РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2016Справа №910/16597/16
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом приватного акціонерного товариства "Полтавський вентиляторний завод"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдингова компанія "Спецсплав"

про стягнення 90 432,29 грн.

Представники сторін:

від позивача: Плешивцев В.О. - представник за довіреністю № б/н від 03.10.2016 р.;

від відповідача: Лєдяєв С.Ю. - представник за довіреністю № 20/09 від 20.09.2016 р.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги приватного акціонерного товариства "Полтавський вентиляторний завод" до товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдингова компанія "Спецсплав" про стягнення 90 432,29 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між приватним акціонерним товариством "Полтавський вентиляторний завод" та товариством з обмеженою відповідальністю "Трейдингова компанія "Спецсплав" укладено договір поставки № ТК 0432 від 21.05.2014 року.

Відповідно до специфікації № 1 від 08.05.2014 року відповідач зобов'язався поставити позивачеві товар загальною вартістю 29 556,01 грн. з ПДВ та відповідно до специфікації № 1 від 21.05.2014 року - товар загальною вартістю 56 245,36 грн. з ПДВ.

Товар був поставлений відповідачем та містив маркування сталі 20Х23Н18, яке на момент поставки відповідало супровідним документам. Однак, продукція, вироблена з товару відповідача не витримала випробувань.

Відповідно до дослідження Центру випробувань та атестації продукції комбінату ВАТ МК «Запоріжсталь» від 08.07.2014 року за результатом хімічного дослідження матеріалу зразок 2 відповідає маркуванню сталі 12Х18Н9.

Листом від 07.07.2014 року відповідач запропонував позивачеві направити свого представника для складання акту перевірки відповідності товару супровідним документам, наприкінці липня.

28.07.2014 року комісією за участю повноважних представників сторін складено акт приймання-передачі продукції (товарів).

10.02.2016 року позивач направив відповідачеві повідомлення-вимогу № 22 від 08.02.2016 року про відмову від договору та повернення сплачених грошових коштів у сумі 85 801,37 грн., що підтверджується фіскальним чеком та описом вкладення УД ППЗ «Укрпошта» від 10.02.2016 року. Однак, лист був повернений за закінченням терміну зберігання та станом на момент подачі позову кошти відповідачем не повернуті.

Зважаючи на викладене вище позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення сплачених грошових коштів у сумі 85 801,37 грн., трьох процентів річних у сумі 1198,87 грн. та індексу інфляції у сумі 3432,05 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 09.09.2016 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 26.09.2016 року.

23.09.2016 р. до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва відповідач подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судове засідання 26.09.2016 року представник позивача не з'явився, вимоги ухвали суду від 09.09.2016 р. не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 014.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 26.09.2016 року розгляд справи відкладено на 10.10.2016 року.

10.10.2016 р. до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав документи по справі на виконання вимог ухвали суду від 09.09.2016 року.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Згідно ч.1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 1 ч.2 статті 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 1. ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Між приватним акціонерним товариством "Полтавський вентиляторний завод" та товариством з обмеженою відповідальністю "Трейдингова компанія "Спецсплав" укладено договір поставки № ТК 0432 від 21.05.2014 року.

Згідно п. 1.1. якого постачальник зобов'язаний передати у власність, а покупець прийняти та оплатити на умовах викладених у даному договорі, металопрокат (далі по тексту - товар), сортамент, кількість та ціна якого вказані у рахунках-фактурах та або специфікаціях, оформлених як додатки до даного договору, які є невід'ємними частинами.

Відповідно до специфікації № 1 від 08.05.2014 року відповідач зобов'язався поставити позивачеві товар загальною вартістю 29 556,01 грн. з ПДВ та відповідно до специфікації № 1 від 21.05.2014 року - товар загальною вартістю 56 245,36 грн. з ПДВ.

П. 2.1. договору встановлено, що якість товару, яка поставляється, повинна відповідати нормативно-технічним характеристикам, вказаним у специфікаціях та супровідних документах на товар.

Згідно із п. 6 ст. 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частинами 1-3 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Позивач здійснив оплату товару відповідно до рахунків-фактур № СФ-001574 від 08.05.2014 року, СФ-0002499 від 13.06.2014 року, що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких є в матеріалах справи.

