ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" жовтня 2016 р.Справа № 916/488/15-г
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ярош А.І.

Суддів: Лисенко В.А., Діброви Г.І.,

секретар судового засідання Кіртока Л.В.,

за участю представників сторін:

від прокуратури - ОСОБА_1, посвідчення № 005250, дата видачі : 22.09.12;

від позивача - ОСОБА_2, довіреність № 129/вих-Гс, дата видачі : 22.06.16;

від відповідача - ОСОБА_3, довіреність № б/н, дата видачі : 27.07.16; ОСОБА_4, довіреність № б/н, дата видачі : 27.07.16;

від третьої особи - ОСОБА_5, довіреність № 01-36/34, дата видачі : 20.05.16;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської міської ради

на рішення господарського суду Одеської області від 28 липня 2016р.

за заявою товариства з обмеженою відповідальністю "Інтернафта" ЛТД

про перегляд рішення господарського суду Одеської області по справі №916/488/15-г від 20.04.2015 року за нововиявленими обставинами

за позовом першого заступника прокурора м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "Інтернафта" ЛТД

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Департамент комунальної власності Одеської міської ради

про внесення змін до договору оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник прокурора м. Одеси звернувся до суду в інтересах держави в особі Одеської міської ради з позовом, в якому просить внести зміни до договору оренди земельної ділянки від 21.02.2002р., укладеного між Одеською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтернафта" ЛТД, зареєстрованого у книзі записів Державної реєстрації договорів оренди землі за №546/42 від 26.02.2002р., виклавши п. 1.4, п. 2.2 договору в наступній редакції:

"Пункт 1.4. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 70926 кв. м становить 21196235 (двадцять один мільйон сто девяносто шість тисяч двісті тридцять пять) грн. 10 коп. згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки м. Одеси від 23.04.2013р. № 32/М, складеного Управлінням Держземагентства у м. Одесі Одеської області.";

"Пункт 2.2. Орендна плата за земельну ділянку площею 70926 кв. м, що розташована за адресою: м. Одеса, Тираспольське шосе, 22, розрахована у розмірі 5% від нормативної грошової оцінки цієї земельної ділянки та складає 1059811,76 грн. на рік".

Рішенням господарського суду Одеської області від 20.04.2015 р. по справі №916/488/15-г (суддя Панченко О.Л.) позовні вимоги задоволено повністю.

Внесено зміни до договору оренди земельної ділянки від 21.02.2002р., укладеного між Одеською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтернафта" ЛТД.

Викладено п. 1.4 договору оренди земельної ділянки від 21.02.2002р. в наступній редакції: "Нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 70926 кв. м становить 21196235 (двадцять один мільйон сто девяносто шість тисяч двісті тридцять пять) грн. 10 коп. згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки м. Одеси від 23.04.2013р. № 32/М, складеного Управлінням Держземагентства у м. Одесі Одеської області".

Викладено п. 2.2 договору оренди земельної ділянки від 21.02.2002р. в наступній редакції: "Орендна плата за земельну ділянку площею 70926 кв. м, що розташована за адресою: м. Одеса, Тираспольське шосе, 22, розрахована у розмірі 5% від нормативної грошової оцінки цієї земельної ділянки та складає 1059811,76 грн. на рік".

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтернафта" ЛТД до Державного бюджету України на рахунок 3008 Управління Державної казначейської служби України у м. Одеса, , банк одержувача: ГУ ДКСУ в Одеській області, МФО 828011, код бюджетної класифікації 22030001, судовий збір у сумі 1218 грн.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновків про те, що внесення змін щодо розміру орендної плати у договір оренди земельної ділянки у звязку з проведенням нової нормативної грошової оцінки земельної ділянки відповідає, як вимогам чинного законодавства, так і умовам укладеного між сторонами договору оренди земельної ділянки.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 09.06.2015 року зазначене рішення залишене без змін.

13.07.2016 року відповідач ТОВ «Інтернафта» ЛТД звернувся до господарського суду Одеської області із заявою про перегляд рішення господарського суду Одеської області по справі №916/488/15-г від 20.04.2015 року за нововиявленими обставинами.

