ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2016 р. Справа № 925/1018/16

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Кенкеч О.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, Черкаська область, Смілянський район, с. Ташлик, вул. Краснова, 20

до Головного управління Держеокадастру у Черкаській області, м. Черкаси, вул. Смілянська, 131

про визнання переважного права на поновлення договору оренди землі та визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 за нот. посвідченою довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_3 за довіреністю.

Позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернуся в господарський суд Черкаської області з позовом до Головного управління Держеокадастру у Черкаській області з двома вимогами:

- визнати за позивачем переважне право на поновлення договору оренди землі;

- визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди землі.

В судовому засіданні:

представник позивача свої вимоги обґрунтовує тим, що він до закінчення дії договору оренди землі письмово звернувся до уповноваженого державою органу з метою продовження договору оренди спірної земельної ділянки 26,6652 га в адміністративних межах Тернівської сільської ради Смілянського району, та надав примірник додаткового договору, але відповідач відмовив йому у продовженні договору, у звязку з чим позивач вимушений звернутись до суду за захистом порушеного права.

Відповідач вимоги заперечив. Представник відповідача подав відзив на позов та документи листування з позивачем. Вказав на істотну зміну позивачем умов договору оренди спірної земельної ділянки по строках оренди, та пропуск заявником строку на звернення з заявою про продовження оренди землі, що нівелює його переважне право позивача на оренду землі у відповідності до приписів ст. 33 Закону України «Про оренду землі». Просить в позові відмовити.

Судом встановлено та перевірено доказами такі взаємовідносин сторін та обставини справи:

На підставі розпорядження голови Смілянської РДА №156 від 24.06.2010р. між Смілянською РДА та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 09.02.2011р. укладено договір оренди земельної ділянки державної форми власності площею 26,6652 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Земельна ділянка знаходиться в адміністративних межах Тернівської сільської ради за межами села.

Строк оренди землі визначено договором у 5 років. У випадку бажання продовження оренди земельної ділянки орендар має не пізніше 90 днів до закінчення договору оренди звернутися до власника з відповідною заявою, реалізувавши своє переважне право на продовження оренди.

Дія договору закінчилась 09.02.2016р. (п. 8 договору, а.с. 14).

Позивач письмово лише 11.01.2016р. звернувся до уповноваженого органу головного управління Держгеокадастру з клопотанням про поновлення строку дії спірного договору.

Позивач вважає, що відповідач своєчасно не відповів на його письмову пропозицію, письмових відмов у продовженні договору оренди не було, тому він звертається до суду за захистом порушеного права на продовження договору оренди землі за рішенням суду.

Відповідач аргументовано заперечив проти позову та подав відзив на позов з додатками, в тому числі і копію листування позивача з відповідачем стосовно спірної земельної ділянки. Просить в позові відмовити, оскільки позивачем не дотримано вимог ст. 33 ЗУ «про оренду землі».

На запитання головуючого представники сторін заявили:

про відсутність будь-яких інших доказів на підтвердження своїх доводів і пояснень;

про відсутність потреби у витребуванні інших доказів від учасників провадження у справі та інших осіб;

про можливість завершення дослідження обставин справи.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, враховуючи пояснення представників сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення.

Згідно положень Пленуму ВГСУ від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» при прийнятті рішення суд має врахувати майнові інтереси сторін, не надаючи переваги одному учаснику над іншим. Рішення має грунтуватися на повній та всебічній оцінці доказів у конкретній справі.

Сторони у справі є субєктами господарювання та самостійними юридичними особами, що підтверджено витягом з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Дії відповідача регламентовані приписами Конституції України, Земельного, Господарського та Цивільного кодексів України, ЗУ «Про оренду землі», положенням про Головне управління Держкомзему України в Черкаській області.

Взаємовідносини сторін врегульовані нормами земельного та господарського законодавства в частині продовження дії договору оренди землі (майна).

Позивач ФОП ОСОБА_1 звернувся в господарський суд Черкаської області з проханням визнати його переважне право на поновлення договору та визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 09.02.2011р. площею 26,6652 га в адмінмежах Тернівської сільської ради Смілянського району, що укладений з Смілянською РДА терміном на 7 років, який 11.05.2011р. зареєстровано у міськрайонному управлінні Держкомзему у м. Сміла та Смілянському районі за №00013.

В порушення умов пункту 8 договору оренди землі від 09.02.2011р., згідно якого орендар, після закінчення строку договору, має переважне право поновлення його на новий строк, і повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (тобто до 08.11.2015р.), орендар звернувся до відповідача лише 28.01.2016р.

