у п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як ознака нікчемності правочину.

Відтак, було прийнято рішення про затвердження результатів перевірки, якою виявлено договір про відступлення прав вимоги, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А 27.05.2015 та зареєстрованого в реєстрі за № 6257, а також доручено здійснити дії щодо направлення повідомлення про нікчемність правочинів згідно зі ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ТОВ «ФК Аурум Фінанс», всім позичальникам, поручителям, заставодавцям, іптекодавцям; в разі необхідності розпочати претензійно-позовну роботу щодо застосування наслідків нікчемності правочину; в разі необхідності розпочати роботу щодо поновлення/накладання нового обтяження та заборони відчуження всього забезпечення за вищевказаними кредитними договорами, майнові права за якими були відступлені на умовах нікчемності правочинів.

Повідомлення за вих. № 01-10/3270 від 03.08.2015 про нікчемність вказаного договору про відступлення з вимогою про повернення всіх отриманих за цим договором документів було відправлено відповідачу 04.08.2015 та отримано останнім 13.08.2015, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Спір виник внаслідок того, що відповідач вимог повідомлення не виконав, у зв'язку з чим позивач вимагає застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - договору про відступлення.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, чинній станом на момент прийняття рішення про введення тимчасової адміністрації банку) протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»;

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Уповноважена особа Фонду:

1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами;

3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

У повідомленні № 01-10/3270 від 03.08.2015 про нікчемність договору про відступлення Банк послався на п. 7 ч. 3 ст. 38 вказаного Закону, та зазначив, що правочин є нікчемним з тієї підстави, що Банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

В позовній заяві та письмових поясненнях позивач також зазначає, що спірний договір було укладено з порушенням вимог постанови Національного банку України від 30.04.2015 № 293/БТ, яка забороняє Банку передавати в забезпечення третім особам майно та активи та відповідно до якої всі розрахунки в національній валюті повинні проводитись через кореспондентський рахунок банку, відкритий у Національному банку України, крім того, позивач також посилається на пункти 1 та 2 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно з ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Частиною 1 ст. 216 Цивільного кодексу України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Підпунктом 2.5.2 п. 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» № 11 від 29.05.2013 визначено, що за змістом частини 2 статті 215 Цивільного кодексу України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним.

Спори про визнання нікчемних правочинів недійсними підлягають вирішенню господарськими судами у загальному порядку. З'ясувавши, що оспорюваний правочин є нікчемним, господарський суд зазначає в резолютивній частині рішення про його недійсність або, за відсутності підстав для такого визнання, відмовляє в задоволенні позову.

Враховуючи положення ст.ст. 207, 215 Цивільного кодексу України нікчемний правочин є таким, якщо його недійсність встановлена законом, і останній є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду.

За приписами статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків. (п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними»).

Суд вважає, що порушення постанови правління Національному банку України № 293/БТ від 30.04.2015, на яку посилається позивач, не є підставою нікчемності правочину в розумінні ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та ст. 215 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до ст. 73 Закону України «Про банки і банківську діяльність» у разі порушення банками банківського законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, нормативно-правових актів Національного банку України, або здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку та/або стабільності банківської системи, Національний банк України адекватно вчиненому порушенню або рівню такої загрози має право застосувати заходи впливу, до яких належать віднесення банку до категорії проблемного або неплатоспроможного.

Пунктом 12.3 Розділу 12 Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 346 від 17.08.2012 (далі - Положення № 346) встановлено, що рішення Правління Національного банку про віднесення банку до категорії проблемних містить, зокрема: строк, протягом якого проблемний банк зобов'язаний привести свою діяльність у відповідність до вимог законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, але не більше 180 днів; обмеження у діяльності банку; порядок та строки повідомлення проблемним банком про стан виконання заходів щодо фінансового оздоровлення банку, а також приведення банком своєї діяльності у відповідність до вимог банківського законодавства.

Нормами ч. 6 ст. 67 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та п. 5.1. глави 5 розділу 1 Положення № 346 передбачено право Національного банку України запровадити особливий режим контролю за діяльністю банку та призначити куратора в разі потреби в посиленні контролю за діяльністю банку з метою уникнення можливості невиконання ним своїх зобов'язань перед клієнтами та кредиторами.

Постановою Правління Національного банку України № 293/БТ від 30.04.2015 «Про віднесення ПАТ «Український професійний банк» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку» були встановлені обмеження у діяльності ПАТ «Український професійний банк» як юридичної особи, що входить до банківської системи України, банку було заборонено передавати в забезпечення вкладникам, іншим кредиторам майно та активи банку без погодження з Національним банком України, був призначений куратор банку з числа працівників Національного банку, банку заборонено використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки, всі розрахунки мали бути здійснені виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у Національному банку України.

