ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2016 р.Справа № 915/380/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Петрова М.С.

суддів: Разюк Г.П., Колоколова С.І.

при секретарі судового засідання: Полінецькій В.С

за участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом: ОСОБА_1, довіреність № 5915, дата видачі : 03.10.16;

від відповідача за первісним позовом: ОСОБА_2, довіреність № 12, дата видачі : 15.07.16;

перевіривши апеляційну скаргу Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України

на рішення господарського суду Миколаївської області від 09.09.2016р.

у справі № 915/380/16

за позовом Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України

до Товариства з обмеженою відповідальністю МЕТАЛ СТИВІДОРІНГ КОМПАНІ

про врегулювання розбіжностей

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю МЕТАЛ СТИВІДОРІНГ КОМПАНІ

до Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України

про врегулювання розбіжностей по угоді № 6 від 24.02.2016 р.

В С Т А Н О В И В :

04.04.2016р. Державне підприємство Адміністрація морських портів України (ДП «АМПУ») в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України» (адміністрація Миколаївського морського порту) звернулось до господарського суду Миколаївської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_3 КОМПАНІЯ (далі ТОВ «ОСОБА_3 КОМПАНІЯ») про врегулювання розбіжностей по угоді № 6 від 24.02.2016 р., а саме:

- прийняти та затвердити в редакції Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрації Миколаївського морського порту), умови Додаткової угоди № 6 від 24.02.2016 року, які визначені в пунктах 3.6, 11.7 та викладені в Протоколі врегулювання розбіжностей від 29.03.2016 року, а саме:

Пункт 3.6 «Власник мереж має право в односторонньому порядку змінювати тарифи на послуги визначені цим Договором, про що Власник мереж інформує користувача листом, який вважається невідємною частиною цього Договору»

Пункт 11.7. Зміни поштових реквізитів, системи сплати податку, податкових, розрахункових банківських реквізитів Сторін, які наведені у розділі 12 цього Договору, а також зміни вартості послуг, повідомляються листом, який вважатиметься невідємною частиною Договору, всі інші зміни та доповнення до цього Договору мають силу тільки у випадку, якщо вони оформлені в порядку, визначеному чинним законодавством України.

Необхідність врегулювання вищевикладених розбіжностей за додатковою угодою № 6 від 24.02.2016 р. до договору від 11.10.2013 р. № 19-П-МИФ-13 про відшкодування витрат власника мереж на утримання технологічних мереж та електрозабезпечення, у відповідності до ст. 181 ГК України, позивач обґрунтовував тим, що є монополістом - виконавцем та надавачом послуг за договором та має право на зміну в односторонньому порядку вартості таких послуг, оскільки затвердження цін/тарифів на послуги нижчими від розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво економічно недоцільно. Крім того, позивач прийняв на себе обов'язок повідомити одержувача послуг (відповідача) про зміну вартості таких послуг листом, що автоматично стає невід'ємною частиною Договору та надає змогу завчасно забезпечити інформування споживача послуг про зміну тарифів.

18.05.2016 року ТОВ «ОСОБА_3 КОМПАНІЯ» звернулось до господарського суду Миколаївської області із зустрічним позовом до ДП Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) про врегулювання розбіжностей за Додатковою угодою № 6 від 11.02.2016 року до Договору № 19-П-МИФ-13 від 11.02.2013 р., а саме: визнати її укладеною в редакції Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_3 КОМПАНІЯ з урахуванням Протоколу розбіжностей від 14.03.2016 року:

- Виключити з Додаткової угоди № 6 пункт 1 наступного змісту: Розділ 3 доповнити пунктом 3.6 в наступній редакції:

« 3.6. Власник мереж має право в односторонньому порядку змінювати тарифи на послуги визначені цим Договором, про що власник мереж інформує Користувача листом, який вважатиметься невідємною частиною Договору.

- Виключити з Додаткової угоди № 6 пункт 2 наступного змісту: Пункт 11.3. виключити.

- Виключити з Додаткової угоди № 6 пункт 3 наступного змісту: Пункт 11.7. викласти в новій редакції:

11.7. Зміни поштових реквізитів, системи сплати податку, податкових, розрахункових банківських реквізитів Сторін, які наведені у розділі 2 цього Договору, а також зміни вартості послуг, повідомляється листом, який вважатиметься невідємною частиною Договору, всі інші зміни та доповнення до цього Договору мають силу тільки у випадку, якщо вони оформлені в порядку, визначному чинним законодавством України.

Крім того, ТОВ ОСОБА_3 КОМПАНІЯ просило покласти судові витрати на ДП «АМПУ» .