Пунктом 20 Договору встановлено, що орендар зобов'язаний повернути орендовані земельні ділянки на наступний день після закінчення його дії, а згідно пункту 35 - дія Договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Розпорядженням Смілянської РДА від 24.06.2010р. №156 поновлено договір оренди землі від 08.02.2005р. №01 після проведення нормативної грошової оцінки землі.

Проте, згідно пункту 1 Договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 26,6652 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до пункту 17 передача земельної ділянки в оренду здійснюється без розроблення відповідного проекту землеустрою, що є порушенням вимог вищевказаних пунктів статей 20, 25 і 50 Закону України «Про землеустрій» (в редакції станом на 31.07.2010р.).

Листом від 05.02.2016р. № 959/6-16 Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області (далі - Головне управління) надало відповідь на заяву Позивача від 11.01.2016р. щодо надання дозволу на розроблення технічної документації для поновлення договору оренди в адмінмежах Тернівської сільської ради Смілянського району, яким останнього поінформовано, що зазначений вид документації із землеустрою не передбачений статтею 25 Закону України «Про землеустрій», а підставою для здійснення державної реєстрації спірної земельної ділянки була технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

На заяву Позивача від 01.03.2016р. листом від 23.03.2016р. №2263/6-16 Головне управління Держгеокадастру відмовило у поновленні Договору, та повідомило позивачу, що з приводу поновлення Договору (відповідно до пункту 8), він повинен був звернутися не пізніше 08.11.2015р.

Позивача поінформовано, що він не дотримався вимог статей 15 і 33 Закону України «Про оренду землі», статті 18 Закону України «Про оцінку земель», а також те, що на виконання умов Договору і статті 34 Закону, після його припинення, він зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому вона була одержана в оренду за актом приймання-передачі.

Листом від 26.05.2016р. №4350/6-16 Головне управління надало відповідь на звернення Позивача від 08.04.2016р. (з проектом додаткової угоди), яким знову відмовило у поновленні Договору з вищевикладених підстав.

З додаткової угоди, наданої Позивачем вбачається, що позивач намагається змінити істотні умови договору оренди землі (стаття 15 Закону), а саме, договір пропонує укласти (продовжити) на 7 років замість 5 років, в оренду передається земельна ділянка з кадастровим номером :02:002:0422 площею 26,6652 га, тоді як у договорі 2011р. кадастровий номер ділянки не зазначено, нормативна грошова оцінка спірної ділянки становить 901636 грн. 47 коп. на відміну від попередньої, яка складала 342581 грн.

Додаткова угода (яку Позивач надав до Головного управління та просить в судовому порядку визнати укладеною) не відповідає нормі частини 6 статті 33 Закону, згідно якої договір оренди землі вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Згідно із частинами 1-5 статті 33 Закону у разі поновлення договору оренди землі умови договору можуть бути змінені за згодою сторін з укладанням додаткової угоди. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати чи інших істотних умов договору, передбачених статтю 15 цього закону, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Для застосування частини 1 статті 33 Закону та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором, орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Дана правова позиція висловлена Верховним судом України у своїй постанові №6-219цс14 від 25.02.2015р.

Згідно статті 15 Закону, однією із істотних умов договору є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Відповідно до частини 2 статті 21 Закону розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

Орендна плата відповідно до статті 21 Закону - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу, відповідно до статті 288 Податкового кодексу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Статтею 1 Закону України «Про оцінку земель» встановлено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок - це капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами. Частиною 1 статі 13 цього Закону визначено випадки обов'язкового проведення грошової оцінки земельних ділянок. Зокрема, нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру земельного податку, визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Частиною 2 статті 18 Закону України «Про оцінку земель» передбачено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок розташованих за межами населених пунктів земельних ділянок сільськогосподарського призначення проводиться не рідше ніж 1 раз на 5-7 років, а несільськогосподарського призначення - не рідше ніж 1 раз на 7-10 років.

Відповідно до пункту 9 Договору, розмір орендної плати становить 4,5 відсотки від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а середній розмір плати за користування земельними ділянками за результатами проведених аукціонів по Черкаській області становить 9,5 відсотків.

Верховний суд України у своїй Постанові №6-824цс16 від 11.05.2016р. зазначив, що за змістом частини 1 статті 15 Закону України «Про оренду землі» однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форми платежу, строків, порядку її внесення і перегляду, та відповідальності за її несплату.

Частиною 1 пункту 289.1 статті 289 Податкового кодексу України, частиною 1 статті 13 Закону України «Про оцінку земель» передбачено, що для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності обов'язково проводиться та використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, який являє собою капіталізований рентний дохід визначений за встановленими та затвердженими нормативами.

Дотримання належного економічного регулювання земельних правовідносин, забезпечення надходжень платежів з орендної плати до місцевих бюджетів у законодавчо визначених межах шляхом їх вірного правового регулювання безпосередньо належить до інтересів держави, помилково вважати факт не проведення нормативної грошової оцінки, у порядку встановленим законодавством, суто формальною підставою для визнання спірного договору недійсним.

