РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2016Справа №910/15484/16

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/15484/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «СП «Стан-Комплект»

до публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство

«Чорноморнафтогаз»;

про стягнення 2 656 466,03 грн.

Представники сторін:

від позивача: Ващенко М.С., довіреність № 1юр від 15.01.2016р.;

від відповідача: Потатуєв В.П.,довіреність № 28 від 01.12.2015р.

обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СП "Стан-Комплект" (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" (надалі - відповідач) про стягнення 2 656 466,03 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору на виконання робіт № 914 від 07.09.2013р. у визначений строк не розрахувався за виконані роботи, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 1 362 943,79 грн., за прострочення оплати якої нараховані 3% річних у сумі 101 828,70 грн. та інфляційні втрати в сумі 1 191 693,54 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.08.2016р. порушено провадження у справі №910/15484/16 та розгляд справи призначено на 29.09.2016р.

22.09.2016р. через відділ діловодства суду від представника позивача надійшли клопотання про долучення витребуваних судом доказів та письмові пояснення по справі.

27.09.2016р. через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів по справі.

У судовому засіданні 29.09.2016р. представник відповідача подав клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ТОВ «Завод підйомно-транспортного устаткування «Віра-Сервіс Інтермаш», яка особи, що безпосередньо виконували роботи за договором, клопотання про витребування доказів та клопотання про здійснення технічної фіксації судового засідання.

Відповідно до приписів ч. 7 ст. 81-1 ГПК України, клопотання представника відповідача про здійснення технічної фіксації судового засідання було задоволено судом і надалі здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів.

Представник позивача заперечував стосовно задоволення поданих представником відповідача клопотань про витребування доказів та залучення третьої особи.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання та дослідивши матеріали справи, а також надані докази, суд дійшов висновку про часткове задовольння клопотання представника відповідача про витребування доказів та про відмову в задоволенні клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - ТОВ «Завод підйомно-транспортного устаткування «Віра-Сервіс Інтермаш», оскільки представником відповідача не зазначено яким чином рішення у даній справі може вплинути на права або обов'язки зазначеної юридичної особи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.09.2016р. розгляд справи відкладено на 20.10.2016р., у зв'язку з необхідністю витребування нових доказів у справі.

18.10.2016р. через загальний відділ господарського суду від представника позивача надійшов лист про надання документів та компенсацію понесених судових витрат у сумі 320 грн., які були витрачені позивачем на отримання банківських довідок.

Присутнім у судовому засіданні 20.10.2016р. представником позивача підтримано позовні вимоги, вважаючи їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача в засіданні суду подав відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов не визнає, зазначивиши, що в період 2012-2014 р.р. відповідач знаходився та здійснював свою господарську діяльність на території АР Крим, на момент розгляду справи територія АР Крим є тимчасово окупованою територією. В результаті неправомірних дій самопроголошеної влади АР крим за юридичною адресою ДАТ «Чорноморнафтогаз» (АР Крим, м. Сімферополь, пр. Кірова/пров. Совнаркомовський, 52/1) створено нове підприємство - Кримське республіканське підприємство «Чорноморнафтогаз», яким привласнено оригінали документів і майно ДАТ «Чорноморнафтогаз». На підтвердження настання обставин непереборної сили відповідач надав суду Сертифікат про форс-мажорні обставини №2018 від 03.12.2014р. та Висновок № 5668/05-5 від 04.12.2014р., видані Торгово-промисловою палатою України, якими засвідчено настання форс-мажорних обставин з 27.02.2014 року. Отже, відповідач не може підтвердити, як сам факт укладання Договору № 914 від 07.09.2013р., на який посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, так і надання послуг за цим договором, оскільки ДАТ «Чорноморнафтогаз» не має доступу, ані до реєстру укладених підприємством договорів, ані до оригіналів документів, що відображають фінансово-розрахункові та інші операції, зокрема, і тих, на які посилається позивач, ані до СПБУ «В-319», відно якого надавались послуги.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 ГПК України, в засіданні суду була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

07.09.2013р. між позивачем (за договором - підрядник) та відповідачем (за договором - замовник) було укладено Договір на виконання робіт № 914 з додатками, у відповідності до умов п. 1.1. якого підрядник зобов'язується за технічним завданням замовника (Додаток № 1 до договору), виконати з власних матеріалів, роботи з реконструкції вітрового та теплового захисту обладнання самопідіймальної плавучої бурової установки В-319 (далі за договором - СВПБУ В-319), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконані підрядником роботи.

