КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" жовтня 2016 р. Справа№ 910/9797/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Зубець Л.П.

Алданової С.О.

при секретарі Єременко К.Л.

за участю представників

від позивача: Вінокуров В.О. за дов. 26/07-16 від 26.07.2016р.

від відповідача: Короткова за дов. № 4-17-21 від 11.06.2016р.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції України

на рішення Господарського суду міста Києва

від 21.06.2016 року

у справі № 910/9797/16 (суддя Марченко О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

"Хімлаборреактив"

до Державної екологічної інспекції України

про стягнення 204 929,16 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Хімлаборреактив" (далі - Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Державної екологічної інспекції України (далі - Інспекція): 104 985 грн. основного боргу, який утворився у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору від 26.11.2013 №45/5020 (далі - Договір); 92 385,24 грн. втрат від інфляції; 7 558,92 грн. 3% річних, а всього 204 929,16 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 13.12.2013 позивачем на виконання умов Договору було поставлено та передано у власність відповідача товар; жодних претензій та зауважень до позивача щодо кількості, якості та порядку поставки товару у відповідача не було; проте, незважаючи на належне та повне виконання позивачем своїх зобов'язань за Договором, відповідач поставлений йому товар так і не оплатив, у зв'язку з чим у Інспекції наявна перед Товариством заборгованість у сумі 104 985 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.06.2016р. у справі № 910/9797/16 позов задоволено частково. Стягнуто з Державної екологічної інспекції України (01042, м. Київ, пров. Новопечерський, 3, корп. 2; ідентифікаційний код 37508533) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання даного рішення суду, на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Хімлаборреактив" (07400, Київська область, м. Бровари, вул. Щолківська, 8; ідентифікаційний код 23522853): 104 985 (сто чотири тисячі дев'ятсот вісімдесят п'ять) грн. основного боргу; 92 385 (дев'яносто дві тисячі триста вісімдесят п'ять) грн. 24 коп. втрат від інфляції; 7 472 (сім тисяч чотириста сімдесят дві) грн. 63 коп. і 3 072 грн. (три тисячі сімдесят дві) грн. 66 коп. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2016р. у справі № 910/27692/15 та прийняти нове рішення, яким позов з урахуванням збільшення позовних вимог задовольнити.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.09.2016р. апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції України було прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 25.10.2016р.

11.10.2016р. через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2016р. залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував та просив суд відмовити в її задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав повністю та просить апеляційну скаргу задовольнити.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

26.11.2013р. між Товариством (виконавець) і Інспекцією (замовник) було укладено Договір, за умовами якого, виконавець зобов'язується у 2013 році поставити замовнику товари, зазначені і специфікації товару, яка є невід'ємною частиною Договору (додаток №1), та відповідають пропозиції конкурсних торгів на закупівлю "Прилади для контролювання інших фізичних характеристик (26.51.5)", а замовник - прийняти і оплатити такі товари

Відповідно до 1.2 Договору, найменування товару - "Прилади для контролювання інших фізичних характеристик (26.51.5)": фотометр фотоелектричний КФК-3-01 "ЗОМЗ"; кількість товару - 3 (три) одиниці.

Пунктом 1.3 Договору) визначено обсяги закупівлі за Договором можуть бути зменшені залежно від фактичного обсягу видатків замовника.

Відповідно до 2.1 Договору, виконавець повинен поставити замовнику товари, якість яких відповідає технічним, якісним, кількісним характеристикам предмета закупівлі - технічному завданню, яке є невід'ємною частиною Договору

Згідно п. 3.1 Договору, сума Договору складає 104 985 грн., в тому числі податок на додану вартість - 17 497,50 грн.

Розрахунки за Договором здійснюються замовником за фактично поставлений товар після підписання сторонами акта приймання-передачі товару та надання виконавцем рахунку на оплату товару протягом 15 банківських днів з дня та в межах фактично отриманого фінансування, але не пізніше останнього робочого (операційного) дня 2013 року (пункт 4.1 Договору);

Пунктом 5 Договору встановлений термін поставки товарів - до 20.12.2013.

