РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2016Справа №910/15530/16

За позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до: публічного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ГАРАНТ-АВТО"

про: стягнення 1.879.297,76 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: не з'явилися;

відповідача: не з'явилися.

С У Т Ь С П О Р У :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду із позовом до публічного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ГАРАНТ-АВТО" про стягнення з останнього 1.879.297,76 грн. заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не належним чином виконав свої грошові зобов'язання перед позивачем, оскільки не здійснив в повному обсязі розрахунок за договором доручення від 10.09.2014 № 35-00/99. Вказана обставина призвела до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості за вказаним договором в сумі 1.879.297,76 грн., з яких: основна заборгованість складає 1.248.874,91 грн.; 3 % річних в сумі 59.227,46 грн. та інфляційні втрати в сумі 571.195,39 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.08.2016 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/15530/16.

Ухвали винесені судом у даній справі надсилалися останнім сторонам процесу на адресу їх місцезнаходження, яка відповідає відомостям, внесеним до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відтак, у розумінні ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, сторони процесу повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Відповідач відзиву на позов, в порядку передбаченого ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, суду не надав, а тому відповідно до положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 24.10.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні докази у матеріалах даної справи, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, як повіреним, (далі - позивач) та публічним акціонерним товариством "УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ГАРАНТ-АВТО", як довірителем, (далі - відповідач) укладено договір доручення від 10.09.2014 № 35-00/99 (далі - Договір), відповідно до предмету якого позивач зобов'язується на умовах, визначених Договором, виконувати від імені відповідача дії, пов'язані із залученням потенційних клієнтів, підготовкою, укладанням, виконанням (супроводом) та сприянням в укладанні договорів страхування, а відповідач зобов'язується сплачувати винагороду позивачу за виконану роботу (п. 1.1 Договору).

Пунктом 3.1 Договору визначено, що за роботу, виконану за цим Договором, відповідач сплачує позивачу винагороду, розмір якої визначається у відсотках від суми отриманих у звітному періоді страхових платежів на поточний рахунок позивача за укладеними позивачем та/або за його участю договорами страхування, але не раніше дати набуття чинності цих договорів. Розмір винагороди визначений в додатку № 1 до Договору. Остаточний розмір винагороди, що сплачується позивачу, визначається в акті виконаних робіт на підставі застосованого позивачем страхового тарифу по страховому продукту з урахуванням розміру винагороди, належної до сплати іншим посередникам, та не може перевищувати максимальних розмірів, передбачених відповідними внутрішніми документами відповідача за таким страховим продуктом, або розмірів, передбачених дозволом андерайтера ГО відповідача, оформленого відповідно до вимог нормативних документів відповідача.

Положеннями п. 3.3 Договору передбачено, що акт виконаних робіт складається у двох примірниках та погоджується з позивачем протягом трьох робочих днів. Підписаний сторонами акт виконаних робіт є підставою для сплати винагороди позивачу.

Відповідно до п. 3.4 Договору, виплата винагороди здійснюється шляхом перерахування коштів на відкритий в установах банку поточний або картковий рахунок позивача впродовж п'яти банківських днів з дня підписання акту виконаних робіт.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами спору Договір за своєю правовою природою є договором доручення.

Приписами частини 1 статті 1000 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Так, позивач, на виконання своїх зобов'язань за Договором та на його умовах, в період з 10.09.2014 по 30.11.2014 виконав роботи щодо договорів страхування та забезпеченню отримання страхових платежів (премій) по укладеним договорам страхування, винагорода позивача за якими становить 1.318.133,72 грн., що підтверджується актом виконаних робіт від 01.12.2014 до Договору, який підписаний сторонами, скріплений печаткою відповідача та наявний в матеріалах справи у вигляді засвідченої копії.

В подальшому між сторонами спору укладений акт звірки і зарахування взаємної заборгованості від 12.01.2015 до Договору, який підписаний сторонами, скріплений печаткою відповідача та наявний в матеріалах справи у вигляді засвідченої копії.

