ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2016 року Справа № 904/5707/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Дармін М.О., Широбокова Л.П.

секретар судового засідання Однорог О.В.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник, довіреність №14-127 від 13.05.2014р.

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність №1518 від 18.05.2016р., представник

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.08.2016р. у справі №904/5707/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ

до Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі", м.Дніпро

про стягнення 76841755 грн. 28 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 18.08.2016р. у справі №904/5707/16 (суддя Манько Г.В.) позов задоволено частково. Стягнуто з Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пеню 5880968,45 грн., три проценти річних 3085868,42 грн., інфляційні втрати 61993949,97 грн., судовий збір 206700,00 грн. В решті позовних вимог - відмовлено.

Означене рішення вмотивоване встановленням факту невиконання відповідачем рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.12.2015р. у справі №904/6461/15 в частині стягнення основного боргу за природний газ, поставлений у січні-грудні 2014 року, правомірним нарахуванням позивачем на суму боргу трьох процентів річних та інфляційних втрат. Вимоги в частині стягнення пені суд, врахувавши наявність підстав для задоволення клопотання відповідача та керуючись ст.233 Господарського кодексу України, задовольнив частково, зменшивши їх розмір на 50%.

Позивач (ПАТ "НАК "Нафтогаз України") подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 18.08.2016р. у справі №904/5707/16 щодо часткового задоволення позовних вимог у зв'язку зі зменшенням судом розміру пені і вважає, що рішення в цій частині прийнято з порушенням норм матеріального права, зокрема ст. 233 Господарського кодексу України, ст.ст. 549-552, 599, 625 Цивільного кодексу України, та процесуального права, зокрема ст.ст. 4-2, 43, 83, 84 Господарського процесуального кодексу України, без дослідження всіх істотних обставин справи та підлягає скасуванню в цій частині.

Скаржник обґрунтовує свої вимоги тим, що інфляційні нарахування позивача на суму простроченої заборгованості є фактично понесеними матеріальними втратами кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів, а тому інфляційні втрати за такою операцією купівлі-продажу природного газу повною мірою охоплюються поняттям збитків в розумінні ч.2 ст.224 Господарського кодексу України, зокрема, відносяться до категорії "втрата або пошкодження її майна". Зазначає, що в частині зменшення пені місцевий господарський суд не врахував жодного аргументу, доводу чи доказу позивача, не зазначив мотивів такого неврахування та не мав права застосовувати до спірних правовідносин ст.233 Цивільного кодексу України, не з'ясувавши всіх обставин, з'ясування яких передбачене згаданою нормою. Вважає, що під час розгляду справи, судом не було враховано інтереси позивача, а рішення обґрунтовано лише посиланням на важкий матеріальний стан відповідача без надання останнім жодних належних доказів щодо винятковості таких обставин. Пославшись на те, що Вищий господарський суд України, щонайменше в 11 постановах дійшов до висновку, що відсутність вини відповідача у виникненні боргу, його важкий фінансовий стан не є винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки, позивач стверджує, що суд дослідив лише ступінь виконання зобов'язання боржником, не виконавши при цьому вимоги закону щодо оцінки майнового стану сторін, які беруть участь у зобов'язанні, та інших інтересів сторін, які заслуговують на увагу.

Позивач просить скасувати оскаржене рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення штрафних санкцій, а саме пені в сумі 5880968,45 грн. та прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги ПАТ "НАК "Нафтогаз України" щодо стягнення штрафних санкцій, а саме пені у сумі 5880968,45 грн., у стягненні якої було відмовлено, задовольнити в повному обсязі. В іншій частині рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.08.2016р. у справі №904/5707/16 залишити без змін.

Відповідач (МКП "Дніпропетровські міські теплові мережі") заперечує на задоволенні апеляційної скарги. Вважає оскаржене рішення в частині зменшення розміру пені до стягнення на 50% законним та обґрунтованим, таким, що постановлене у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права. Вказує у відзиві на апеляційну скаргу, що причиною виникнення заборгованості при здійсненні розрахунків перед позивачем за поставлений природний газ є неналежні розрахунки із відповідачем кінцевих споживачів теплової енергії. Вказує, що зі своєї сторони відповідач вживає всіх можливих правових заходів для стягнення зі споживачів теплової енергії заборгованості. Також вказує при цьому, що в матеріалах справи відсутні будь-які обєктивні дані, що свідчать про те, що внаслідок порушення відповідачем своїх зобовязань, позивач зазнав збитків. Вважає, що вказані ним обставини та докази, що їх підтверджують, при ухвалені оскарженого рішення давали суду достатні підстави для зменшення розміру пені, що підлягала стягненню на 50%, та стягнути з відповідача на користь позивача пеню в сумі 5880968,45 грн. Водночас відповідач не погоджується з оскарженим рішенням в частині стягнення суми інфляційного збільшення заборгованості в розмірі 61993949,97грн. Вважає оскаржене рішення в цій частині таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права, передбачених ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, та норм процесуального права, передбачених ст.ст. 4-2, 33, 43 ГПК України, а тому, на підставі п. 4 ч.1 ст. 104 ГПК України, підлягає скасуванню в цій частині з прийняттям нового рішення у справі. Вказує, що у відзиві на позовну заяву відповідач звертав увагу суду на те, що позивач здійснив невірне нарахування сум інфляційного збільшення заборгованості, внаслідок чого, завищив розмір заборгованості на 14682702,56 грн., що підтверджується відповідним контррозрахунком відповідача. Проте суд першої інстанції при ухвалені оскарженого рішення зазначену обставину залишив поза увагою, чим порушив вимог ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