Ухвалою суду від 23.05.2016 року прийнято зустрічну позовну заяву ТОВ «ОСОБА_3 КОМПАНІЯ» до ДП Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії ДП Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) про врегулювання розбіжностей для спільного розгляду з первісним позовом.

11.07.2016р. до господарського суду Миколаївської області надійшло клопотання від відповідача про заміну первісного відповідача на належного - правонаступником ТОВ «МЕТАЛ СТИВІДОРІНГ КОМПАНІ».

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 11.07.2016р. замінено ТОВ «ОСОБА_3 КОМПАНІЯ» на ТОВ «МЕТАЛ СТИВІДОРІНГ КОМПАНІ».

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 09.09.2016р. (суддя Коваль С.М.) у задоволенні позовних вимог ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) до ТОВ МЕТАЛ СТИВІДОРІНГ КОМПАНІ про врегулювання розбіжностей - відмовлено повністю.

Зустрічні позовні вимоги ТОВ «МЕТАЛ СТИВІДОРІНГ КОМПАНІ» до ДПАдміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) про врегулювання розбіжностей задоволено повністю.

Врегульовано розбіжності за Додатковою угодою № 6 до Договору № 19-П-МИФ-13 від 11.02.2013 року, а саме: визнано її укладеною в редакції Товариства з обмеженою відповідальністю МЕТАЛ СТИВІДОРІНГ КОМПАНІ з урахуванням Протоколу розбіжностей від 14.03.2016 року:

- Виключити з Додаткової угоди № 6 Пункт 1 наступного змісту : Розділ 3 Договору доповнити пунктом 3.6. в наступній редакції:

3.6. Власник мереж має право в односторонньому порядку змінювати тарифи на послуги визначені цим Договором, про що власник мереж інформує Користувача листом, який вважатиметься невід'ємною частиною цього Договору. ;

- Виключити з Додаткової угоди № 6 Пункт 2 наступного змісту: Пункт 11.3. виключити;

- Виключити з Додаткової угоди № 6 Пункт 3 наступного змісту: Пункт 11.7. викласти в новій редакції:

11.7. Зміни поштових реквізитів, системи сплати податку, податкових, розрахункових банківських реквізитів Сторін, які наведені в розділі 2 цього Договору, а також зміни вартості послуг, повідомляються листом, який вважатиметься невід'ємною частиною Договору, всі інші зміни та доповнення до цього Договору мають силу тільки у випадку, якщо вони оформлені в порядку, визначеному чинним законодавством України.

Стягнуто з ДП Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю МЕТАЛ СТИВІДОРІНГ КОМПАНІ судовий збір в сумі 1378 грн.

Суд 1 інстанції відмовляючи у задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічні позовні вимоги виходив з того, що запропоновані позивачем умови договору не відповідають вимогам ст. ст.627, 632, 651 ЦК України, оскільки стосуються зміни ціни наданих комунальних послуг та порядку їх встановлення, що є істотною умовою правочину та не може змінюватись в односторонньому порядку.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ДП Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії ДПАдміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) через господарський суд Миколаївської області звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Миколаївської області від 09.09.2016р. та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги позивача за первісним позовом задовольнити в повному обсязі, оскільки вказане рішення суду прийнято із порушенням норм матеріального права, а викладені в ньому висновки не відповідають обставинам справи.

Апелянт звертає увагу суду на те, що місцевим господарським судом під час прийняття оскаржуваного рішення не враховані вимоги постанови пленуму ВГСУ від 23.03.2012р. №6 Про судове рішення, оскільки судом 1 інстанції прийняті до уваги лише доводи відповідача без наведення правового обґрунтування відхилення доводів позивача. На думку скаржника судом 1 інстанції також не взято до уваги положення ст.15 Закону України «Про морські порти України» щодо забезпечення рівних і конкурентних умов ведення господарської діяльності та отримання послуг у морському порту, оскільки відмова у первісному позові і задоволення зустрічного позову призведе до встановлення необґрунтованих переваг відповідачу перед іншими субєктами господарювання, з якими первісним позивачем укладено рівнозначні договори, а відповідно із цим порушується антимонопольне законодавство.

Скаржник наголошує, що він є монополістом, однак суд неправомірно застосовує загальні норми законодавства щодо свободи договору та погодження ціни договору.

Також скаржник зазначає, що місцевим господарським судом були порушені п.2 ч.1 ст.83 ГПКУ, а саме суд з власної ініціативи та за відсутності клопотання сторони, вийшов за межі позовних вимог, а саме прийняв рішення щодо іншого предмету позову та безпідставно застосовані норми ч.ч.1, 2 ст. 651 та ч.ч.1,2 ст.652 ЦК України.