Згідно з п. 3.1. договору, загальна вартість робіт, що виконуються за договором, згідно зведеного кошторису (Додаток № 3 до договору) з ПДВ 20% складає 4 693 646,10 грн.

Відповідно до п. 5.1. договору, етапність виконання робіт підрядником визначається Календарним планом (Додаток № 4 до договору).

У відповідності з Календарним планом, вартість першого етапу робіт становить 1 362 943,79 грн.

Як вбачається з доданих до матеріалів справи доказів, позивач виконав роботи по першому етапу календарного плану на загальну суму 1 362 943,79 грн., що підтверджується підписаним і скріпленим печаткою сторін Актом прийому-здачі виконаних робіт від 29.01.2014р. В якості додатку до зазначеного акту позивачем був складений і переданий відповідачу Виконавчий кошторис № 1.

Оригінали договору та акту прийому-здачі виконаних робіт були оглянуті судом.

За умов п. 4.1. договору, розрахунки за виконані підрядником, відповідно до календарного плану (Додаток № 4 до договору), етапи робіт здійснюються замовником, шляхом перерахування коштів на банківський рахунок підрядника протягом 15 календарних днів з моменту отримання замовником рахунків-фактур від підрядника, складених на підставі підписаних обома сторонами актів прийому-здачі виконаних етапів робіт, виконавчих технологічних кошторисів та наданням підрядником замовнику документації, передбаченої п. 2.2 (за умови залучення субпідрядників), п. 3.6. та п. 5.9. договору.

За твердженнями позивача, він надав відповідачу на оплату рахунок № 209 від 29.01.2014р. на суму 1 362 943,79 грн., строк оплати якого, згідно з п. 4.1. договору, сплив 13.02.2014р.

Проте, відповідач взяті на себе за договором зобов'язання не виконав та рахунок № 209 від 29.01.2014р. не оплатив, у зв'язку з чим у відповідача перед позивачем на день розгляду справи існує заборгованість в сумі 1 362 943,79 грн.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Виходячи з умов укладеного між сторонами Договору Договору на виконання робіт № 914 від 07.09.2013р., відносини, які виникли між позивачем та відповідачем, пов'язані з виконанням умов договору підряду.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

У відповідності до ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України, встановлено порядок оплати за договором підряду, а саме: якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Факт виконання робіт позивачем та передання її результатів відповідачу підтверджується відповідними актами приймання-передачі виконаних робіт .

З огляду на вищенаведене та підписання уповноваженою особою відповідача акту прийому-здачі виконаних робіт від 29.01.2014р. без будь-яких зауважень чи заперечень щодо обсягу та якості виконаних робіт, свідчить про прийняття останнім цих робіт та відповідно породжує у відповідача обов'язок по їх оплаті у строки, визначені договором.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На час розгляду спору у господарському суді відповідачем належними та допустимими доказами не було спростовано факт виконання позивачем робіт по 1-му етапу календарного плану договору на загальну суму 1 362 943,79 грн.

Водночас, позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження вручення відповідачу рахунку на оплату замовлення № 209, що є підставою для проведення відповідачем платежів, саме 29.01.2014р.

Під час розгляду справи позивачем на підтвердження факту направлення відповідачу рахунку на оплату замовлення № 209 від 29.01.2016р. до матеріалів справи було залучено лист №151/1 від 08.06.2015р., в додатку до якого було зазначено вказаний рахунок. Вказаний лист отримано відповідачем 18.06.2015р., про що свідчить відмітка на листі позивача, копія якого залучена відповідачем до відзиву на позовну заяву.

Отже, враховуючи зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що відповідачем отримано рахунок на оплату замовлення № 209 від 29.01.2014р., що є підставою для проведення відповідачем платежів, виходячи з умов п. 4.1. договору, саме - 18.06.2015р. і відповідно строк оплати вказаного рахунку сплив 02.07.2015р.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, судом позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за виконані роботи в сумі 1 362 943,79 грн. підлягають задоволенню.

