ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24 жовтня 2016 р. Справа № 903/602/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ВОЛИНЬГАЗ ЗБУТ, м.Луцьк

про стягнення 60215,82 грн.

Суддя Вороняк А.С.

секретар судового засідання Чорний С.О.

за участю представників:

від позивача: н/з

від відповідача: ОСОБА_1, довіреність №65/3 від 01.02.2016р.

Відповідно до ст.20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) розяснено право відводу судді. Відводу судді не заявлено. На підставі ст.22 ГПК України розяснено процесуальні права та обовязки представникам сторін.

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу не поступало.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суть спору: Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ВОЛИНЬГАЗ ЗБУТ про стягнення 60215,82 грн., з них 50186,40 грн. пені, 6620,83 грн. інфляційних втрат, 3408,59 грн. 3% річних, судові витрати просить покласти на відповідача.

Позовна заява обґрунтована неналежним виконанням умов договору №15-707-РО від 23.06.2015р. на купівлю-продаж природного газу, щодо своєчасної оплати природного газу, у звязку з чим нараховують пеню, інфляційні втрати, 3% річних. Позивач посилається на пункти 1.1, 3.2, 6.1 вищезазначеного договору, акти приймання-передачі природного газу за період липень - грудень 2015р. та положення ст.625 Цивільного кодексу України(далі ЦК України).

Ухвалою господарського суду Волинської області від 26.08.2016р. було порушено провадження у справі, а справу призначено до розгляду на 20.09.2016р. та зобов'язано сторони надати суду ряд документів, необхідних для об'єктивного розгляду справи по суті.

У судовому засіданні 20.09.2016р. було оголошено перерву до 12.10.2016р. для подання позивачем всіх витребуваних судом доказів та через витребування нових доказів.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 12.10.2016р. розгляд справи відкладено на 24.10.2016р. через неподання позивачем всіх витребуваних судом документів та необхідність витребування нових доказів.

21.10.2016р. на адресу суду від представника відповідача надійшов супровідний лист з наступними документами: довідкою №VLZ 1.4.0016-35 від 21.10.2016р. про те що на адресу ТОВ ВОЛИНЬГАЗ ЗБУТ від ПАТ НАК Нафтогаз України будь-яким шляхом не надходили акти приймання-передачі природного газу по договору №15-707-РО від 23.06.2015р. на купівлю-продаж природного газу., копією наказу №58-К від 07.09.2015р., довіреністю на представника.

Відповідач у відзиві(поданий до суду 20.09.2016р.) та представник у судовому засіданні 24.10.2016р. просить у задоволенні позову відмовити, мотивуючи тим, що згідно п.3.4 договору №15-707-РО від 23.06.2015р. на купівлю-продаж природного газу, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобовязується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписаний акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами. ТОВ „Волиньгаз збут надсилало на адресу позивача підписані відповідачем акти приймання-передачі газу за весь час дії договору. Проте, відповідач не повертав підписані акти приймання-передачі природного газу, які відповідно до договору є підставою для остаточних розрахунків. Оскільки строк виконання відповідачем зобов'язань по зазначених актах приймання-передачі не настав, вимоги позивача є безпідставними. Факт оплати відповідачем коштів за отриманий газ не свідчить про настання строку оплати, а є виконанням його зобовязань у відповідності з п.6.1 вказаного договору. Оскільки у договорі сторони визначили акт приймання-передачі газу істотним елементом встановлених між ними правовідносин, а тому договір, як джерело матеріального права, при вирішенні спору підлягає застосуванню у повному обсязі згідно зі статтями 6, 11 ЦК України.

Позивач у судове засідання 24.10.2016р. не зявилися, компетентного представника не направив, вимог ухвали суду від 12.10.2016р. не виконав, а саме не подав суду: докази проплати основного боргу відповідачем(платіжні доручення тощо); додатковий деталізований розрахунок 3% річних, інфляційних втрат та пені; витяг з ЄДРПОУ на відповідача на час звернення із позовом до суду; оригінали документів долучених до позовної заяви (для огляду в судовому засіданні); письмове підтвердження того, що у провадженні господарських судів України або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує спір, немає справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав та немає рішення цих органів з такого спору; докази повернення відповідачу актів приймання-передачі природного газу (відповідно до п.3.4 договору №15-707-РО від 23.06.2015р. на купівлю-продаж природного газу).

