РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2016Справа №910/12030/16

За позовом Приватного підприємства "СІГМА"

до 1) Публічного акціонерного товариства "БАНК "КИЇВСЬКА РУСЬ" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк "Київська Русь"

2) Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Уманський тепличний комбінат"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Національний Банк України

про визнання договору недійсним

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Маркович В.О. - за довіреністю від 29.06.2016 року;

від відповідача-1: Баранов О.В. - за довіреністю №11 від 14.09.2016 року;

від відповідача-2: Золозняк І.І. - за довіреністю від 19.01.2016 року;

від третьої особи: не з'явилися.

Обставини справи :

Приватне підприємство "СІГМА" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства "БАНК "КИЇВСЬКА РУСЬ" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк "Київська Русь" та Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Уманський тепличний комбінат" про визнання договору недійсним.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на думку позивача укладаючи Договір іпотеки від 18.10.2010 року, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №1510, відповідач-2 не мав необхідних на це повноважень та всупереч ч. 2 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» та ч. 1 ст. 321 ЦК України порушив право власності Позивача на частку предмета іпотеки.

З цих підстав, позивач просив задовольнити позов, визнавши недійсним Договір іпотеки від 18.10.2010 року, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №1510, укладений між Акціонерним банком «Київська Русь» та Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством "Уманський тепличний комбінат"

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.07.2016 року порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 03.08.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.08.2016 року розгляд справи відкладено на 16.08.2016 року.

16.08.2016 року через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника відповідача-1 надійшли заперечення на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.08.2016 року розгляд справи відкладено на 30.08.2016 року та залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Національний Банк України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.08.2016 року розгляд справи відкладено на 13.09.2016 року, а також витребувано в Господарського суду Черкаської області копію рішення від 10.03.2016 року у справі №925/1707/15 з відміткою про набрання законної сили.

16.09.2016 року через відділ діловодства суду від Господарського суду Черкаської області надійшли документи на вимогу ухвали Господарського суду міста Києва від 30.08.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.09.2016 року розгляд справи відкладено на 20.09.2016 року

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.09.2016 року, в зв'язку з неявкою у судове засідання позивача, відповідача-2 та третьої особи, розгляд справи відкладено на 12.10.2016 року

В судове засідання 12.10.2016 року представник третьої особи не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 12.10.2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, представники відповідача-1 та відповідача-2 позовні вимоги не визнали.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 12.10.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності та заслухавши пояснення представників позивача, відповідача-1 та відповідача-2, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

11.06.2007 року між Приватним підприємством "СІГМА" (далі по тексту - позивач, генеральний підрядник) та Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством «Уманський тепличний комбінат» (далі по тексту - відповідач-2, замовник) укладено Договір будівельного підряду №10/6 (далі по тексту - Договір будівельного підряду), за умовою якого генеральний підрядник (Позивач) зобов'язувався виконати роботи по спорудженню складу готової продукції площею 9600 м. кв. та ввести його в експлуатацію, а саме (підготовка підвалин, влаштування фундаментів та каркасу, влаштування огороджуючи конструкцій стін та покрівлі, влаштування каналізації) на об'єкті Замовника (Відповідача-2), що розташований за адресою: вул. Дерев'янка, 26. м. Умань, Черкаської області, на підставі наданої Замовником проектної документації.

11.03.2008 року між позивачем та відповідачем-2 укладено Додаткову угоду (інвестиційну) до Договору (далі по тексту - Додаткова угода), згідно якої доповнено розділ 1 (Предмет договору) наступними пунктами:

- 1.5. У разі виявлення в процесі виконання робіт, перелік яких визначено Договором підряду №10/6 від 11 червня 2007 року, необхідності виконання додаткових робіт для повного спорудження складу готової продукції та введення його в експлуатацію, відповідно до п.1.1. Договору підряду, та у разі неможливості Замовника за власний кошт забезпечити Генерального підрядника необхідними для виробництва матеріалами та механізмами, оплатити вартість виконаних додаткових робіт, останній має право за рахунок власних коштів, в межах лімітів, встановлених даною Додатковою угодою, здійснити інвестицію - такі додаткові роботи та забезпечити матеріалами та механізмами, необхідними для виробництва.