В судових засіданнях представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції її задовольнити, а доводи відповідача щодо необґрунтованості розрахунків позивача в частині інфляційних нарахувань не приймати до розгляду, оскільки в цій частині рішення суду першої інстанції відповідачем не оскаржене.

Представник відповідача заперечував на задоволенні апеляційної скарги з підстав, зазначених у відзиві на апеляційну скаргу. До того ж, відповідач просив суду апеляційної інстанції врахувати свої міркування з приводу невмотивованого неврахування судом першої інстанції заперечень відповідача про необґрунтоване завищення позивачем розміру інфляційних втрат.

В судових засіданнях оголошувалась перерва з 21.09.2016р. до 05.10.2016р. та до 17.10.2016р. В судовому засіданні 17.10.2016р. за результатами перегляду справи судом апеляційної інстанції оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, однак оскаржене рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню, виходячи з наступного.

Як встановлено із матеріалів справи, між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Продавець) та МКП "Дніпропетровські міські теплові мережі" (Покупець) укладено Договір №662/14-ТЕ-4 від 06.12.2013р. на купівлю-продаж природного газу, відповідно до умов п.п. 1.1.-1.2. якого Продавець зобов'язався передати у власність Покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобов'язався прийняти та оплатити його вартість на умовах цього договору. Газ, що продається за цим договором, використовується "покупцем" виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками ї їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності).

На виконання умов Договору №662/14-ТЕ-4 позивач за період з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. поставив відповідачу природний газ загальною вартістю 218094531,33 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу.

Розділом 6 договору сторони узгодили порядок та умови проведення розрахунків.

Так, згідно з пунктом 6.1. Договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця наступного за місяцем поставки.

В п. 6.4. Договору сторони встановили, що у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору Сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від Покупця, погашає вимоги Продавця у такій черговості, незалежно від призначення платежу визначеного Покупцем:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати Продавця, повязані з одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи;

3) у третю чергу погашається основна сума боргу.

Звірка розрахунків здійснюється Сторонами на підставі відомостей про фактичну оплату вартості спожитого природного газу Покупцем та актів приймання-передачі газу протягом 10-ти днів з моменту письмової вимоги однієї із сторін, підписаною уповноваженою особою (п. 6.5. Договору).

В п. 7.1. Договору сторони обумовили, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобовязань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим Договором.

Відповідно до п.7.2. Договору у разі невиконання Покупцем умов п.6.1. цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно п. 9.3. Договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду із вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у т.ч. щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

Порушення відповідачем умов Договору №662/14-ТЕ-4 від 06.12.2013р. купівлю-продаж природного газу в частині здійснення своєчасної та повної оплати за поставлений газ спричинило звернення позивача у липні 2015 року із позовом до відповідача про стягнення заборгованості, яка складалась з: суми 197722463,88 грн. - основного боргу, суми 21101090,94 грн. - пені, 4733114,12 - 3% річних та суми 53744573,05 грн. інфляційної складової, який був розглянутий господарським судом Дніпропетровської області у справі №904/6461/15.

Так, рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 16.12.2015р. у справі №904/6461/15, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.02.2016р. та постановою Вищого господарського суду України від 24.04.2016р., позовні вимоги задоволено частково. Припинено провадження в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 8196122,84 грн. Зменшено розмір пені, заявленої до стягнення, з 21101090,94 грн. до 10550545,47 грн. Стягнуто з Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" суму основного боргу за договором купівлі - продажу природного газу в розмірі 140448316,39 грн., пеню в розмірі 10550545,74 грн., три проценти річних в розмірі 4733 114,12 грн., інфляційні втрати у розмірі 46113427,05 грн. та 55974,86 грн. судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відтак, судовими рішеннями у іншій справі, в якій приймали участь ті самі особи, встановлено факт неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань перед позивачем за договором №662/14-ТЕ-4 від 06.12.2013р. в частині оплати за поставлений природний газ, що призвело до утворення заборгованості, розмір якої підтверджений означеними вище судовими рішеннями, а тому не потребує доказуванню в даній справі, в силу положень ч. 3 ст. 35 ГПК України.

