РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2016Справа №910/17749/16
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом державного підприємства "Антонов"

до державного авіабудівного концерну "Антонов"

про стягнення 4 063 146,76 грн.

Представники сторін:

від позивача: Божинов І.Б. - представник за довіреністю № 35/94-д від 06.07.2016 р.;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги державного підприємства "Антонов" до державного авіабудівного концерну "Антонов" про стягнення 4 063 146,76 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15.12.2014 року між ним та відповідачем укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги №389/070-14.

Позивач на виконання умов договору 18.12.2014 року перерахував відповідачу кошти в розмірі 3 238 949,46 грн.

Проте, станом на момент звернення до суду відповідач свої зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення 3 238 949,46 грн. основного боргу, 595 966,70 грн. пені, 71 345,63 грн. 3% річних та 156 884,97 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 28.09.2016 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 17.10.2016 року.

17.10.2016 р. до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав документи по справі.

В судове засідання 17.102.016 року представник відповідача не з'явився, вимоги ухвали суду від 28.09.2016 р. не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином.

Як вбачається з повернутого конверта №017 з направленням ухвали про порушення провадження у справі від 28.09.2016 року, він повернувся в суд у зв'язку з іншими причинами, що не дали змоги виконати обов'язки щодо пересилання поштового відправлення (до ДП «Антонов» не відноситься).

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

У відповідності до ст. 87 ГПК України ухвали суду було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, а саме: 03062, м. Київ, вулиця Академіка Туполєва, 1, яка згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 17.10.2016 у є місцезнаходженням відповідача.

Стаття 64 ГПК України встановлює, що у разі відсутності сторін за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців ухвала про порушення провадження у справі вважається врученою їм належним чином.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

15.12.2014 року між державним підприємством "Антонов" та державним авіабудівним концерном "Антонов" укладено договір №389/070-14.

Відповідно до п.1 договору, у відповідності зі зверненням ДАК «Антонов» (вих.. від 02.12.2014р. №12/8923) та на підставі рішення Мінпромполітики України від 31.07.2009р. ДП «Антонов» надає ДАК «Антонов» поворотну фінансову допомогу на безпроцентній основі (дальше - фінансова допомога), терміном на 365 календарних днів.

Фінансова допомога надається ДАК «Антонов» для виконання своїх функцій, передбачених статутом (п.2.1 договору).

Пунктом 3.1 договору передбачено, що сума фінансової допомоги по даному договору становить 3 238 949,46 грн.

ДП «Антонов» надає фінансову допомогу протягом 5-ти банківських днів з моменту підписання даного договору. Фінансова допомога надається в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок ДАК «Антонов» (п.4.1, 4.2 договору).

Згідно з статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем 18.12.2014 року перераховано на рахунок відповідача 3 233 949,46 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №1498 від 18.12.2014 року з призначенням платежу: «поворотна фінансова допомога згідно дог. №389/070-14 від 15 грудня 2014 року».

Відповідно до п.5.1 договору, повернення суми фінансової допомоги здійснюється ДАК «Антонов» в обов'язковому порядку не пізніше 365 календарних днів з моменту її отримання.

Повернення фінансової допомоги допускається частинами при можливості дострокового повернення (п.5.2 договору).

Пунктом 6.1 договору передбачено, що даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2015 року.

Відповідно до п.1, 3 статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Як зазначено позивачем, відповідачем фінансова допомога не поверталась.

Листом №070-68 від 28.01.2016 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про термінове повернення поворотної фінансової допомоги в розмірі 3 238 949,46 грн.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості за договором №389/070-14 від 15.12.2014 року у відповідача перед позивачем в сумі 3 238 949,46 грн. належним чином доведений, документально підтверджений та не спростований відповідачем, тому позовні вимоги визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У зв'язку з простроченням оплати позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 595 966,70 грн. за період з 19.12.2015 року по 19.06.2016 року.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1, 2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до розділу 7 договору, за несвоєчасне повернення фінансової допомоги ДАК «Антонов» сплачує ДП «Антонов» пеню в розмірі 0,1% від несвоєчасного повернення сума за кожний день прострочення.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Розрахунок пені:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
3238949.4619.12.2015 - 28.01.20164122.0000 %0.121 %160 083.97
3238949.4629.01.2016 - 03.03.20163522.0000 %0.120 %136 283.67
3238949.4604.03.2016 - 21.04.20164922.0000 %0.120 %190 797.13
3238949.4622.04.2016 - 26.05.20163519.0000 %0.104 %117 699.53
3238949.4627.05.2016 - 19.06.20162418.0000 %0.098 %76 460.45
За перерахунком суду загальний розмір пені становить 681 324,74 грн.

Оскільки позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 595 966,70 грн. та суд не може вийти за межі позовних вимог, тому вимога позивача щодо стягнення пені підлягає задоволенню в розмірі 595 966,70 грн.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 71 345,63 грн. за період з 19.12.2015 року по 11.09.2016 року та індекс інфляції в розмірі 156 884,97 грн. за період з січня по липень 2016 року.

Згідно з ч.1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд погоджується з розрахунком індексу інфляції в розмірі 156 884,97 грн. та 3% річних в розмірі 71 345,63 грн. наданим позивачем і вважає його обґрунтованим, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 с. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, ч. 5 ст. 49, ст.ст. 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з державного авіабудівного концерну "Антонов" (03062, місто Київ, вулиця Туполєва, будинок 1, ) на користь державного підприємства "Антонов" (03062, місто Київ, вулиця Академіка Туполєва, 1, ) основний борг в розмірі 3 238 949 (три мільйони двісті тридцять вісім тисяч дев'ятсот сорок дев'ять) грн. 46 коп., пеню в розмірі 595 966 (п'ятсот дев'яносто п'ять тисяч дев'ятсот шістдесят шість) грн. 70 коп., три проценти річних в розмірі 71 345 (сімдесят одна тисяча триста сорок п'ять) грн. 63 коп., індекс інфляції в розмірі 156 884 (сто п'ятдесят шість тисяч вісімсот вісімдесят чотири) грн. 97 коп., та судовий збір в розмірі 60 947 (шістдесят тисяч дев'ятсот сорок сім) грн. 20 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 27.10.2016 року.

Суддя С.М. Мудрий