- 1.6 Ліміти, в межах яких Генеральний підрядник/Інвестор має право, здійснити інвестицію - додаткові роботи та забезпечити матеріалами та механізмами, необхідними для виробництва, визначених в пункті 1.5. Додаткової угоди, становлять - до 900 000,00 гривень.

- 1.7 Визначення остаточної вартості інвестиції - додаткових робіт та вартості використаних матеріалів та механізмів, необхідних для виробництва здійснюється Сторонами після повного виконання Генеральним підрядником/Інвестором комплексу необхідних робіт на підставі актів виконаних робіт, підписаних Сторонами в порядку, визначеному Договором підряду.

- 1.8 Остаточні розрахунки між Замовником та Генеральним підрядником/Інвестором здійснюється у один з таких способів:

- 1.8.1. Замовник сплачує остаточну вартість інвестиції - додаткових робіт та вартість використаних матеріалів та механізмів, необхідних для виробництва, визначену відповідно до пункту 1.7. Додаткової угоди протягом 5-ти робочих днів з моменту підписання акту/останнього акту виконаних робіт.

- 1.8.2. У разі, якщо Замовник не виконає зобов'язання по сплаті, визначенні п.п.1.8.1. Додаткової угоди Генеральний підрядник/Інвестор після введення в експлуатацію об'єкта будівництва відповідно до Договору підряду, набуває права вимагати визнання за ним права власності на частку в такому об'єкті, пропорційну вартості (станом на день підписання актів виконаних робіт)здійснених ним інвестиції - додаткових робіт та вартість використаних матеріалів та механізмів, необхідних для виробництва, у будь-який незаборонений законом спосіб.

- 1.8.3. Замовник має переважне право перед іншими особами на придбання частки об'єкту інвестицій у Генерального підрядника/Інвестора, сплативши йому його вартість у розмірі вказаному у акті виконаних робіт.

- 1.8.4. У разі, якщо Замовник відмовляється в добровільному порядку реалізувати право Генерального підрядника/Інвестора, передбачене п.п.1.8.2. Додаткової угоди, останній уповноважений звернутися до компетентного суду України з позовом про визнання права власності протягом 10років з моменту введення об'єкта будівництва в експлуатацію до Замовника та/або іншої особи, яка буде власником об'єкта будівництва на момент такого звернення.

Відповідно до п. 2 Додаткової угоди, дана додаткова угода набирає чинності з дати її підписання та діє до повного виконання Сторонами обов'язків, визначених Договором підряду та даної додаткової угоди, але не менше, ніж 10 років.

Із Акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта від 26.12.2008 вбачається, що будівництво об'єкта «Крите приміщення для оптової реалізації сільськогосподарської продукції» розташованого в м. Умань, Черкаської області по вул. Деревянка, №26 здійснено генеральним підрядником ПП «Сігма», який виконував всі будівельно-монтажні роботи в терміни: початок робіт V-2008 р.; закінчення робіт ХІІ - 2008р. Акт приймання в експлуатацію затверджено розпорядженням Уманської райдержадміністрації від 26.12.2008 №530 і зареєстровано Інспекцією ДАБК у Черкаській області 29.12.2008 за №1162 (дані факти встановлені рішенням Господарського суду Черкаської області від 10.03.2016 року у справі №925/1707/15).

Під час реєстрації права власності на новозбудований об'єкт 29.12.2008 р. інтереси Позивача не були враховані і єдиним власником будівлі зареєстровано лише Відповідача-2.

Відповідач-2 не розрахувався перед позивачем за виконані роботи за Договором, в зв'язку з чим позивач звернувся до Господарського суду Черкаської області з позовом про визнання права власності.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 10.03.2016 року у справі №925/1707/15 визнано за Приватним підприємством «Сігма» код 31756648, вул. Артема, 88, м. Умань право власності на 1/20 частку нежитлової будівлі вказаної у Свідоцтві про право власності виданому 29.12.2008 виконавчим комітетом Паланської сільської ради (серія САС №289073) на підставі рішення від 26.12.2008 № 104, як: нежитлова будівля для оптової реалізації сільськогосподарської продукції, «Ю», 9334,3 кв. м., що розташована в м. Умань, Черкаської області вул. Деревянка, 26.