Відповідач за первісним позовом відзив на апеляційну скаргу до суду не надав, однак його представник в судовому засіданні просив залишити її без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін, вважаючи його обґрунтованим та таким, що відповідає наявним матеріалам справи і чинному законодавству.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність юридичної оцінки судом першої інстанції встановлених фактичних обставин справи і застосування норм матеріального та процесуального права, судова колегія приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.10.2013р. між ДП «Адміністрація морських портів України» (Власник) та Товариством з обмеженою відповідальністю ОСОБА_3 КОМПАНІЯ (Споживач) укладено договір № 19-П-МИФ-13 про відшкодування витрат власника мереж на утримання технологічних мереж та електрозабезпечення, відповідно до умов якого ДП Адміністрація морських портів України зобовязалась надавати споживачу послуги з електрозабезпечення та забезпечувати обслуговування електричних мереж, а користувач своєчасно сплачувати витрати на утримання технологічних електричних мереж та отримані послуги по електрозабезпеченню в тому числі за перетікання реактивної електричної енергії ( т. 1 а.с. 12)

Згідно п. 11.3 договору одностороння відмова від виконання умов цього договору чи внесення змін та доповнень до нього не допускається.

Відповідно до п. 11.7 Договору зміни поштових реквізитів, системи оплати податків сторін, податкових, розрахункових банківських реквізитів сторін, які наведені у розділі 12 цього договору, повідомляються письмово листом, який вважається невідємною частиною Договору. Інші зміни та доповнення до Договору мають силу тільки у випадку, якщо вони оформлені в письмовому виді і підписані обома сторонами та скріплені печатками.

24.02.2016р. ДП „Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії ДП „Адміністрація морських портів України" (адміністрації Миколаївського морського порту) направлено ТОВОСОБА_3 КОМПАНІЯ проект додаткової угоди № 6 від 24.02.2016 до договору від 11.10.2013 р. № 19-П-МИФ-13 про відшкодування витрат власника мереж на утримання технологічних мереж та електрозабезпечення, відповідно до якого розділ 3 Договору доповнено п. 3.6, у розділі 11 виключено п. 11.3 та доповнено п. 11.7 виклавши в наступній редакції:

Пункт 3.6. Власник мереж має право в односторонньому порядку змінювати тарифи на послуги визначені цим Договором, про що Власник мереж інформує Споживача листом, який вважатиметься невідємною частиною цього Договору.

Пункт 11.7. Зміни поштових реквізитів, системи сплати податку, податкових, розрахункових банківських реквізитів Сторін, які наведені у розділі 12 цього Договору, а також зміни вартості послуг, повідомляються листом, який вважатиметься невідємною частиною Договору, всі інші зміни та доповнення до цього Договору мають силу тільки у випадку, якщо вони оформлені в порядку, визначеному чинним законодавством України. Також позивач запропонував свою редакцію п.4 стосовно банківських реквізитів Адміністрації та додатку №1 до договору (т. 1 а.с. 63-68).

Листом № 01-3/304 від 14.03.2016 року відповідач направив на адресу позивача підписану Додаткову угоду № 6 з Протоколом розбіжностей від 14.03.2016 року до Додаткової угоди № 6 (т. 1 а.с. 59-60).

Відповідно до Протоколу розбіжностей відповідач пропонує виключити пункти Додаткової угоди № 6, якими доповнено розділ 3 та 11 Договору.

Листом № 18-06/2055 від 29.03.2016 року позивачем на адресу відповідача направлено Протокол врегулювання розбіжностей відповідача, підписаний позивачем зі своїм протоколом розбіжностей від 29.03.2016 року, відповідно до якого позивач запропонував розділ 3 Договору доповнити пунктом 3.6, у розділі 11 виключити пункт 11.3 та доповнити пунктом 11.7 Договору в редакції додаткової угоди № 6 від 24.02.2016 року до Договору, запропонованій позивачем (т. 1 а.с. 63-68).

Протокол врегулювання розбіжностей від 29.03.2016 року відповідачем підписаний не був, у звязку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду та просив врегулювати розбіжності по Додатковій угоді № 6 від 24.02.2016 року, а саме: прийняти та затвердити в редакції Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрації Миколаївського морського порту), умови Додаткової угоди № 6 від 11.03.2016 року, які визначені в пунктах 3.6, 11.7 та викладені в Протоколі врегулювання розбіжностей від 29.03.2016 року.