Позивач був належним чином повідомлені про дату і час розгляду справи, що підтверджується відміткою представника позивача ОСОБА_2 на розписці про відкладення розгляду спору(а.с.60), ухвала суду від 12.10.2016р. була направлена позивачу 13.10.2016р. рекомендованим повідомленням №237.

Згідно витягу з інтернет сайту Українського державного підприємства «Укрпошта» (www.ukrposhta.com), зробленого судом, вбачається, що лист господарського суду вручений адресату за довіреністю 17.10.2016р..

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог ст.87 ГПК України.

На підставі викладеного суд вважає, що вжив усіх необхідних заходів для повідомлення позивача про дату та час слухання справи, та з урахуванням вимог ст.69 ГПК України справу розглянуто за наявними матеріалами відповідно до ст.75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, господарський суд, -

встановив:

23.06.2015р. між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України(далі - Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю ВОЛИНЬГАЗ ЗБУТ(далі - Покупець) укладено договір на купівлю-продаж природного газу №15-706-РО(а.с.9-13) з додатковими угодами за №1 від 15.10.2015р.(а.с.14), №2 від 28.10.2015р.(а.с.15), №3 від 04.11.2015р.(а.с.16-17)(далі разом Договір).

Згідно п.1.1 Договору, Продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, а Покупець прийняти та оплатити газ на умовах Договору.

Згідно п.3.3 Договору, приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Згідно п.3.4 Договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобовязується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписаний акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно п.6.1 Договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяці поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Згідно п.6.2 Договору, оплата за газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання Покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Продавця відповідно до вимог Закону України Про засади функціонування ринку природного газу кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕКП, та зараховується як оплата за газ. За наявності заборгованості за попередні періоди Покупець перераховує кошти з поточного рахунка із спеціальним режимом використання Продавця.

Додатковими угодами змінювалися умови Договору, зокрема, щодо ціни газу та кінцевого споживача газу.

На виконання умов Договору позивач за період з липня по грудень 2015р. передав відповідачу природний газ на загальну суму 621863,83 грн., що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі природного газу за вказаний період (а.с.18-24).

Відповідач сплатив основний борг за спожитий природний газ на загальну суму 621863,83 грн., що підтверджується довідками позивачами про операції та сальдо (а.с.29-30).

Факт оплати основної суми(621863,83 грн.), за спожитий природний газ, сторонами не заперечувався.

Оскільки окремі платежі здійснювалися відповідачем після 20 числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, позивач звернувся до суду з позовною вимогою про стягнення з ТОВ ВОЛИНЬГАЗ ЗБУТ пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст.ст.11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1-2 ст.692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У висновках Верховного суду України, викладених у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.111-16 ГПК України, за II півріччя 2014р. зазначено, що до правовідносин купівлі-продажу не можуть бути застосовані загальні положення ст.530 ЦК України, оскільки термін виконання зобов'язання, що випливає з таких правовідносин, чітко визначений спеціальною нормою права, а саме: ст.692 ЦК України, відповідно до якої покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього (постанова Верховного Суду України від 30.09.2014 у справі №3-121 гс14).

Згідно ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ч.1 ст.9 вказаного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинний документ у даному випадку - акт приймання-передачі природного газу має підтверджувати факт здійснення господарської операції отримання природного газу за місяць.

Положення пунктів 3.4, 6.1 Договору свідчить, що розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу. Встановлюючи такий порядок розрахунків, сторони визначили взаємні права та обов'язки: відповідач зобов'язаний був надати підписані та скріплені печаткою акти приймання-передачі природного газу, а позивач - підписати та повернути зазначені акти, або надати письмову відмову від їх підписання. Доказів направлення (вручення, передачі) відповідачу підписаних актів приймання-передачі газу для здійснення розрахунків позивач не надав.