Частина 1 ст. 598 Цивільного кодексу України визначає, що зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 599 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України, господарське зобовязання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Під час розгляду даної справи судом першої інстанції вірно встановлено, що рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.12.2015р. у справі №904/6461/15 в частині стягнення основного боргу за природний газ, поставлений у січні-грудні 2014 року не виконано.

Отже, основне зобовязання відповідача перед позивачем на суму 140448316,39 грн., шляхом його належного виконання до цього часу не припинене.

Позивач, посилаючись на подальше порушення відповідачем умов договору щодо оплати поставленого природного газу, звернувся з позовом у даній справі та на підставі п.7.2. договору купівлі-продажу №662/14-ТЕ-4 від 05.12.2013р. просив стягнути з відповідача пеню у розмірі 11761936,89 грн., три проценти річних у сумі 3085868,42 грн. та інфляційні втрати в сумі 61993949,97 грн., нараховані на суму заборгованості за природний газ, поставлений у січні 2014 - грудні 2014 за новий період прострочення починаючи з 24.03.2015р. по 26.11.2015р., що мав місце після прийняття судових рішень у господарській справі №904/6461/15.

У пункті 9 оглядового листа Вищого господарського суду України №01-06/767/2013 від 29.04.2013р. "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" звернуто увагу господарських судів, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору (постанова Вищого господарського суду України від 01.11.2012р. №5011-32/5219-2012).

Так, частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням приписів статті 549, частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України" Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" правовими наслідками порушення грошового зобовязання, тобто зобовязання сплатити гроші, є обовязок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Згідно з розрахунком позивача розмір основного боргу відповідача за спожитий природний газ по періодах його поставки у 2014 році на час предявлення позову, що є предметом розгляду у даній справі, складається з наступних сум:

- за січень 2014 року 0,00 грн.;

- за лютий 2014 року 31383436,33 грн.;

- за березень 014 року 32391002,31 грн.;

- за квітень 2014 року 6605788,55 грн.;

- за травень 2014 року 7489,94 грн.;

- за червень 2014 року 5776,19 грн.;

- за липень 2014 року 1780,76 грн.;

- за серпень 2014 року 6974,11 грн.;

- за вересень 2014 року 9229,87 грн. ;

- за жовтень 2014 року 10832758,08 грн.;

- за листопад 2014 року - 29770735,38 грн.;

- за грудень 2014 року 3646378,25 грн.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок трьох процентів річних в сумі 3085868,42 грн. за період з 24.03.2015р. по 26.11.2015р. та розрахунок пені в сумі 11761936,89 грн. за період з 24.03.2015р. по 14.07.2015р. (в межах 6 місячного строку для кожного зобовязання окремо), колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про їх обґрунтованість.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат в сумі 61993949,97 грн., колегія суддів встановила, що в матеріалах справи знайшли підтвердження доводи відповідача, про те, що місцевий господарський суд не дослідив та не навів в судовому рішенні мотивів, за яких він відхилив заперечення відповідача, про які зазначено у відзиві на позовну заяву (а.с. 64-68) щодо помилковості цього розрахунку.

Як убачається з розрахунку позивача інфляційних втрат:

- сума основного боргу 26594624,14 грн. за зобовязаннями січня 2014 року, що рахувався протягом березня 2015 року, була збільшена з урахуванням офіційного індексу інфляції 110,800000000, який визначений для березня 2015 року, внаслідок чого становить 29466843,55 грн., тобто інфляційна складова становить 2872219,41 грн.; а всього за зобовязаннями січня 2014 року 2872219,41 грн.

- сума основного боргу 60264715,85 грн. за зобовязаннями лютого 2014 року, що рахувався протягом березня 2015 року, була збільшена з урахуванням офіційного індексу інфляції 110,800000000, який визначений для березня 2015 року, на суму інфляційної складової, яка становить 6508589,31 грн.;

- сума основного боргу 66605529,39 грн. за зобовязаннями лютого 2014 року, що рахувався протягом квітня 2015 року, була збільшена з урахуванням офіційного індексу інфляції 114,000000000, який визначений для квітня 2015 року, на суму інфляційної складової, яка становить 9324782,93 грн.;

- сума основного боргу 69520471,64 грн. за зобовязаннями лютого 2014 року, що рахувався протягом травня 2015 року, була збільшена з урахуванням офіційного індексу інфляції 102,200000000, який визначений для травня 2015 року, на суму інфляційної складової, яка становить 1529450,38 грн.;