Відповідно до ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, власником 1/20 частини нежитлової будівлі для оптової реалізації сільськогосподарської продукції, за літерою «Ю», загальною площею 9334,3 кв.м., що розташована в м. Умань, Черкаської області вул. Деревянка, 26 - є Приватне підприємство "СІГМА" (позивач).

08.10.2010 року між Акціонерним Банком «КИЇВСЬКА РУСЬ» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ»; далі по тексту - Банк, відповідач-1) та відповідачем-2 (позичальник) укладено Кредитний договір №43886-20/10-1 на відкриття невідновлювальної кредитної лінії (в національній валюті) (далі по тексту - Кредитний договір) із змінами та доповненнями відповідно до:

- Договору від 30 червня 2011 року про внесення змін до Кредитного договору № 43886-20/10-1 на відкриття невідновлювальної кредитної лінії (в національній валюті) від 08 жовтня 2010 року;

- Договору від 09 серпня 2011 року про внесення змін до Кредитного договорч № 43886-20/10-1 на відкриття невідновлювальної кредитної лінії (в національній валюті) від 08 жовтня 2010 року;

- Договору від 15 листопада 2011 року про внесення змін до Кредитного договору № 43886-20/10-1 на відкриття невідновлювальної кредитної лінії (в національній валюті) від 08 жовтня 2010 року;

- Договору від 11 січня 2012 року про внесення змін до Кредитного договору № 43886-20/10-1 на відкриття невідновлювальної кредитної лінії (в національній валюті) від 08 жовтня 2010 року;

- Договору від 10 вересня 2012 року про внесення змін до Кредитного договору № 43886-20/10-1 на відкриття невідновлювальної кредитної лінії (в національній валюті) від 08 жовтня 2010 року;

- Договору від 11 березня 2013 року про внесення змін до Кредитного договору № 43886-20/10-1 на відкриття невідновлювальної кредитної лінії (в національній валюті) від 08 жовтня 2010 року;

- Договору від 03 листопада 2014 року про внесення змін до Кредитного договору №43886-20/10-1 на відкриття невідновлювальної кредитної лінії (в національній валюті) від 08 жовтня 2010 року.

Відповідно до п.1.1. Кредитного договору, Банк відкриває Позичальнику невідновлювальну кредитну лінію в межах якої зобов'язується надавати Позичальнику в користування грошові кошти на наступних умовах:

- Ліміт кредитування: 35 500 000,00 грн.

- Строк кредитної лінії: з 08 жовтня 2010 року по 07 квітня 2019 року.

- Процентна ставка: з 08.10.2010 року по 31.05.2011 року - 18,5% річних, з 01.06.2011 року по 14.11.2011 року - 17.5% річних, з 15.11.2011 року по 31.08.2012 року - 18,5% річних, з 01.09.2012 року - 19,0% річних.

У разі несвоєчасного повернення заборгованості по кредиту, Позичальник сплачує проценти з розрахунку 25% річних (п. 4.6. Кредитного договору).

18.10.2010 року, в забезпечення виконання зобов'язання за Кредитним договором, між відповідачем-1 та відповідачем-2 укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою Н.М. та зареєстрований в реєстрі за №1510 із змінами та доповненнями відповідно до Договору від 24.09.2012 року про внесення змін та доповнень до Договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою Н.М. та зареєстрованого в реєстрі за №1510 і Договору від 03.11.2014 року про внесення змін та доповнень до Договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою Н.М. та зареєстрованого в реєстрі за №1510 (далі все разом по тексту - Договір іпотеки).

Предметом Договору іпотеки, зокрема, є нежитлова будівля для оптової реалізації сільськогосподарської продукції, за літерою «Ю», площею 9334,3 кв. м., що розташована в м. Умань Черкаської області по вул. Дерев'янка, 26 (далі по тексту - Предмет іпотеки).