Як зазначає позивач, продукція, вироблена з товару відповідача не витримала випробувань.

Відповідно до дослідження Центру випробувань та атестації продукції комбінату ВАТ МК «Запоріжсталь» від 08.07.2014 року за результатом хімічного дослідження матеріалу зразок 2 відповідає маркуванню сталі 12Х18Н9.

Листом від 09.07.2014 року позивач повідомив, що комісією заводу виявлено невідповідність товщини товару. Листом від 07.07.2014 року за вих. № 07.07.14/5 відповідач, у відповідь на отриману 02.07.2014 року претензію, запропонував позивачеві направити свого представника для складання акту перевірки відповідності товару супровідним документам, наприкінці липня.

28.07.2014 року комісією за участю повноважних представників сторін складено акт приймання-передачі продукції (товарів), відповідно до якої комісія дійшла висновку про невідповідність товщини товару заявленій. В зауваженнях до акту зазначено, що товар для огляду не надано та покупцем надано копії документів хімічного аналізу.

Відповідно до п. 8.1. договору і випадку виявлення недостачі (недотримання умов Договору щодо кількості товару) або дефектів (недотримання умов щодо якості, асортименту товару) письмовий виклик представника постачальника для участі в прийманні є обов'язковим. У випадку, якщо постачальник не надасть письмової відповіді на виклик, або дасть письмову відповідь про неможливість надсилання свого представника для участі у прийманні, приймання продукції проводиться за участю експерта узгодженої сторонами експертної організації.

П. 8.2. передбачено, що у разі виявлення товару, що за своїми якостями не відповідає даним, вказаним в супровідній документації, після дій, передбачених п. 8.1. договору, покупець направляє претензію з усіма супутніми документами на адресу постачальника.

Претензії щодо якості поставленого товару можуть бути заявлені покупцем до Постачальника в строк не пізніше 10 (десяти) календарних днів з дня передачі товару. Претензія надається у письмовому вигляді та повинна супроводжуватись документами, що підтверджують викладені в претензії обставини.

Несвосчасне інформування постачальника про невідповідність товару умовам даного Договору сторони розцінюють як відсутність претензій щодо товару.

Згідно п. 8.3. договору пред'явлення претензії за якістю, допускається тільки у відношенні товару в стані поставки. Претензії щодо якості металу, виявлені в процесі обробки металопродукції, не приймаються. Покупець, що заявив претензію щодо якості товару, не має права реалізовувати або використовувати такий товар до закінчення розгляду претензії.

Претензія направляється рекомендованим листом. Дата, зазначена на поштовому штампі листа покупця, буде вважатись датою пред'явлення претензії.

П. 8.4. договору передбачено, що у випадку невиконання покупцем умов п. 5.3, 5.4., 8.1., 8.2, 8.3 постачальник не несе відповідальності за будь-які наслідки подальшого використання покупцем поставленого Товару, інші претензії покупця є неможливими.

Товар був поставлений відповідачем та отриманий позивачем відповідно до видаткових накладних: РН-0000310 від 20.05.2014 року, РН-0000423 від 16.06.2014 року без зауважень з боку позивача. Товар містив маркування сталі 20Х23Н18, яке на момент поставки відповідало супровідним документам.

П. 4.4. договору встановлено, що датою поставки товару вважається дата отримання товару покупцем або третьою особою (перевізником) на складі постачальника, вказана у видатковій накладній.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем порушено умови договору щодо порядку та строку пред'явлення претензій. Враховуючи вищезазначене суд вважає вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Також позивач просить стягнути три проценти річних у сумі 1198,87 грн. і та індексу інфляції у сумі 3432,05 грн.

Оскільки в задоволенні основної суми боргу відмовлено, а стягнення трьох процентів річних та індексу інфляції є похідними вимогами від основного боргу вимоги позивача у стягненні трьох процентів річних у сумі 1198,87 грн. та індексу інфляції у сумі 3432,05 грн. необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст.33, ст.ст. 34, 44, п.2 ч.2 ст. 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 27.10.2016 року

Суддя С.М. Мудрий