- сума основного боргу 70497922,02 грн. за зобовязаннями лютого 2014 року, що рахувався протягом червня 2015 року, була збільшена з урахуванням офіційного індексу інфляції 100,400000000, який визначений для червня 2015 року, на суму інфляційної складової, яка становить 281991,69 грн.;

- сума основного боргу 65641913,71 грн. за зобовязаннями лютого 2014 року, що рахувався протягом липня 2015 року, була зменшена з урахуванням офіційного індексу інфляції 99,00000000, який визначений для липня 2015 року, на суму інфляційної складової, яка становить: 656419,14 грн.;

- сума основного боргу 64655494,57 грн. за зобовязаннями лютого 2014 року, що рахувався протягом серпня 2015 року, була зменшена з урахуванням офіційного індексу інфляції 99,20000000, який визначений для серпня 2015 року, на суму інфляційної складової, яка становить: 656419,14 грн.;

- сума основного боргу 63933250,61 грн. за зобовязаннями лютого 2014 року, що рахувався протягом вересня 2015 року, була збільшена з урахуванням офіційного індексу інфляції 102,300000000, який визначений для вересня 2015 року, на суму інфляційної складової, яка становить 1470464,76 грн., а всього за зобовязаннями лютого 2014 року: 17941615,97 грн.

- сума основного боргу 32391002,31 грн. за зобовязаннями березня 2014 року, що рахувався протягом березня по вересень 2015 року включно, була збільшена з урахуванням офіційного індексу інфляції 130,212213300, який визначений сумарно за період з квітня по вересень 2015 року включно, на суму інфляційної складової, яка становить 12877572,39 грн., а всього за зобовязаннями березня 2014 року: 12877572,39 грн.

- сума основного боргу 6605788,55 грн. за зобовязаннями квітня 2014 року, що рахувався протягом з травня по вересень 2015 року включно, була збільшена з урахуванням офіційного індексу інфляції 130,212213300, який визначений сумарно за період з березня по вересень 2015 року включно, на суму інфляційної складової, яка становить 2542341,92 грн., а всього за зобовязаннями квітня 2014 року: 2542341,92 грн.

- сума основного боргу 7489,94 грн. за зобовязаннями травня 2014 року, що рахувався протягом з березня по вересень 2015 року включно, була збільшена з урахуванням офіційного індексу інфляції 130,212213300, який визначений сумарно за період з березня по вересень 2015 року включно, на суму інфляційної складової, яка становить 2777,09 грн., а всього за зобовязаннями травня 2014 року: 2777,09 грн.

- сума основного боргу 5776,19 грн. за зобовязаннями червня 2014 року, що рахувався протягом з березня по вересень 2015 року включно, була збільшена з урахуванням офіційного індексу інфляції 130,212213300, який визначений сумарно за період з березня по вересень 2015 року включно, на суму інфляційної складової, яка становить 2120,47 грн., а всього за зобовязаннями червня 2014 року: 2120,47 грн.

- сума основного боргу 4870,22 грн. за зобовязаннями липня 2014 року, що рахувався протягом з березня по вересень 2015 року включно, була збільшена з урахуванням офіційного індексу інфляції 130,212213300, який визначений сумарно за період з березня по вересень 2015 року включно, на суму інфляційної складової, яка становить 1780,76 грн., а всього за зобовязаннями липня 2014 року: 1780,76 грн.

- сума основного боргу 6974,11 грн. за зобовязаннями серпня 2014 року, що рахувався протягом з березня по вересень 2015 року включно, була збільшена з урахуванням офіційного індексу інфляції 130,212213300, який визначений сумарно за період з березня по вересень 2015 року включно, на суму інфляційної складової, яка становить 2529,79 грн., а всього за зобовязаннями серпня 2014 року: 2529,79 грн.

- сума основного боргу 9229,87 грн. за зобовязаннями вересня 2014 року, що рахувався протягом з березня по вересень 2015 року включно, була збільшена з урахуванням офіційного індексу інфляції 130,212213300, який визначений сумарно за період з березня по вересень 2015 року включно, на суму інфляційної складової, яка становить 3253,69 грн., а всього за зобовязаннями вересня 2014 року: 3253,69 грн.;

- сума основного боргу 12343476,37 грн. за зобовязаннями жовтня 2014 року, що рахувався протягом з березня по вересень 2015 року включно, була збільшена з урахуванням офіційного індексу інфляції 130,212213300, який визначений сумарно за період з березня по вересень 2015 року включно, на суму інфляційної складової, яка становить 3729237,41 грн., а всього за зобовязаннями жовтня 2014 року: 3729237,41 грн.;

- сума основного боргу 29770735,38 грн. за зобовязаннями листопада 2014 року, що рахувався протягом з березня по вересень 2015 року включно, була збільшена з урахуванням офіційного індексу інфляції 130,212213300, який визначений сумарно за період з березня по вересень 2015 року включно, на суму інфляційної складової, яка становить 10057646,47 грн., а всього за зобовязаннями листопада 2014 року: 10057646,47 грн.;

- сума основного боргу 39589468,28 грн. за зобовязаннями грудня 2014 року, що рахувався протягом з березня по вересень 2015 року включно, була збільшена з урахуванням офіційного індексу інфляції 130,212213300, який визначений сумарно за період з березня по вересень 2015 року включно, на суму інфляційної складової, яка становить 11960854,60 грн., а всього за зобовязаннями грудня 2014 року: 11960854,60 грн.