Рішенням господарського суду Одеської області від 28 липня 2016р. по справі № 916/488/15-г (суддя Цісельський О.В.) рішення господарського суду Одеської області від 20.04.2015р. по справі №916/488/15-г - скасовано.

У задоволенні позову першого заступника прокурора м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради - відмовлено.

Стягнуто з Одеської міської ради на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Інтернафта" ЛТД витрати на оплату судового збору в сумі 1 339 грн. 80 коп.

При винесенні рішення суд врахував те, що постановою Приморського районного суду м. Одеси від 10.12.2014р. у справі №522/11050/14-а рішення Одеської міської ради від 28.12.2010 року №41-VI та від 20.09.2011 року №1268-VІ визнано протиправними та скасовано.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2016р. вказану постанову Приморського районного суду м. Одеси залишено без змін.

Вказана ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення.

Таким чином, нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки та відповідно розрахунок розміру орендної плати за користування нею були здійснені на підставі „Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста ОСОБА_2, затвердженої вищевказаними рішеннями, які на теперішній час є скасованими.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Одеська міська рада звернулась до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та в задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, прокуратура зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що відповідач обґрунтовує свою заяву винесенням ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду 12.04.2016 року, отже, вказана ухвала не існувала під час розгляду справи.

Крім того, скаржник посилається на п.6 Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 року №17, відповідно до якого скасування чи зміна нормативного акта, на якому ґрунтувалось судове рішення, може вважатись нововиявленою обставиною (в розумінні пункту 1 ст.112 ГПК України) лише за умови, якщо в акті, яким скасовано чи змінено попередній, зазначено про надання йому зворотньої сили.

Втім, в ухвалі Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2016 року не зазначено про надання зворотньої сили недійсності вищевказаних рішень ОМР.

Крім того, Одеська міська рада також вказувала на те, що суд може прийняти постанову про скасування чи визнання нечинним рішення чи окремих його положень. Одночасне застосування обох способів захисту порушеного права визнання спірного акта нечинним та скасування акта є помилковим.

Скаржник наголошував на тому, що відповідно до приписів Постанови Пленуму ВАСУ від 20 травня 2013 року N 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», скасування акту суб'єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акту.

Визнання ж акту суб'єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акту.

Рішення суб'єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти.

Апелянт вважає, що скасування рішень Одеської міської ради можливе лише на майбутнє, зважаючи, що на підставі цих рішень Одеської міської ради за пять років виникло десятки тисяч правовідносин. Надання зворотної сили постанові Приморського районного суду м. Одеси від 10.12.2014 року у справі №522/11050/14-а стане непомірним тягарем для територіальної громад міста ОСОБА_2 та порушить справедливий баланс між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту прав власності.

Тому скаржник вважає, що спірні рішення Одеської міської ради, які стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення, втратили чинність з моменту набрання законної сили Постановою Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/11050/14-а, а саме з 12.04.2016 року. Отже, в період часу з моменту прийняття рішень Одеської міської ради і до моменту визнання їх судом протиправними вони діяли та породжували відповідні правові наслідки.

Апелянт також вказував на те, що Одеська міська рада користувалась скасованим рішенням для реалізації платного характеру користування землею, воно було чинним на момент винесення рішення у даній справі, тобто, на думку апелянта, скасування рішення ОМР від 28.12.2010 року може виступати підставою для перегляду договору на майбутнє, а не перегляду рішення у даній справі.

В судовому засіданні 25.10.2016 року представником Одеської міської ради заявлено клопотання про зупинення апеляційного провадження по даній справі до розгляду Вищим адміністративним судом України справи №522/11050/14-а по суті, посилаючись на те, що наразі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05.08.2016 року зупинено виконання постанови Приморського районного суду м.Одеси від 10.12.2014 року та ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2016 року у справі №522/11050/14-а, рішення у якій покладено в основу рішення по даній справі.

Зазначене клопотання про зупинення провадження судовою колегією розглянуто та відхилено з наступних підстав.

Так, за правилами частини 1 ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Отже, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку зобов'язаний з'ясовувати: 1) як пов'язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; 2) чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Відповідно до вищенаведеної процесуальної норми пов'язаність справ полягає в тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення. Ці обставини мають бути такими, що мають значення для даної справи.

Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Йдеться про те, що господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок: непідвідомчості; обмеженості предметом позову; неможливості розгляду тотожної справи; певної черговості розгляду вимог.

Саме по собі зазначення про пов'язаність іншої справи, що розглядається іншим судом, з даною справою не може бути підставою для застосування ч. 1 ст. 79 ГПК України.

Заявником в клопотанні не обґрунтовано та апеляційним судом не встановлено наявності підстав, які б унеможливлювали перегляд в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції у даній справі до вирішення Вищим адміністративним судом України справи №522/11050/14-а, з урахуванням меж перегляду справи в апеляційному порядку та підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Станом на момент прийняття місцевим господарським судом оскаржуваного судового акту, постанова Приморського районного суду м. Одеси від 10.12.2014 відповідно до ст. 254 КАС України набула законної сили та скасована не була. Зупинення Вищим адміністративним судом України виконання постанови Приморського районного суду м. Одеси від 10.12.2014 не впливає на чинність останньої та не перешкоджає розгляду даних апеляційних скарг.

Крім того, у випадку задоволення Вищим адміністративним судом України касаційної скарги Одеської міської ради, заявник не позбавлений можливості звернутися до суду з заявою про перегляд оскаржуваного рішення за нововиявленими обставинами.

Представники скаржника, 3-ї особи та прокурор у судовому засіданні підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі у повному обсязі, та просили рішення скасувати, апеляційну скаргу задовольнити.

Відповідач заперечував проти доводів скаржника, та просив рішення місцевого господарського суду залишити без змін, як таке, що прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до приписів ст.85 ГПК України, в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 21.02.2002р. між Одеською міською радою (надалі "Орендодавець") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтернафта" ЛТД (надалі "Орендар") був укладений договір оренди земельної ділянки, згідно з яким Орендодавець на підставі Закону України "Про оренду землі" та рішення Одеської міської ради № 2781-XXIII від 15.10.2001р. надає, а Орендар приймає в строкове, платне володіння та користування земельну ділянку площею 70926 кв. м, що знаходиться в місті ОСОБА_2, у Іллічівському районі, по Тираспольському шосе, під номером двадцять два, за рахунок земель міста, згідно з планом земельної ділянки (додаток № 1), який є невідємною частиною договору.

Відповідно до п.1.2 договору, зазначена земельна ділянка площею 70926 кв. м надається у володіння та користування Орендаря терміном на 15 років (до 15.10.2016р.) на період будівництва (терміном до IV кварталу 2001 року), експлуатації та обслуговування промтоварного ринку.

Грошова оцінка земельної ділянки на момент посвідчення договору складає 14542667,04 грн. згідно довідки № 215, виданої Управлінням земельних ресурсів Одеської міської ради 15.02.2002р. (п. 1.4 договору).

За користування земельною ділянкою Орендар сплачує Орендодавцеві орендну плату (п. 2.1 договору). Орендна плата вноситься Орендарем за базовий податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця на протязі 30 календарних днів, слідуючих за останнім календарним днем звітного місяця, у розмірі 218452,08 грн. на рік (на період експлуатації обєкта). Орендна плата, враховуючи невиплачену, підлягає індексації відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2000р. № 783 "Про проведення індексації грошової оцінки земель" (п. 2.2 договору). Всі розрахунки за договором здійснюються виключно в грошовій безготівковій формі (п. 2.3 договору).

Орендодавець має право вимагати збільшення орендної плати у випадку збільшення відповідно до законів України розміру земельного податку (п. 2.5 договору).

Відносини сторін, не врегульовані цим договором, регулюються Законом України "Про оренду землі", Земельним кодексом України, іншими актами законодавства України, рішеннями Одеської міської ради (п. 6.9 договору).

Цей договір підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації в порядку, передбаченому законодавством України. Договір набуває чинності з моменту його державної реєстрації (п. 6.10 договору).

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" внесено зміни до ст.21 Закону України "Про оренду землі" та визначено, що річна орендна за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, надходять до відповідних бюджетів, розподіляються і використовуються відповідно до закону і не може бути меншою встановлених розмірів земельного податку.