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що укладаючи Договір іпотеки відповідач-2 не мав необхідних на це повноважень та всупереч ч. 2 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» та ч. 1 ст. 321 ЦК України порушив право власності Позивача на частку предмета іпотеки.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Таким чином для визнання правочину недійсним потрібна наявність підстав передбачених ч. 1, 2, 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Згідно з п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 29 травня 2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 1057 1 ЦК України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 7 1 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", частини третьої статті 67 Закону України "Про запобігання корупції" тощо.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Пунктом 2.5.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 29 травня 2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» передбачено, що слід мати на увазі, що визнання правочину (господарського договору) недійсним господарським судом є наслідком його вчинення з порушенням закону, а не заходом відповідальності сторін. Тому для такого визнання, як правило, не має значення, чи усвідомлювали (або повинні були усвідомлювати) сторони протиправність своєї поведінки під час вчинення правочину; винятки з цього правила можливі, якщо вони випливають із закону

Відповідно до п. 2.6. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 29 травня 2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, вважається таким з моменту його вчинення (частина перша статті 236 ЦК України). У зв'язку з наведеним господарським судам необхідно встановлювати, чи є оспорюваний правочин вчиненим та з якого моменту (статті 205 - 210, 640 ЦК України, частини друга - п'ята, сьома статті 180 ГК України тощо). Зокрема, не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими): відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами); не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства необхідна його передача; не здійснено державну реєстрацію або нотаріальне посвідчення, необхідні для його вчинення, тощо. Встановивши відповідні обставини, господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог як про визнання правочину недійсним, так і про застосування наслідків недійсності правочину. Водночас господарським судам необхідно враховувати таке. Визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами. Отже, якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності його вимогам закону; це правило не стосується випадків, коли для вчинення правочину необхідні його державна реєстрація або нотаріальне посвідчення, оскільки за відсутності відповідної реєстрації чи посвідчення договір в будь-якому разі не вважається укладеним.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про іпотеку», майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально засвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України «Про іпотеку», Іпотекодавець зобов'язаний до укладення іпотечного договору попередити іпотекодержателя про всі відомі йому права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки, в тому числі ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку. У разі порушення цього обов'язку іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання та відшкодування іпотекодавцем завданих збитків.

Суд звертає увагу, що відповідачем-2, в супереч п. 1.5. Договорі іпотеки, не повідомлено відповідач-1 про всі відомі йому права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки, в тому числі ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку; про те, що на момент підписання договору не існує подій, що створюють загрозу належному його виконанню.

З матеріалів справи вбачається, що при укладанні Договору іпотеки відповідач-2 не мав необхідних на це повноважень (необхідний обсяг цивільної дієздатності, як то передбачено ч. 2 ст. 203 ЦК України), так як власником 1/20 частки предмету іпотеки є позивач, та в супереч ч. 2 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» і ч. 1 ст. 321 ЦК України порушив право власності позивача на 1/20 частки предмету іпотеки, а тому в суду наявні правові підстави для визнання Договору іпотеки недійсним.

Відзив відповідача на позовну заяву не приймається судом в якості належного та допустимого доказу та спростовується наявними в матеріалах справи документами та чинним законодавством.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідача-1 та відповідача-2.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 ГПК України, суддя -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним Договір іпотеки від 18.10.2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №1510, укладений між Публічним акціонерним товариством "БАНК "КИЇВСЬКА РУСЬ" (04071, м. Київ, ВУЛИЦЯ ХОРИВА, будинок 11-А; ) та Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством "Уманський тепличний комбінат" (20300, Черкаська обл., місто Умань, ВУЛИЦЯ ДЕРЕВ'ЯНКА, будинок 26; ).

3. Стягнути з Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Уманський тепличний комбінат" (20300, Черкаська обл., місто Умань, ВУЛИЦЯ ДЕРЕВ'ЯНКА, будинок 26; ) на користь Приватного підприємства "СІГМА" (20300, Черкаська обл., місто Умань, ВУЛИЦЯ АРТЕМА, будинок 88; ) 689 (шістсот вісімдесят дев'ять) грн. 00 коп. - судового збору.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "БАНК "КИЇВСЬКА РУСЬ" (04071, м. Київ, ВУЛИЦЯ ХОРИВА, будинок 11-А; ) на користь Приватного підприємства "СІГМА" (20300, Черкаська обл., місто Умань, ВУЛИЦЯ АРТЕМА, будинок 88; ) 689 (шістсот вісімдесят дев'ять) грн. 00 коп. - судового збору.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя М.М. Якименко

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 21.09.2016 року.