Таким чином, аналіз змісту п.6.1 Договору дає підстави стверджувати, що питання кінцевого строку оплати фактично залишилось відкритим. Факт оплати відповідачем коштів за отриманий газ не свідчить про настання строку оплати, а є виконанням його зобов'язань у відповідності з п.6.1 Договору. Крім того, на підставі п.6.2 Договору, оплата за газ здійснюється шляхом списання коштів з поточного рахунка із спеціальним режимом використання Покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Продавця.

Сторони у договорі визначили акт приймання-передачі газу суттєвим елементом встановлених між ними правовідносин, а тому договір, як джерело матеріального права, при вирішенні спору підлягає застосуванню у повному обсязі згідно зі статтями 6, 11 ЦК України.

Така позиція висвітлена в постанові Верховного суду України від 08.04.2014р. у справі №3-7гс14.

Судом встановлено, що позивачем не повернуто акти приймання-передачі природного газу за період з липня по грудень 2015р.. Даний факт підтверджується довідкою відповідача за №VLZ 1.4.0016-35 від 21.10.2016р.(а.с.63). Доказів протилежного позивачем суду не подано.

Згідно ст.230 Господарського кодексу України (далі - ГК України), штрафними санкціями в цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч.6 ст.231 ГК України, штрафні санкції, зокрема, у вигляді пені, за порушення грошових зобов'язань встановлюється у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно п.7.2 Договору, у разі якщо до 20 числа, наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині реалізації газу(розділ XI Договору), Покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за Договором природного газу, Покупець зобовязується (крім суми заборгованості) сплатити Продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Згідно ст.613 ЦК України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою ст.545 цього Кодексу. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Боржник не має права на відшкодування збитків, завданих простроченням кредитора, якщо кредитор доведе, що прострочення не є наслідком його вини або осіб, на яких за законом чи дорученням кредитора було покладено прийняття виконання. Боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Згідно ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв'язку з невиконанням позивачем свого обов'язку за Договором щодо повернення актів приймання-передачі природного газу, суд дійшов висновку, що у позивача не виникло право вимоги виконання зустрічного зобов'язання - здійснення відповідачем остаточного розрахунку за фактично переданий газ до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, оскільки остаточний розрахунок здійснюється на підставі підписаного сторонами акту.

В матеріалах справи відсутні докази надсилання чи передачі відповідачу підписаних позивачем актів приймання-передачі природного газу до порушення провадження у справі.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що у позивача не має підстав для стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Такого ж висновку дійшов Вищий господарський суд України у постановах від 27.04.2011р. по справі №18/1336-10, від 13.12.2012р. по справі №5011-69/7138, від 25.02.2015р. по справі №924/940/14, від 01.03.2016р. по справі №917/1800/14, від 20.04.2016р. по справі №914/3780/15, від 08.08.2016р. по справі №911/33/16, від 11.08.2016р. по справі №906/12/16, від 17.08.2016р. по справі №924/111/16.

Поряд з цим необхідно зазначити, що доводи викладені позивачем у запереченнях на відзив відповідача відносно того, що останній(ТОВ „Волиньгаз збут) своєчасно склавши та направивши на адресу позивача акти приймання-передачі природного газу сам підтвердив факт постачання йому природного газу не приймаються судом, оскільки останні спростовуються умовами укладеного між сторонами Договору та наявними матеріалами справи, щодо необхідності їх підписання та повернення відповідачу для проведення оплати.

В силу ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При цьому вимоги, що предявляються до доказів, визначені ст.34 ГПК України, відповідно до якої, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладені обставини, беручи до уваги наявні в матеріалах справи документи, докази та пояснення сторін, господарський суд, оцінюючи подані сторонами докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному й обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов висновку, що право чи інтерес позивача не порушені, у звязку з чим суд відмовляє в позові через безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

Судові витрати відповідно до ст.49 ГПК України при відмові в позові покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

вирішив:

у позовних вимогах Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Товариства з обмеженою відповідальністю ВОЛИНЬГАЗ ЗБУТ про стягнення 60215,82 грн. відмовити.

Повний текст рішення складено

31.10.2016

Суддя А. С. Вороняк