ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2016 року Справа № 910/32393/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя: судді:Алєєва І.В. (доповідач), Коробенко Г.П., Рогач Л.І.
за участю представників:
від позивача:Єлишев К.Ю., дов. №8211 від 16.11.2015р.;
від відповідача:ОСОБА_5 - особисто
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуФізичної особи - підприємця ОСОБА_5
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2016р.
у справі господарського суду№910/32393/15 міста Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства "КРЕДОБАНК"
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5
пророзірвання договору та стягнення 230 400,00грн.
В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду міста Києва від 23.02.2016р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2016р. у справі №910/32393/15, позовні вимоги задоволену у повному обсязі. Вирішено розірвати укладений між позивачем та відповідачем договір про надання юридичних послуг від 21 червня 2010 року, стягнути з відповідача на користь позивача кошти у сумі 230400,00грн. та 4674,00грн. судового збору.

Відповідач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_5, з прийнятими судовими актами попередніх інстанцій не погодився в частині стягнення 230400,00грн. та звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх в оскаржуваній частині скасувати та в цій частині прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 230400,00грн.

Обґрунтовуючи підстави звернення до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, скаржник посилається на порушення господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального права.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 11.10.2016р. зазначена касаційна скарга прийнята до провадження та призначена до розгляду.

Перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, проаналізувавши доводи з цього приводу, викладені в касаційній скарзі, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5.

У письмовому відзиві на касаційну скаргу позивач просив оскаржувані судові акти залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

В призначеному судовому засіданні касаційної інстанції 25.10.2016р. представник відповідача підтримав вимоги касаційної скарги, представник позивача - заперечував проти її задоволення.

Як було встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, 21.06.2010р. між Публічним акціонерним товариством "КРЕДОБАНК" (замовник) та Фізичною особою-підприємцем адвокатом ОСОБА_5 (виконавець) укладений договір про надання юридичних послуг, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання щодо представництва інтересів замовника у відповідних органах, установах (КМДА, Київзем тощо) з питань оформлення договору оренди з подальшим правом отримання в оплатну приватизацію земельної ділянки площею 0,0297 га, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Золотоустівська, 2/4 літера Б.

Пунктами 2.1, 4.1 договору передбачено, що виконавець забезпечує отримання на користь замовника таких документів: довідка про присвоєння кадастрового номеру та наявного правового статусу земельної ділянки, розпорядження КМДА про укладання договору оренди зазначеної в договорі земельної ділянки, договір оренди земельної ділянки площею 0,0297 га, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Золотоустівська, 2/4 літера Б, укладений між КМДА в особі Київського міського Голови та замовником, а також підготовки всіх необхідних документів для подальшого оформлення приватизації зазначеної ділянки, а замовник зобов'язаний оплатити технічні, транспортні та інші витрати виконавця у сумі 230400,00грн. після підписання даного договору на протязі п'яти банківських днів шляхом перерахування коштів на рахунок, визначений додатком 1 до цього договору. Після виконання виконавцем умов цього договору замовник зобов'язаний оплатити послуги виконавця шляхом перерахування 57600,00грн. протягом 5 банківських днів від дня прийняття робіт даного договору на рахунок виконавця, реквізити якого будуть визначені у додатку 2 до цього договору, який укладається при підписанні акту прийому-передачі.

Умови цього договору мають виконуватися сторонами в розумні строки, що не перевищують 4-х місяців з дня оплати замовником витрат виконавця згідно із п. 4.1 договору та надання усіх необхідних документів виконавцю відповідно до умов пп. "а" п. 3.1 договору та чинного законодавства України (п. 5.1 договору).

Умовами п. 7.1 договору сторони погодили, що даний договір вступає в дію з моменту підписання та діє до повного виконання замовником та виконавцем своїх обов'язків за цим договором, за винятком обставин, встановлених даним договором.

Судами встановлено, що позивачем на виконання умов п. 4.1 договору перераховано відповідачу кошти в сумі 230400,00грн. (що підтверджується наявною в матеріалах справи копією меморіального ордеру №7177 від 07.07.2010р.) з призначенням платежу: аванс за представництво інтересів по приватизації землі у м. Київ, вул. Золотоустівська, 2/4 літера Б.