Також, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань, позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних у сумі 101 828,70 грн. та інфляційні втрати в сумі 1 191 693,54 грн., які нараховані за період з 14.02.2014р. по 10.08.2016р.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, а 3% річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов'язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними від неустойки способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов'язань, а не штрафною санкцією.

Таким чином, оскільки вимоги позивача щодо стягнення з відповідача втрат від інфляції та 3% річних ґрунтується на законі (ст. 625 Цивільного кодексу України), а відповідач є таким що прострочив виконання грошового зобов'язання, тому позовні вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втарт і 3% річних підлягають частковому задоволенню, з огляду на встановлення вище факту прострочення виконання відповідачем зобов'язань з оплати виконаних робіт, починаючи з 03.07.2015р.

Отже, відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, суд здійснив перерахунок 3% річних та інфляційних втрат за період з 03.07.2015р. по 10.08.2016р., які відповідно становлять 45 300,98 грн. - 3% річних та 92 480 грн. 36 коп. - інфляційних втрат.

Щодо заперечень відповідача, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Підпунктом 3.3.1 п. 3.1 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 15.07.2014 №40(3), визначено, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (Force Majeure) - це надзвичайні та невідворотні обставини, які об'єктивно впливають на виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків за законодавчими і іншими нормативними актами, дію яких неможливо було передбачити та дія яких унеможливлює їх виконання протягом певного періоду часу.

Згідно з п. 6.2 Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи по кожному окремому договору, контракту, угоді тощо, а також по податкових та інших зобов'язаннях/обов'язках, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Отже, вказаними нормами встановлено, що обставини непереборної сили мають підтверджуватися сертифікатом Торгово-промислової палати України, виданим останньою по конкретному договору, контракту, виконання якого ускладнено чи стало неможливим, у зв'язку з настанням обставин непереборної сили.

Як встановлено судом, у зв'язку з тимчасовою окупацією Автономної Республіки Крим, на території якої мав місцезнаходження відповідач, Публічному акціонерному товариству «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» Торгово-промисловою палатою України було видано Сертифікат № 2018 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), в якому Торгово-промислова палата України засвідчує настання форс-мажорних обставин Публічному акціонерному товариству «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» з 27.02.2014, а саме захоплення військами Російської Федерації Верховної Ради Автономної Республіки Крим, прийняття постанови «Про незалежність Криму», відповідно до якої на території АРК не застосовується українське законодавство, прийняття постанови «Про питання енергетичної безпеки Республіки Крим», в якій зазначено, що власністю Республіки Крим є рухоме і нерухоме майно Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз». Вказані обставини призвели до неможливості провадження господарської діяльності Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» та дотримання нормативно-правових актів України.

Відповідно до статті 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Таким чином, форс-мажорні обставини є підставою для звільнення від відповідальності, однак не звільняють від виконання зобов'язання.

При цьому, суд зазначає, що 3% річних та інфляційні втрати не є заходами відповідальності та не мають характеру штрафних санкцій, а є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Станом на теперішній час відповідач є діючим суб'єктом господарювання, не визнаний банкрутом, не знаходиться в процесі ліквідації або іншого способу припинення та провадить свою діяльність у м. Києві по вул. Богдана Хмельницького, 26, оф. 505, а відтак, має виконувати взяті на себе за договором зобов'язання.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на сторін пропорційно задоволеним вимогам. Витрати, пов'язані з отримання довідки банку, є витратами позивача на підтвердження його правової позиції по даній справі та не можуть відноситись до судових витрат, а відтак, кошти в сумі 320 грн. до складу судових витрат не включаються.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" (01030, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 26, оф. 505; ідентифікаційний код 00153117) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «СП «Стан-Комплект» (03040, м. Київ, вул. Стельмаха, 10-А; ідентифікаційний код 22916099) 1 362 943 грн. 79 коп. - боргу, 92 480 грн. 36 коп. - інфляційних втрат, 45 300 грн. 98 коп. - 3 % річних, 22 510 грн. 88 коп. - витрат по сплаті судового збору. Видати наказ.

3. В іншій частині вимог в позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 25.10.2016р. Суддя А.І.Привалов А.І. Привалов