Таким чином, загальний розмір інфляційної складової, яка нарахована позивачем за період з березня по вересень 2015 року включно становить суму (2872219,41 грн. + 17941615,97 грн. + 12877572,39 грн. + 2542341,92 грн. + 2777,09 грн. + 2120,47 грн. + 1780,76 грн. + 2529,79 грн. + 3253,69 грн. + 3729237,41 грн. + 10057646,47 грн. + 11960854,60 грн. = 61993949,97 грн.

З огляду на вимоги частини першої статті 4-7 статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у звязку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

У абзаці 3 і 4 підпункту 3.2. пункту 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17 грудня 2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань" розяснено господарським судам, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.1997 № 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

Так, у вказаному вище листі Верховний Суд України відзначив, зокрема, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць, тому умовно слід рахувати, що сума, внесена за період з 1 по 15 числі відповідного місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Перевіривши зазначений вище розрахунок позивача в частині інфляційних нарахувань, колегія суддів встановила, що він не відповідає наведеному вище порядку визначення суми боргу з урахуванням індексу інфляції, оскільки за основу (початкову цифру) для нарахування в спірному періоді позивачем береться не розмір дійсного основного боргу, а розмір боргу збільшений з урахуванням індексу інфляції за попередній період, внаслідок чого розрахована таким чином інфляційна складова безпідставно збільшується. Не виділено в розрахунках позивача і періодів, відповідно до рекомендацій, що викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97р, які б дозволяли визначати суму основного боргу, до якої є правомірним застосування індексу інфляції, з урахуванням того, що в окремих місцях спірного періоду неодноразово відбувались часткові оплати, що призводило до зменшення суми основного боргу, проте такі обставини не враховані позивачем.

Таким чином, в розрахунках позивача, які стосуються визначення суми, на яку збільшився борг з урахуванням індексу інфляції, мають місце подвійне нарахування інфляційної складової на інфляційну складову боргу попереднього періоду та збільшення суми інфляційної складової внаслідок нарахувань на суму боргу без врахування її поступового зменшення та за неповні періоди (місяці).

За таких обставин колегія суддів відхиляє розрахунки позивача в частині інфляційних нарахувань як необґрунтовані.

Висуваючи заперечення щодо правильності розрахунків позивача в частині інфляційних нарахувань, відповідач навів у відзиві на позов свій контррозрахунок сум інфляційного збільшення розміру заборгованості. Проте місцевий господарський суд не навів в оскарженому рішенні оцінки цьому доказу та не вказав мотивів, з яких він відхилив такі заперечення відповідача.

Перевіривши контррозрахунок заборгованості в частині нарахувань суми інфляційних втрат колегія суддів встановила, що загальна сума, на яку підлягає збільшенню основний борг має становити 43342895,62 грн., виходячи з наступних міркувань (на базі розрахунку позовних вимог позивача та контррозрахунку відповідача):

- за січень 2014 року - повна оплата основного боргу відбулась 25.03.2015р., таким чином протягом 4 днів лютого та 25 днів березня 2015 року (за неповний місяць) існував борг 8505583,83 грн., який із застосуванням коефіцієнту інфляції 110,80000000 підлягає збільшенню на суму 918603,05 грн.;