08.10.2014р. між цими ж сторонами укладена додаткова угода до договору про надання юридичних послуг, відповідно до якої виконавець підтвердив свої зобов'язання за основним договором та зобов'язався продовжити надання послуг за основним договором, а також сторони домовилися, що загальна сума (ціна) договору складається з попередньо оплачених замовником витрат виконавця у розмірі 230400,00грн. та вартості послуг виконавця у розмірі 100000,00грн., що є еквівалентом 7700,00 доларів США, у разі зміни курсу долара, сума в гривнях має бути еквівалентно змінена. Замовник зобов'язується оплатити вартість послуг виконавця у розмірі 100000,00грн., що є еквівалентом 7700,00 доларів США протягом 3 робочих днів виключно з моменту належного виконання виконавцем прийнятих на себе зобов'язань за основним договором та укладення замовником договору оренди земельної ділянки. Умови основного договору (з урахуванням положень цієї угоди) мають виконуватись сторонами у розумні строки, при цьому виконавець зобов'язаний виконати прийняті на себе зобов'язання (виконати роботи/надати послуги) в термін до "31" січня 2015 року, що також підтверджується протоколом про порозуміння від 08.10.2014р.

Також судами встановлено, що позивач звертався до відповідача (лист від 30.01.2015р. №15-951/15, який отриманий відповідачем 13.02.2015р. особисто під підпис) з проханням надати інформацію про актуальний стан виконуваних робіт за вказаним договором, а також повідомити орієнтовний план запланованих заходів (із зазначенням відповідних дат), направлених на завершення виконання поставлених перед ним завдань за договором. Проте, зазначений лист залишився без відповіді.

Апеляційним господарським судом встановлено на підставі матеріалів справи, що дії сторін свідчать про дійсний намір укласти додаткову угоду від 08.10.2014р. у передбачений законом спосіб та те, що ця угода була спрямована на реальне настання правових наслідків, що нею обумовлені.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно приписів ст.ст. 6, 627, 628 та 638 ЦК України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов'язання.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 905 ЦК України передбачено, що строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Господарські суди попередніх інстанцій з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів виконання відповідачем умов договору в обумовлений строк (до 31.01.2015р.), що в свою чергу свідчить про істотність порушення умов договору, дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для розірвання оскаржуваного договору та відсутністю підстав у відповідача утримувати перераховані позивачем кошти (при цьому, суди виходили з того, що відповідачем не надано доказів на підтвердження понесених ним витрат у зв'язку з виконанням договору).

Частиною 3 ст. 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Посилання сторони на сплив позовної давності в процесі касаційного перегляду судового рішення не вважається такою заявою.

У суді апеляційної інстанції заявити про сплив позовної давності може сторона у спорі, яка доведе неможливість подання відповідної заяви в суді першої інстанції, зокрема у разі, якщо відповідну сторону не було належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи місцевим господарським судом.

При цьому, законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного. В останньому випадку воно обов'язково має бути зазначене в протоколі судового засідання.

Так, апеляційний господарський суд відхиляючи заявлене відповідачем клопотання в апеляційній скарзі про застосування строку позовної давності, мотивовано виходив з того, що відповідач не був позбавлений можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні місцевого господарського суду іншого представника з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами чи направити відповідне клопотання про застосування строку позовної давності через відділення поштового зв'язку

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає висновки судів попередніх інстанцій такими, що відповідають наданим доказам та наявним матеріалам справи, нормам матеріального та процесуального права, оскільки суди в порядку ст.ст.43, 47, 33, 34, 35, 43 ГПК України всебічно, повно і об'єктивно розглянули в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідили та належним чином оцінили подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази; належним чином проаналізували відносини сторін.

В силу приписів ст. 1117 ГПК України, касаційна інстанція не має права сама встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові місцевого чи апеляційного господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином, у касаційної інстанції відсутні процесуальні повноваження щодо переоцінки фактичних обставин справи, встановлених під час розгляду справи господарськими судами та під час здійснення провадження.

Щодо викладених в касаційній скарзі інших доводів, то вони вже були обґрунтовано спростовані судом апеляційної інстанції, і колегія суддів касаційної інстанції погоджується з викладеними в оскаржуваній постанові мотивами відхилення доводів скаржника, у зв'язку з чим підстави для скасування постанови Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2016р. у справі №910/32393/15 відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2016р. у справі №910/32393/15 залишити без змін, а касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 - без задоволення.

Головуючий суддя (доповідач) І.В. Алєєва
Суддя Г.П. Коробенко
Суддя Л.І. Рогач