Правовою позицією, яка висловлена ВСУ в постанові від 09.09.2015р. у справі №6-531 цс 15 визначено, що судами під час перевірки наявності порушення переважного права орендаря слід належним чином з'ясувати, чи належно орендар виконував свої обов'язки за договором оренди, чи повідомив орендодавця про намір реалізувати своє право на поновлення договору оренди та в який спосіб; чи було досягнуто згоди щодо орендної плати за новим договором та інших умов договору.

Щодо строків Договору, то у статті 251 ЦК України законодавець чітко визначив, зокрема поняття строку, як певного періоду у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строки можуть бути встановлені правочином.

Договірні строки встановлюються за домовленістю сторін з метою визначення певного часу (періоду у часі), у який мають бути виконані конкретні зобов'язання і здійснені права, визначені договором. Строки можуть бути змінені, скорочені або подовжені знову ж таки за домовленістю сторін у письмовій формі, у вигляді додатка до основного договору, в якому доцільно визначити також дату, починаючи з якої набувають чинності згадані вище зміни до основного договору.

Закінчення (сплив) строку породжує певні юридичні факти, з настанням яких виникають певні юридичні наслідки - припиняються права або обов'язки. Норми, які регулюють питання строків за цивільним законодавством, відносяться до норм матеріального права.

За таких обставин, тлумачення Позивачем умов Договору, щодо його поновлення на новий строк є помилковим, адже в межах Договору у відносинах між сторонами, дане питання регулюється нормами матеріального права (стаття 254 ЦК України).

Крім того, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку, як це передбачено частиною 1 статті 255 ЦК України.

Аргументи Позивача, щодо поновленого Договору на підставі частини 6 статті 33 Закону спростовуються тим, що листом від 26.05.2016р. №4350/6-16 (протягом одного місяця після закінчення строку Договору, як це передбачено частиною 6 статті 33 Закону), Головне управління Держгеокадастру заперечило щодо поновлення Договору, та направило своє рішення Позивачу у письмовій формі, у зв'язку з чим він втратив переважне право на поновлення Договору.

Стаття 33 Закону передбачає, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку.

Тобто, реалізація поновлення договору оренди землі може бути здійснена лише за наявності волевиявлення сторін шляхом укладення додаткової угоди сторін, що відповідає приписам статей 319, 626, 627 ЦК України.

За таких обставин відповідач правомірно вважає, що строк дії Договору закінчився і на підставі статті 33 Закону він не може вважатися поновленим.

Твердження Позивача щодо можливості в судовому порядку визнати укладеною додаткову угоду до Договору не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки положеннями статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статті 16 ЦК України визначені способи захисту прав і законних інтересів суб'єктів господарювання.

Вимога Позивача про визнання укладеною додаткової угоди до Договору, є вимогою про визнання факту, що суперечить вимогам статті 12 ГПК України, не відповідає способам захисту порушеного права, передбачених статтею 16 ЦК України.

В пункті 4.3 постанови ВГСУ №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування ГПК України судами першої інстанції» зазначено, що господарський суд, дійшовши висновку про те, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способом захисту прав, повинен відмовити в позові, а не припиняти провадження на підставі пункту 1 частини 1 статті 80 ГПК.

З огляду на викладене, Позивач не може реалізувати своє переважне право на поновлення Договору, оскільки не виконав його умови, не дотримався визначених процедури і стоків, не довів наявності необхідних умов для поновлення спірного договору оренди землі в порядку статті 33 Закону, проте Головне управління діяло в межах наданих повноважень у відповідності до Закону.

Суд зазначає, що доводи Позивача не відповідають дійсності, а позовні вимоги повністю суперечать вимогам законодавства, не підтверджені доказами, спростовуються матеріалами справи та не ґрунтуються на Законі.

Позивач також не довів, яке його право порушено.

Суд дійшов висновку, що Позивач не довів свої вимоги належними доказами в розумінні положень ст.ст. 33, 34 ГПК України. Позивачем при зверненні до суду із цим позовом використано неналежний, в розумінні вимог ст. 16 ЦК України, спосіб захисту його права. Натомість, в діях позивача є ознаки зловживання правом, що є неприпустимим відповідно до приписів ст. 13 ЦК України.

Відповідач спростував вимоги позивача в належний спосіб. Суд враховує також приписи земельного законодавства щодо переважного права на продовження договору оренди землі.

В задоволенні позову належить відмовити повністю.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати належить покласти на позивача та не стягувати.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України, господарський суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня прийняття рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через Господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 24.10.2016р.

Суддя Г.М. Скиба