- за лютий 2014 року існував борг 44811052,78 грн., розмір якого змінювався з урахуванням часткових оплат, але з урахуванням індексу інфляції 114,00000000 за 22 дня квітня 2015 року (за неповний місяць) підлягає збільшенню на суму 6273547,38 грн. Після часткової оплати 23.04.2015р. на суму 6409903,68 грн. до 01.05.2015р. (8 діб) розмір основного боргу складав 38401149,10 грн., тому інфляційні втрати на цей розмір основного боргу підлягають розрахунку з 01.05.2015р. із застосуванням індексу інфляції 102,20000000 до наступної часткової оплати 26.05.2015р. (за 25 діб) та становлять суму 844825,28 грн. Після часткової оплати 26.05.2015р. на суму 552000,00 грн. розмір основного боргу складав 37849149,10 грн., тому інфляційні втрати на цей розмір основного боргу підлягають розрахунку з 01.06.2015р. із застосуванням індексу інфляції 100,40000000 до наступної часткової оплати 01.07.2015р. (за 30 діб) та становлять суму 151396,59 грн. Після часткової оплати 01.07.2015р. на суму 68000,00 грн. основний борг становить 37711149,10 грн. (період існування заборгованості 1 доба). Після часткової оплати 02.07.2015р. на суму 5070000,00 грн. основний борг становить 32711149,10 грн., тому інфляційні втрати на цей розмір основного боргу підлягають розрахунку з 02.07.2015р. із застосуванням індексу інфляції 99,00000000 по 23.07.2015р. (за 21 добу) та становлять суму з відємним значенням (-327111,49 грн.). Після часткової оплати 23.07.2015р. на суму 330000,00 грн. основний борг становить 27311149,10 грн., тому інфляційні втрати на цей розмір основного боргу підлягають розрахунку з 01.08.2015р. із застосуванням індексу інфляції 99,20000000 по 28.08.2015р. (за 27 діб) та становлять суму з відємним значенням (-218489,19 грн.). Після часткової оплати 28.08.2015р. суми 205000,00 грн. на 01.09.2015р. основний борг становить 27106149,10 грн., тому інфляційні втрати на цей розмір основного боргу підлягають розрахунку із застосуванням індексу інфляції 102,30000000 до наступної часткової оплати 24.09.2015р. (за 23 доби) та становлять суму 623441,42 грн. Після часткової оплати 24.09.2015р. на суму 320000,00 грн. основний борг становить 26801149,10 грн., але інфляційні втрати на цей розмір основного боргу та подальшу заборгованість не підлягають розрахунку судом, оскільки індекс інфляції за жовтень та листопад 2015 року позивачем у своєму розрахунку заборгованості не застосовувався;

- за березень 2014 року на 01.04.2015р. існував основний борг 32391002,31 грн., тому інфляційні втрати на цей розмір основного боргу підлягають розрахунку із застосуванням сукупного індексу інфляції 130,212213300 та становлять суму 9786038,70 грн.;

- за квітень 2014 року на 01.04.2015р. існував борг 6605788,55 грн., тому інфляційні втрати на цей розмір основного боргу підлягають розрахунку із застосуванням сукупного індексу інфляції 130,212213300 та становлять суму 1995754,92 грн.;

- за травень 2014 року на 01.04.2015р. існував борг 7489,94 грн., тому інфляційні втрати на цей розмір основного боргу підлягають розрахунку із застосуванням сукупного індексу інфляції 130,212213300 та становлять суму 2262,87 грн.;

- за червень 2014 року на 01.04.2015р. існував борг 5776,19 грн., тому інфляційні втрати на цей розмір основного боргу підлягають розрахунку із застосуванням сукупного індексу інфляції 130,212213300 та становлять суму 1745,11 грн.;

- за липень 2014 року на 01.04.2015р. існував борг 4870,22 грн., тому інфляційні втрати на цей розмір основного боргу підлягають розрахунку із застосуванням сукупного індексу інфляції 130,212213300 та становлять суму 1471,40 грн.;

- за серпень 2014 року на 01.04.2015р. існував борг 6974,11 грн., тому інфляційні втрати на цей розмір основного боргу підлягають розрахунку із застосуванням сукупного індексу інфляції 130,212213300 та становлять суму 2107,03 грн.;

- за вересень 2014 року на 01.04.2015р. існував борг 9229,87 грн., тому інфляційні втрати на цей розмір основного боргу підлягають розрахунку із застосуванням сукупного індексу інфляції 130,212213300 та становлять суму 2788,54 грн.;

- за жовтень 2014 року на 01.04.2015р. існував борг 10832758,08 грн., тому інфляційні втрати на цей розмір основного боргу підлягають розрахунку із застосуванням сукупного індексу інфляції 130,212213300 та становлять суму 3272815,97 грн.;

- за листопад 2014 року на 01.04.2015р. існував борг 29770735,38 грн., тому інфляційні втрати на цей розмір основного боргу підлягають розрахунку із застосуванням сукупного індексу інфляції 130,212213300 та становлять суму 8994398,07 грн.;

- за грудень 2014 року на 01.04.2015р. існував борг 36466378,25 грн., тому інфляційні втрати на цей розмір основного боргу підлягають розрахунку із застосуванням сукупного індексу інфляції 130,212213300 та становлять суму 11017299,97 грн.

Таким чином, загальна сума інфляційних втрат у зазначених позивачем періодах часу становить 43342895,62 грн. (918603,05 грн. +6273547,38 грн. +844825,28 грн. + 151396,59 грн. 327111,49 грн. 218489,19 грн. + 623441,42 грн. +9786038,70 грн. +1995754,92 грн. +2262,87 грн. +1745,11 грн. +1471,40 грн. +2107,03 грн. +2788,54 грн. + 3272815,97 грн. +8994398,07 грн. +11017299,97 грн. = 43342895,62 грн.