У поданій зустрічній позовній заяві відповідач просив врегулювати розбіжності за Додатковою угодою № 6 до Договору № 19-П-МИФ-13 від 11.10.2013 р., а саме: визнати її укладеною в редакції Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_3 КОМПАНІЯ з урахуванням Протоколу розбіжностей від 14.03.2016 року:

- Виключити з Додаткової угоди № 6 пункт 1 наступного змісту: Пункт 3.6. Договору викласти в наступній редакції:

3.6. Власник мереж має право в односторонньому порядку змінювати тарифи на послуги визначені цим Договором, про що власник мереж інформує Споживача листом, який вважатиметься невідємною частиною Договору.

- Виключити з Додаткової угоди № 6 пункт 2 наступного змісту: Пункт 11.3. виключити.

- Виключити з Додаткової угоди № 6 пункт наступного змісту: Пункт 11.7. Договору викласти в наступній редакції:

11.7. Зміни поштових реквізитів, системи сплати податку, податкових, розрахункових банківських реквізитів Сторін, які наведені у розділі 2 цього Договору, а також зміни вартості послуг, повідомляється листом, який вважатиметься невідємною частиною Договору, всі інші зміни та доповнення до цього Договору мають силу тільки у випадку, якщо вони оформлені в порядку, визначному чинним законодавством України.

Згідно з ч.7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих договорів.

Статтею 181 Господарського Кодексу України встановлений загальний порядок укладання господарських договорів. Виходячи із положень цієї статті, проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

Відповідно до ст.187 ГК України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладання яких є обовязковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

Оскільки укладання спірного договору у відповідності із п.5.8 Правил користування електричною енергією є обовязковим для сторін, останні правомірно звернулися до суду із відповідними позовами про врегулювання розбіжностей до спірної додаткової угоди.

Як вірно встановлено судом 1 інстанції, у відповідності до ст.181 ГК України, 24.02.2016 року позивач звернувся до відповідача з пропозицією щодо укладення додаткової угоди до договору.

Не погодившись із запропонованою редакцією додаткової угоди до договору, відповідач 14.03.2016 року направив на адресу позивача підписану Додаткову угоду № 6 з Протоколом розбіжностей.

В свою чергу, 29.03.2016 року позивачем на адресу відповідача повернуто Протокол врегулювання розбіжностей відповідача, підписаний позивачем зі своїм протоколом розбіжностей від 29.03.2016 року.

Протокол врегулювання розбіжностей ДП АМПУ від 29.03.2016 року відповідачем підписаний не був, що і стало підставою для звернення до суду.

Як вбачається із змісту спірної додаткової угоди, в ній містяться положення щодо можливості первісного позивача в односторонньому порядку змінювати тарифи на послуги, визначені сторонами в договорі від 11.10.13 р. №19-П-МИФ-13.

Згідно ст.188 ГК України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно ч. 1 ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Частина третя цієї статті ГК України передбачає зобов'язання сторін щодо обов'язкового погодження предмету, ціни та строку дії договору.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 189 ГК України ціна є вираженим у грошовій формі еквівалентом одиниці товару (продукції, робіт, послуг, матеріально-технічних ресурсів, майнових та немайнових прав), що підлягає продажу (реалізації), який повинен застосовуватися як тариф, розмір плати, ставки або збору, крім ставок і зборів, що використовуються в системі оподаткування. Ціна є істотною умовою господарського договору.

Пунктом 4.1, п. 4.2 Положення про порядок розробки, введення в дію та перегляду вільних цін (тарифів) Миколаївською філією ДП "Адміністрація морських портів України" (адміністрацією Миколаївського морського порту), затвердженого наказом Адміністрації Миколаївського морського порту № 112 від 23.02.2015 року (т.1 арк. 133), вільна ціна (тариф) визначається договором між МФ ДП "АМПУ" (адміністрацією Миколаївського МП), що виконує роботи (послуги) та замовником послуги. У договорі передбачається механізм внесення змін у договір у випадку зміни вільної ціни (тарифу).

Вільна ціна (тариф), введена в дію наказом начальника МФ ДП "АМПУ" (адміністрації Миколаївського МП), на кожну послугу протягом періоду дії являється єдиною для усіх категорій замовників.

Відповідно до п. 5.1, п. 5.2 Положення, перегляд вільних цін (тарифів) на роботи (послуги) здійснюється щорічно. Терміни перегляду повинні забезпечувати оновлення вільних цін (тарифів) на роботи (послуги) та завчасного інформування замовників та укладання договорів.