28.12.2010р. Одеською міською радою прийнято рішення № 41-VІ "Про затвердження Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста ОСОБА_2", яким затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста ОСОБА_2, введено в дію нормативну грошову оцінку земель міста ОСОБА_2 з 01.01.2011р., крім випадків, визначених у п. 3 цього рішення; введено в дію нормативну грошову оцінку земель міста ОСОБА_2 для розрахунку річної орендної плати і плати за дольову участь у землекористуванні з 01.01.2012р.

20.09.2011р. Одеською міською радою прийнято рішення № 1268-VІ "Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 28.12.2010р. № 41-VІ "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста ОСОБА_2", згідно з яким п. 3 рішення викладений в такій редакції: "Ввести в дію затверджену пунктом 1 цього рішення нормативну грошову оцінку земель міста ОСОБА_2 для розрахунку річної орендної плати з 20.09.2011р."

20.09.2011р. Одеською міською радою прийнято рішення № 1267-VІ "Про затвердження фіксованих відсотків при визначенні ставок орендної плати за земельні ділянки в м. Одесі".

Згідно з витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки м. Одеси, складеним Управлінням Держземагентства у м. Одесі, нормативна грошова оцінка земельної ділянки, що розташована за адресою: м. Одеса, Тираспольське шосе, 22, та землекористувачем якої є Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтернафта" ЛТД, становить 21196235,10 грн.

13.07.2016 року відповідач ТОВ «Інтернафта» ЛТД звернулось до господарського суду Одеської області із заявою про перегляд рішення господарського суду Одеської області по справі №916/488/15-г від 20.04.2015 року за нововиявленими обставинами.

Заява обґрунтована тим, що постановою Приморського районного суду м. Одеси від 10.12.2014 року у справі №522/11050/14-а було визнано протиправними та скасовано рішення Одеської міської ради №41-VI від 28.12.2010 року та №1268- VI від 20.09.2011 року. Вказану постанову залишено без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2016 року.

Отже, обставини, які стали підставою для внесення змін до договору оренди по даній справі, на даний час відсутні, оскільки скасовані вищевказаними судовими актами.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Предметом розгляду даної справи є внесення змін до договору оренди землі від 21.02.2002 року на підставі ОСОБА_4 про нормативно грошову оцінку земельної ділянки №32/м від 23.04.2013 року, яка формується на підставі чинної нормативно грошової оцінки окремої земельної ділянки.

Відповідно до ст. 112 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд може переглянути прийняте ним судове рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами. Зокрема, підставою для перегляду судового рішення господарського суду за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Необхідними ознаками нововиявлених обставин є:

- існування під час розгляду справи, але не були відомі заявнику;

- є істотними, тобто такими, що можуть вплинути на висновок суду щодо наявності певних прав та обовязків у сторін, а також інших осіб, що брали участь у справі, а, отже, і вплинути на законність та обґрунтованість постановленого судового акта;

- виявлені після набрання чинності судовим актом.

Відповідно до ст. 113 ГПК України судове рішення господарського суду може бути переглянуто за нововиявленими обставинами за заявою сторони, прокурора, третіх осіб, поданою протягом одного місяця з дня встановлення обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення. При ньому заява про перегляд судового рішення господарського суду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 1 12 цього Кодексу, може бути подана не пізніше трьох років з дня набрання судовим рішенням господарського суду законної сили.

Відповідно до ст. 114 ГПК України перегляд за нововиявленими обставинами рішення і ухвали, що набрали законної сили і прийняті судом першої інстанції, переглядаються господарським судом, який прийняв ці судові рішення.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 17 Про деякі питання практики перегляду, рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами, необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи, тобто, коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами.

Таким чином, господарський суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. При цьому, результат перегляду повинен випливати з оцінки доказів, зібраних по справі, і встановлення господарським судом на основі цієї оцінки наявності або відсутності нововиявлених обставин, визначення їх істотності для правильного вирішення спору.

Згідно з ч.1 ст. 13 Конституції України земля є обєктом права власності Українського народу, від імені якого це право здійснюють органи державної влади і органи місцевого самоврядування в межах, визначених чинним законодавством України.