Отже, приймаючи до уваги несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобовязань за Договором щодо оплати вартості отриманого газу, приписи ст.ст. 525, 526, 530, 536, 546, 549, 655, 692, 712 Цивільного кодексу України та умови договору поставки природного газу, слід визнати, що обґрунтованими у даному спорі слід визнати вимоги позивача до відповідача щодо сплати заборгованості, яка складається з суми 11761936,89 грн. пені, 3085868,42 грн. 3% річних та 43342895,62 грн. інфляційних втрат. Решта нарахувань інфляційних втрат в сумі 18651054,35 грн. - є безпідставною.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача про неправомірне зменшення місцевим господарським судом розміру пені до 50% від заявленої до стягнення, то колегія суддів вважає їх такими, що підлягають відхиленню, виходячи з наступних мотивів.

З матеріалів справи встановлено, що місцевий господарський суд на підставі п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України за клопотанням відповідача зменшив розмір штрафних санкцій, а саме - пені з 11761936,89 грн. до 5880968,45 грн., тобто на 50 %.

Причиною апеляційного розгляду у даній справі є питання про наявність або відсутність підстав для зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню з підприємства внаслідок прострочення виконання зобов'язання з оплати отриманого природного газу.

Згідно ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Стаття 233 Господарського кодексу України також передбачає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Як передбачено у п. 3 ч.1 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що зменшення розміру заявленої позивачем до стягнення пені є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Відповідно до роз'яснень, наданих у підпункту 3.17.4. пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011р., вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 частина 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто зясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Господарським судам слід виходити з того, що рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. При цьому, необхідно мати на увазі, що згідно зі статтею 43 ГПК наявні докази підлягають оцінці в їх сукупності і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог ст. 42 ГПК щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Колегія суддів погоджується з доводами позивача, викладеними в апеляційній скарзі, що рішення господарського суду за своїм змістом в частині зменшення розміру стягуваної суми пені, цим вимогам не відповідає.

Так, в порушення зазначених вимог щодо змісту судового рішення та вимог ст. 84 ГПК України, господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення в даній справі, не зазначив будь-яких доказів відповідача, на підставі яких прийнято рішення про зменшення розміру стягуваної суми пені до 5880968,45 грн., та не виклав доводи, на підставі яких відхилив докази позивача.

Натомість, апеляційний господарський суд виходячи з приписів ст. ст. 99, 101 ГПК України, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції, повторно розглядає справу за наявними доказами, зокрема клопотання відповідача про зменшення розміру пені, заявленої до стягнення на 50 %.

В обґрунтування заявленого до місцевого господарського суду клопотання про зменшення нарахованої до стягнення пені на 50 % відповідач зазначав, що він не є кінцевим споживачем теплової енергії, а є підприємством, яке використовує отриманий газ для виробництва та забезпечення безперебійного постачання теплової енергії споживачам для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання. Відповідач є комунальним підприємством Дніпропетровської міської ради, не має права здійснювати і не займається будь-якою іншою діяльністю. Здійснення оплати поставленого позивачем газу залежить виключно від розрахунків споживачів з відповідачем за спожиту теплову енергію. Станом на 01.07.2016 р. заборгованість споживачів перед відповідачем складає 263555477,36 грн. (Довідка - а.с. 97). Відповідачем вживались заходи зі стягнення заборгованості зі споживачів теплової енергії, що підтверджується Довідкою від 07.07.2016р. №378 (а.с. 102). Грошові кошти, які надходили від споживачів на рахунок відповідача протягом 2014 - 2015 років примусово списувалися державною виконавчою службою на користь позивача на виконання вже прийнятих господарськими судами рішень (а.с. 103-198).

На виконання вищезазначених приписів чинного законодавства та рекомендацій Вищого господарського суду України, апеляційний суд, оцінивши зазначені відповідачем доводи, викладені в клопотанні про зменшення розміру нарахованої пені на 50 % (а.с. 74-86) та надані на його обґрунтування докази, встановив наявність виключного випадку, а саме, що МКП "Дніпропетровські міські теплові мережі" має стратегічне значення для регіону, метою діяльності якого є безперебійне постачання споживачам теплової енергії, відповідач не є кінцевим споживачем теплової енергії та вживає заходів для стягнення заборгованості з споживачів теплової енергії. Крім цього слід звернути увагу, що заборгованість лише населення перед відповідачем за спожиту теплову енергію складає станом на 01.07.2016 р. - 209920282,69 грн. і відповідач законом позбавлений права нараховувати пеню даній категорії споживачів.