Пунктом 5.2. Договору визначено місце поставки товарів - Україна, 01042, м. Київ, Печерський район, пров. Новопечерський, буд. 3, корп. 2, кім. 1 (пункт 5.2 Договору);

Замовник зобов'язаний: своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений товар; приймати поставлені товари згідно з актами приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей (пункт 6.1 Договору).

Виконавець зобов'язаний: забезпечити поставку товарів у строки, вставлені Договором; забезпечити поставку товарів, якість яких відповідає умовам встановленим розділом ІІ Договору (пункт 6.3 Договору);

Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2013 (пункт 10.1 Договору).

Частинами першою та другою статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

На виконання умов Договору та додатків №1 і №2 до нього позивач поставив відповідачу товар, що підтверджується видатковою накладною від 13.12.2013 №ХМ000998 на суму 104 985 грн. (підписана повноважними представниками сторін і скріплена печаткою позивача), відповідно до якої відповідачу поставлено: фотометр фотоелектричний КФК-3-01-"ЗОМЗ" у кількості 3 штуки та актом приймання-передачі від 13.12.2013 №б/н, який підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками Товариства і Інспекції. У вказаному акті зазначено таке: товари поставлені в повному обсязі, згідно із видатковою накладною від 13.12.2013 №ХМ000998; товари постачальник здав, а замовник прийняв; замовник до постачальника претензій не має.

Таким чином, позивачем виконано умови Договору у повному обсязі, поставлено товар, а відповідачем прийнято такий товар без будь-яких зауважень на загальну суму 104 985 грн.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Щодо доводів відповідача, що Інспекція не мала можливості сплатити Товариству заборгованість за виконані роботи за Договором у зв'язку з ненадходженням коштів з державного бюджету, то вони не беруться судом до уваги, оскільки ч.2 ст. 617 ЦК України, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність боржника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Оскільки, відповідач умови Договору не виконав, поставлений позивачем товар не оплатив, а тому на думку колегії суддів позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у сумі 104 985 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, позивач просив суд стягнути з відповідача 92 385,24 грн. втрат від інфляції та 7 558,92 грн. 3% річних за період з 01.01.2014 по 25.05.2016.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 4.1 Договору сторони узгодили, що розрахунки за Договором здійснюються замовником за фактично поставлений товар, після підписання сторонами акта приймання-передачі товару та надання виконавцем рахунку на оплату товару протягом 15 банківських днів з дня та в межах фактично отриманого фінансування, але не пізніше останнього робочого (операційного) дня 2013 року.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок сум втрат від інфляції і 3% річних та періоди їх нарахування, суд дійшов висновку про те, що вони неправильні з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1.3 Положення про порядок здійснення уповноваженими банками операцій за документарними акредитивами в розрахунках за зовнішньоекономічними операціями, затвердженого постановою правління НБУ від 03.12.2003 №514 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.12.2003 за №1213/8534, банківський день - це робочий день банку в тому місці, в якому повинна виконуватися дія, передбачена Уніфікованими правилами та звичаями для документарних акредитивів або іншими міжнародними документами, затвердженими Міжнародною торговельною палатою.

Місцевим судом здійснено перерахунок суми втрат від інфляції і 3% річних та періоди їх нарахування, з яким погоджується колегія суддів, які становлять з 11.01.2014 (оскільки 10.01.2014 п'ятнадцятий банківський день) по 25.05.2016 (дата, визначена позивачем у розрахунку) сума втрат від інфляції становить 92 582,61 грн., а 3% річних - 7 472,63 грн.

Разом з тим, такий розрахунок втрат від інфляції може призвести до виходу суду за межі позовних вимог.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Клопотання в порядку, передбаченому п. 2 ч.1 ст. 83 ГПК України, представником позивача не подано.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог в частині про стягнення втрат від інфляції та 3% річних, а тому стягненню з відповідача підлягає 92 385,24 грн. втрат від інфляції за розрахунком позивача та 3% річних у сумі 7 472,63 грн., а в іншій частині стягнення суми 3% річних (86,29 грн.) має бути відмовлено.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені скаржником в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2016р. у справі № 910/9797/16 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає, а отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції України залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2016р. у справі № 910/9797/16 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/9797/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді Л.П. Зубець

С.О. Алданова