Перегляд вільних цін (тарифів) на роботи (послуги) може бути здійснено протягом року у випадку:

1) прийняття та/або зміни нормативно-правових актів України та розпорядчих документів ДП "АМПУ";

2) зміни вартості ресурсів, включених до складу калькуляції, під впливом яких фактична собівартість роботи (послуги) перевищує собівартість, передбачену калькуляцією вільної ціни (тарифу);

3) під впливом змін ринкової конюнктури з метою зростання обсягів надання платних робіт (послуг) за вільними цінами (тарифами), за умов відшкодування витрат МФ ДП "АМПУ" (адміністрацією Миколаївського МП).

У звязку з вищенаведеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що внесення змін до договору в частині доповнення його пунктом 3.6 та викладення п. 11.7 в новій редакції, фактично призведе до надання Адміністрації (позивачу) права в подальшому на односторонню зміну ціни договору, яка є істотною умовою, шляхом направлення листів іншій стороні за договором. Проте, позивачем не подано суду доказів на підтвердження наявності у нього беззаперечного права в односторонньому порядку самостійно та на власний розсуд змінювати ціну договору (вартість послуг), як і не наведено законодавчо визначеної підстави для такої зміни. Зміна ціни договору після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом (ст. 632 ЦК України). Таким чином, надання Адміністрації права в односторонньому порядку в будь-яких випадках змінювати вартість послуг суперечить загальним засадам цивільного законодавства та умовам договору.

Водночас надання Адміністрації права в подальшому вносити зміни до договору шляхом направлення листів, які вважатимуться невід'ємною частиною договору, суперечить ст. 188 ГК України (щодо заборони вносити зміни до господарського договору в односторонньому порядку), а також приписам ст. 654 ЦК України (щодо обов'язковості дотримання оформлення змін до договору в тій самій формі, що й договір).

Доводи апелянта про його монопольне становище як власника електричних мереж загального користування в територіальних межах Миколаївського морського порту, а відтак і можливість, навіть обовязок повідомляти відповідача про зміну тарифу письмово, в тому числі й листом, судова колегія відхиляє, та звертає увагу апелянта на приписи ст.21 Закону України Про морські порти України.

Вказаною статтею регулюється порядок встановлення тарифів на послуги, що надаються у морському порту.

Тарифи на спеціалізовані послуги, що надаються у морському порту суб'єктами природних монополій, та послуги, які оплачуються у складі портових зборів, підлягають державному регулюванню національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері транспорту.

Перелік спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту суб'єктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню, визначає Кабінет Міністрів України.

Тарифи на інші послуги, крім визначених у частині першій цієї статті, є вільними та визначаються договором між суб'єктом господарювання, який надає відповідні послуги, та їх замовником.

З постанови КМУ від 3 червня 2013 р. N 405 Про затвердження переліку спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту суб'єктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню вбачається, що послуга з енергозабезпечення не входить до переліку спеціалізованих послуг, які надаються в порту, отже, судова колегія доходить висновку про те, що ціни на послуги енергозабезпечення та забезпечення обслуговування електричних мереж, що надається ДП АМПУ, є вільними та встановлюються за згодою сторін.

Крім того, посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що місцевим господарським судом були порушені положення п.2 ч.1 ст.83 ГПК України, а саме те, що під час прийняття оскаржуваного рішення суд вийшов за межі позовних вимог та прийняв рішення щодо іншого предмету позову, застосувавши положення ч.ч.1,2 ст.651 та ч.ч.1,2 ст.652 ЦК України спростовується тим, що застосувавши ці положення, місцевий господарський суд дав належну правову оцінку наслідкам подальшій дії позивача відповідно до зазначених норм законодавства при тому, якщо б позовні вимоги про врегулювання розбіжностей до Договору були б задоволені.

Отже, вищезазначене повністю спростовує доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, на підставі чого судова колегія дійшла до висновку про правомірність та обґрунтованість винесеного місцевим господарським судом рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ДП Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії ДП Адміністрація морських портів України та задоволення зустрічного позову ТОВМЕТАЛ СТИВІДОРІНГ КОМПАНІ.

За таких обставин апеляційна скарга Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України підлягає залишенню без задоволення, а рішення господарського суду Миколаївської області від 09.09.16р. без змін.

Згідно ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-105 ГПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України залишити без задоволення, рішення господарського суду Миколаївської області від 09.09.2016 року у справі № 915/380/16 без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 21.10.2016 р.

Головуючий суддя Петров М.С.

Суддя Разюк Г.П.

Суддя Колоколов С.І.