Відповідно до якого сторони домовились взаємозарахувати розмір зустрічних однорідних вимог в сумі 69.258,81 грн., та встановили, що станом на момент підписання вказаного акту заборгованість відповідача перед позивачем за Договором становить 1.248.874,91 грн.

Крім того, актом звірки і зарахування взаємної заборгованості від 12.01.2015 до Договору сторонами визначено, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем в розмірі 1.248.874,91 грн. відповідач зобов'язується сплатити на користь позивача впродовж трьох днів.

Спір між сторонами судового процесу виник внаслідок порушення з боку відповідача обов'язку з оплати виконаних робіт за Договором, що призвело до звернення позивача до господарського суду з метою захисту порушеного права шляхом стягнення з відповідача заборгованості за Договором в сумі 1.248.874,91 грн., що підтверджується укладеним між сторонами спору актом виконаних робіт від 01.12.2014 та актом акт звірки і зарахування взаємної заборгованості від 12.01.2015 до Договору.

Враховуючи, що у правовідносинах сторін даного спору має місце допущене з боку відповідача порушення грошового зобов'язання за Договором, позивачем заявлені вимоги про застосування до відповідача відповідальності на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України шляхом стягнення 3 % річних в сумі 59.227,46 грн. та інфляційних втрат в сумі 571.195,39 грн.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з урахуванням такого.

Відповідно до частини 1 статті 1002 Цивільного кодексу України, повірений має право на плату за виконання свого обов'язку за договором доручення, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами частини 4 статті 1007 Цивільного кодексу України встановлено, що довіритель зобов'язаний виплатити повіреному плату, якщо вона йому належить.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Суд відзначає, жодного підтвердження факту сплати відповідачем на користь позивача заборгованості в розмірі 1.248.874,91 грн. сторонами судового процесу до суду не подано.

Таким чином, факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований, відтак, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача основної заборгованості є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю в сумі 1.248.874,91 грн.

З огляду на те, що відповідач своїми діями порушив зобов'язання за Договором (ст. 610 Цивільного кодексу України), то він вважається таким, що прострочив виконання (ст. 612 Цивільного кодексу України), тому є підстави для застосування відповідальності, встановленої договором та законом.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач не виконав своє грошове зобов'язання у строк, встановлений Договором, заявлена позивачем позовна вимога про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 59.227,46 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі, за розрахунками позивача, які, у свою чергу, перевірені і визнані судом вірними.

Відносно вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат суд зазначає, що вказана вимога задовольняється судом частково, оскільки розрахунок позивача, викладений у позові, є арифметично невірним. Наведена позовна вимога підлягає задоволенню в сумі 565.740,33 грн., за таким розрахунком суду:

Період заборгованості Сума боргу (грн.) Сукупний індекс інфляції за період Інфляційне збільшення суми боргу
02.2015 - 08.2016 1.248.874,91 145,30 565.740,33

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується і відповідача, який повинен був довести належними засобами доказування факт відсутності порушення зобов'язання.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, то у відповідності до приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ГАРАНТ-АВТО" (01042, м. Київ, провулок Новопечерський, буд. 19/3; ідентифікаційний код 16467237, з будь-якого його рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (20800, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на будь-який його рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконавчого провадження) основну заборгованість в сумі 1.248.874 (один мільйон двісті сорок вісім тисяч вісімсот сімдесят чотири) грн. 91 коп.; 3 % річних в сумі 59.227 (п'ятдесят дев'ять тисяч двісті двадцять сім) грн. 46 коп.; інфляційні втрати в сумі 565.740 (п'ятсот шістдесят п'ять тисяч сімсот сорок) грн. 33 коп.; витрати по сплаті судового збору в сумі 28.107 (двадцять вісім тисяч сто сім) грн. 64 коп.

3. В іншій частині позову відмовити повністю.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 28 жовтня 2016 року

Суддя С.В. Балац