Вимогами ст.124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у державній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про оренду землі оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідної орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно з вимогами ч.ч.1,2 ст. 21 Закону України Про оренду землі орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Ст. 288 Податкового кодексу України встановлено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Розмір орендної плати встановлюється в договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки, та не може перевищувати: для земельних ділянок, наданих для розміщення, будівництва, обслуговування та експлуатації обєктів енергетики, які виробляють електричну енергію з відновлюваних джерел енергії, включаючи технологічну інфраструктуру таких обєктів (виробничі приміщення, бази, розподільчі пункти(пристрої), електричні підстанції електричні мережі), - 3 відсотки нормативної грошової оцінки; для земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності та надані для будівництва та/або експлуатації аеродромів чотирикратний розмір земельного податку, що встановлюється цим розділом; для інших земельних ділянок, наданих в оренду, -12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Статтею 13 Закону України Про оцінку земель встановлено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Відповідно до вимог ст. 18 цього ж Закону нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться: розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років; розташованих за межами населених пунктів земельних ділянок сільськогосподарського призначення не рідше ніж один раз на 5-7 років, а несільськогосподарського призначення не рідше ніж один раз на 7-10 років.

Статтею 20 Закону Про оцінку земель визначено, що за результатами нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, яка відповідно до ст. 23 вказаного Закону затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою.

Діючим законодавством, зокрема, ст.60 та ч.5 ст. 16 Закону України Про місцеве самоврядування передбачено, що право комунальної власності на землю належить територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах, від імені та в інтересах яких права субєкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Одеської міської ради №41-VI від 28.12.2010 Про затвердження Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста ОСОБА_2 затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель ОСОБА_2 (п.1), введено в дію нормативну грошову оцінку земель міста ОСОБА_2 з 01.01.2011 крім випадків визначних у п.3 цього рішення (п. 2); введено в дію нормативну грошову оцінку земель міста ОСОБА_2 для розрахунку річної орендної плати і плати за дольову участь у землекористуванні з 01.01.2012 (п.3).

Затверджену пунктом 1 цього рішення нормативну грошову оцінку земель міста ОСОБА_2 для розрахунку річної орендної плати введено в дію з 20.09.2011 (рішення Одеської міської ради №1268-VI від 20.09.2011 Про внесення змін до рішення міської ради від 28.12.2010 №41-VI Про затвердження технічної документації з нормативно грошової оцінки земель міста ОСОБА_2).

20.09.2011 Одеською міською радою прийнято рішення № 1267-VI Про затвердження фіксованих відсотків при визначенні ставок орендної плати за земельні ділянки в м. Одесі.

Вказані рішення стали підставою для перерахунку розміру орендної плати ТОВ «Інтернафта» ЛТД.

Разом з тим, Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 10.12.2014р. у справі №522/11050/14-а, залишеною без змін Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2016 року, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю БЛАЗ до Одеської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю МІРС, були задоволені повністю, рішення Одеської міської ради №41-VI від 28.12.2010 Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста ОСОБА_2 та рішення Одеської міської ради №1268-VI від 20.09.2010р. Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 28.12.2010 №41-VI Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міст ОСОБА_2 визнані протиправними та скасовані.

Таким чином, судом встановлено, що вищезазначені рішення органу місцевого самоврядування, які були покладені в основу рішення від 20.04.2015 р. по справі №916/488/15-г та діяли на момент його прийняття господарським судом Одеської області, а також перегляду вказаного рішення судом апеляційної інстанції, на даний час визнані протиправними та скасовані.

За змістом п.2.19. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин №6 від 17.05.2011, у разі прийняття уповноваженим органом рішення про внесення змін до ставок орендної плати за землю та затвердження нових коефіцієнтів, що використовуються для розрахунку орендної плати за земельні ділянки, такі обставини можуть не братися судом до уваги лише у разі скасування відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в установленому законом порядку. Згідно зі статтею 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Отже, оскільки рішення Одеської міської ради від 20.09.2011 №1268-VI, яким затверджено фіксовані відсотки при визначені орендної плати за землі міста ОСОБА_2 відповідно до технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Одеси, затвердженої рішенням Одеської міської ради від 28.12.2010 №41-VI, скасовано постановою Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2014 року у справі №522/11050/14-а, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що зазначена обставина виключає можливість зміни умов договору на підставі вказаного рішення.