Суд апеляційної інстанції враховує, що згідно з даними Звіту про фінансові результати за 2015 рік (а.с. 113-115) позивач також є збитковим підприємством, проте понесені ним збитки внаслідок несвоєчасного розрахунку за спожитий газ частково компенсуються нарахованими на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України інфляційними витратами та 3% річних. При цьому фінансовий стан, в якому знаходиться позивач, виник не лише з дій відповідача, а й інших субєктів, з якими у позивача укладені договори.

З урахуванням усіх цих обставин колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого зменшення заявленої до стягнення пені та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення розміру пені на 50 % до 5880968,45 грн.

На підставі викладеного колегія суддів вважає правомірним висновки місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог позивача про стягнення на його користь з відповідача суми 3085868,42 грн. трьох процентів річних та суми 5880968,45 грн. пені та про відмову в стягненні решти пені в сумі 5880968,45 грн., але вважає помилковим (причиною чого було порушення норм процесуального права) інший висновок суду першої інстанції щодо доведеності належними доказами (розрахунками заборгованості) у відповідності до зазначених норм матеріального права вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь суми 61993949,97 грн. інфляційних втрат, що відповідно до п.п. 3 і 4 ч.1 та ч. 2 ст. 104 ГПК України є підставою для часткового скасування цього рішення та прийняття в цій частині нового рішення, яким з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 43342895,62 грн. інфляційних втрат, а в решті таких вимог - слід відмовити.

Також з матеріалів справи колегією судів встановлено, що відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради "Про перейменування МКП "Дніпропетровські міські теплові мережі" та затвердження статуту у новій редакції" від 13.04.2016р. №26/6 змінено найменування комунального підприємства з "Міське комунальне підприємство "Дніпропетровські міські теплові мережі" на "Комунальне підприємство "Дніпропетровські міські теплові мережі" Дніпропетровської міської ради" та затверджено Статут останнього у новій редакції (а.с. 63). У пункті 1.1. Статуту Комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі" Дніпропетровської міської ради зазначено, що це підприємство є правонаступником Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі" (а.с. 87-96). Відповідні відомості про Комунальне підприємство "Дніпропетровські міські теплові мережі" Дніпропетровської міської ради внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджено Витягом з цього реєстру за станом на 25.04.2016р. (а.с. 70-73). Такі обставини є підставою для заміни відповідача у справі на його процесуального правонаступника, згідно приписів ст. 25 ГПК України, тому одночасно з прийняттям нового рішення колегія суддів вважає за необхідне замінити відповідача у справі на його процесуального правонаступника.

Зважаючи на часткове скасування оскарженого рішення суду першої інстанції та прийняття в цій частині нового рішення, згідно приписів ст. 49 та п. 10. ч.2 ст. 105 ГПК України, колегія суддів визначає новий розподіл судових витрат, за яким позивачу підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача витрати на судовий збір за подання позовної заяви майнового характеру та за подання апеляційної скарги на рішення суду пропорційно розміру задоволених у даній справі позовних вимог (75,72 %), виходячи із розрахунку:

11761936,89 грн. + 3085868,42 грн. + 43342895,62)/76841755,28 грн. х 100% = 75,72 % - відсоток задоволення позовних вимог;

206700,00 грн. х 75,72%/100% = 156513,24 грн. розмір судових витрат, що підлягають відшкодуванню за подання позовної заяви майнового характеру до господарського суду;

227370,00 грн. х 75,72%/100% = 172164,56 грн. - розмір судових витрат, що підлягають відшкодуванню за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду;

156513,24 грн. + 172164,56 грн. = 328677,80 грн. загальна сума судових витрат позивача, що підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 25, 99, 101, 103, п.п.3 і 4 ч.1 та ч.2 ст. 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Замінити відповідача у справі - Міське комунальне підприємство "Дніпропетровські міські теплові мережі" на його процесуального правонаступника Комунальне підприємство "Дніпропетровські міські теплові мережі" Дніпропетровської міської ради (49044, Дніпропетровська область, місто Дніпропетровськ, Жовтневий район, проспект Дмитра Яворницького, будинок 75, ідентифікаційний код юридичної особи 32082770).

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.08.2016р. у справі №904/5707/16 скасувати частково і прийняти нове рішення:

"Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі" Дніпропетровської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" суму 5880968 грн. 45 коп. пені, 3085868 грн. 42 коп. три проценти річних, 43342895 грн. 62 коп. інфляційних втрат, 328677,80 грн. відшкодування витрат на судовий збір.

В решті позовних вимог відмовити".

Доручити господарському суду Дніпропетровської області видати відповідний наказ із зазначенням необхідних реквізитів сторін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови складено 19.10.2016р.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя М.О. Дармін

Суддя Л.П. Широбокова