Отже, постановою Правління Національного банку України № 293/БТ від 30.04.2015 встановлені обмеження у діяльності ПАТ «Український професійний банк» як юридичної особи, що входить до банківської системи України.

Суд зазначає, що вказана постанова Національного банку України № 293/БТ від 30.04.2015 не є нормативно-правовим актом, оскільки не зареєстрована в Міністерстві юстиції України, містить гриф «банківська таємниця», а, отже, є актом індивідуальної дії, чинність якого може бути направлена індивідуально тільки на позивача.

Наслідком порушення акту індивідуальної дії може бути лише застосування Національним банком України до Банку заходів впливу за порушення банківського законодавства відповідно до ст. 73 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та постанови Правління Національного банку України № 346 від 17.08.2012 «Про затвердження Положення про застосування Національним банком України заходів впливу», а не визнання недійсним правочину, на виконання якого здійснювалося перерахування грошових коштів.

Невідповідність укладеного договору вимогам постанови Національного банку України не визначено як підставу нікчемності ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Договір про відступлення не відноситься до договорів, що забезпечують виконання зобов'язань, а отже, його укладення не могло порушити встановленого абз. 10 п. 3. постанови Національного банку України № 293/БТ від 30.04.2015 обмеження щодо передачі в забезпечення майна та активів.

Суд погоджується з твердженнями відповідача, що заборона позивачу використовувати для розрахунків в національній валюті прямі кореспондентські рахунки та зобов'язання позивача здійснювати розрахунки в національній валюті виключно через кореспондентський рахунок в НБУ (п. 5 та п. 6 постанови Національного банку України № 293/БТ від 30.04.2015) стосувались міжбанківських переказів і не поширюються на внутрішньобанківські операції позивача.

Дана позиція узгоджуються зі змістом норми ст. 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність», згідно з якою у випадку віднесення Національним банком України банку до категорії проблемних, останньому забороняється використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки в національній та іноземній валюті. Проведення розрахунків здійснюється виключно через консолідований кореспондентський рахунок у Національному банку України.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» кореспондентський рахунок - рахунок, що відкривається одним банком іншому банку для здійснення міжбанківських переказів.

Відповідач не є банківською установою, тому не має правових підстав та можливості згідно закону відкривати кореспондентський рахунок в іншому банку, в тому числі в Національному банку України, а також здійснювати міжбанківські перекази. Грошові кошти за договором про відступлення були перераховані відповідачем позивачу саме з власного поточного рахунку, відкритого у позивача. Таким чином, розрахунки між юридичною особою-клієнтом (відповідачем) і Банком (позивачем) не є міжбанківськими переказами і не можуть (не повинні) здійснюватися через кореспондентський рахунок в іншому банку, в тому числі через кореспондентський рахунок позивача в Національному банку України.

Згідно зі ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514, ч. 1 ст. 517 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом; первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Спірний договір відступлення права вимоги за кредитним договором відповідає вимогам статтям 512-519 Цивільного кодексу України.

Слід зазначити, що підстава нікчемності правочину, зазначена в п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не має місця у даному випадку, оскільки укладення договору 26.05.2015 не призвело до визнання банку неплатоспроможним, адже ще 30.04.2015 банк було віднесено до категорії проблемних.

Посилання позивача на те, що ним безоплатно відчужено право вимоги за кредитним договором у зв'язку з прийняттям на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента на вчинення відповідних майнових дій, судом відхиляється, оскільки договір про відступлення права вимоги від 26.05.2015 не є договором про безоплатне відчуження майнових прав. Крім того, суд звертає увагу, що платіжним дорученням № 54 від 27.05.2016 відповідачем було перераховано позивачу 247 223,32 грн., в графі платіжного доручення «призначення платежу» вказано «оплата за відступлення права вимоги за кредитними зобов'язаннями згідно договору відступлення права вимоги від 26.05.2015». Отже, позивач отримав кошти у розмірі 247 223,32 грн., що мало сприяти підвищенню рівня платоспроможності банку.

Щодо підстави нікчемності договору, передбаченої п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» то у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що інші кредитори банку, крім позивача, виявили бажання укласти договір про відступлення вимоги за кредитним договором № 535 від 08.12.2014 і саме ТОВ «ФК Аурум Фінанс» було надано перевагу в укладенні спірного договору.

Відповідно до ст. 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.07.2015 № 6-301цс15).

Таким чином, з урахуванням ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони були вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Враховуючи викладене, доводи позивача щодо нікчемності договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015, укладеного між ПАТ «УПБ» та ТОВ «ФК Аурум Фінанс», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. 26.05.2015 та зареєстрованого в реєстрі за № 6257 у зв'язку з наявністю підстав, визначених п. п. 1, 2, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, а отже відсутні підстави для застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 13.10.2016.

СуддяВ.В. Сівакова