Вказана вище постанова Приморського районного суду м. Одеси від 10.12.2014 року по справі № 522/11050/14-а набрала законної сили 12.04.2016, після прийняття рішення господарським судом Одеської області від 10.06.2015, яке набрало чинності 28.07.2015, спростовує факти, які було покладено в основу судового рішення, а тому викладені відповідвчем, у заяві обставини правильно кваліфіковані місцевим господарським судом як нововиявлені.

Колегія суддів апеляційної інстанції не приймає викладені в апеляційній скарзі доводи представника Одеської міської ради про те, що скасування рішень Одеської міської ради можливе лише на майбутнє, зважаючи, що на підставі цих рішень Одеської міської ради за пять років виникло десятки тисяч правовідносин, а тому, спірні рішення Одеської міської ради, як регуляторні акти, втратили чинність з моменту набрання законної сили постанови Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/11050/14-а, а саме з 12.04.2016 з огляду на наступне.

Пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 7 Про судове рішення в адміністративній справі передбачено, що із змісту статті 162 КАС України випливає, що в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання не чинними рішення чи окремих його положень. При цьому суди повинні мати на увазі, що одночасне застосування обох способів захисту порушеного права - визнання спірного акта не чинним та скасування такого акта - є помилковим. Скасування акта суб'єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта. Визнання ж акта суб'єкта владних повноважень не чинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Суд визначає, що рішення суб'єкта владних повноважень є не чинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти. При цьому суди повинні виходити з того, що вимоги про визнання акта владного органу недійсним або неправомірним тощо є різними словесними формами вираження одного й того самого способу захисту порушеного права позивача, а саме визнання акта протиправним. Ухваливши рішення про визнання нормативно-правового акта незаконним або таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, і про визнання його з цих підстав не чинним, суд у порядку, визначеному частиною одинадцятою статті 171 КАС України, повинен зобов'язати орган, який видав оскаржуваний акт, невідкладно опублікувати резолютивну частину рішення суду у виданні, в якому такий акт було офіційно оприлюднено, після набрання рішенням законної сили. За правилами пункту 1 частини п'ятої статті 171 1 КАС України Вищий адміністративний суд України за наслідками розгляду справи може визнати акт Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції, рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України незаконними повністю або в окремій його частині. Отже, визнати неконституційними такі акти суд не може. Водночас з огляду на положення пункту 1 частини другої статті 162 КАС України у разі визнання акта незаконним суд повинен скасувати його, якщо він є актом індивідуальної дії, або визнати не чинним, якщо він є нормативно-правовим актом, про що зазначити у резолютивній частині постанови. Визнаючи протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремі положення, суд повинен зазначити дату, номер рішення, найменування органу, котрий видав рішення або його окремі пункт, абзац, частину, які визнано протиправними.

Зі змісту резолютивної частини постанови Приморського районного суду м. Одеси від 10.12.2014 у справі 522/11050/14-а, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2016, вбачається рішення Одеської міської ради №41-VІ від 28.12.2010 Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста ОСОБА_2, №1268-VI від 20.09.2011 Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 28.12.2010 №41-VI Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста ОСОБА_2 визнані протиправними та скасовані. Отже, вказані рішення скасовані з моменту їх прийняття, а не на майбутнє.

Відтак, з моменту прийняття такі рішення, як нелегітимні, не можуть породжувати жодних правових наслідків, у тому числі у вигляді внесення змін до договорів оренди в частині встановлення розміру нормативно-грошової оцінки землі, та, відповідно, розміру орендної плати.

Підсумовуючи викладене, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.32-34 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, передбачених ст.104 ГПК України, для скасування рішення суду першої інстанції та відмову у задоволенні апеляційної скарги.

Керуючись ст.99, п.1 ст.103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 28 липня 2016р. по справі № 916/488/15-г залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписаний 26.10.2016 року

Головуючий суддя А.І. Ярош

Суддя В.А. Лисенко

Суддя Г.І. Діброва