КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2016 р. Справа№ 910/2732/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Тищенко О.В.

за участі представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Чала І.М. - представник

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2016 у справі № 910/2732/16 (суддя: Марченко О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Дніпропетровського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»

до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»

про стягнення 11 701,85 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.04.2016 у справі № 910/2732/16 позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Дніпропетровського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задоволено частково.

Присуджено до стягнення, з урахуванням ухвали про виправлення описки, з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Дніпропетровського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» 3 788 грн. заборгованості з орендної плати; 335 (триста тридцять п'ять) грн. 90 коп. пені; 7 577 грн. 18 коп. неустойки в розмірі подвійної плати за користування приміщенням за час прострочення

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» звернулося до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2016 року у справі № 910/2732/16 скасувати частково та прийняти нове рішення, яким в стягненні неустойки в розмірі 7 577, 18 грн. відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник позивача через відділ діловодства Київського апеляційного господарського суду надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача, просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

27.09.2016 від Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 28.09.2016 у зв'язку припинення повноважень та звільненням у відставку судді ОСОБА_1, для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: Тарасенко К.В. - головуючий суддя, судді: Тищенко О.В., Іоннікова І.А.

Представник позивача у судове засідання 28.09.2016 не з'явився.

Заслухавши думку представника відповідача, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами та без участі представника позивача, враховуючи подане ним клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та письмових заперечень, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, наявні в ній докази та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

29.06.2010 Банком (орендодавець) і Компанією (орендар) укладено Договір, за умовами якого:

Відповідно до п. 1.1. Договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування частину нежитлового приміщення площею 15,7 кв.м., яке розташоване за адресою: 52600, Дніпропетровська область, Васильківський район, смт Васильківка, вул. Партизанська, 158, на першому поверсі двоповерхового будинку, що знаходиться на балансі філії Синельниківське відділення №2993 Банку, вартість орендованого приміщення становить (з урахуванням індексації) 28 479,36 грн. Приміщення передається в оренду з метою розміщення офісу.

Положеннями п.п. 2.1., 2.2. Договору сторони погодили, що приміщення передається в орендне користування строком на 2 роки 11 місяців з дати підписання акта приймання-передачі приміщення в орендне користування, але не більше ніж на строк дії Договору. Строк оренди може бути скорочений лише за взаємною згодою сторін, що оформлюється додатковим договором, або у випадках передбачених чинним законодавством України.

Орендар вступає у строкове платне користування приміщенням у термін, вказаний в Договорі, але не раніше дати підписання сторонами акта приймання-передачі приміщення, який є невід'ємною частиною Договору (пункт 3.1 Договору).

У відповідності до п. 3.3. Договору у разі припинення Договору приміщення повертається орендарем орендодавцю; орендар повертає приміщення орендодавцю аналогічно порядку, встановленому при передачі приміщення орендарю цим Договором; приміщення вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі.

Розділом 4 сторони передбачили наступне:

- сторони домовились, що розмір орендної плати за оренду приміщення з урахуванням ПДВ складає 450 грн. на місяць (пункт 4.1 Договору);

- орендна плата за кожен наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (пункт 4.2 Договору);

- орендна плата перераховується орендодавцеві за реквізитами філії - Синельниківське відділення №2993 Банку на рахунок №357809001, МФО 306362, , щомісяця; розрахунки за орендною платою сплачуються на підставі виставлених рахунків не пізніше 22 числа місяця наступного за звітним (пункт 4.3 Договору);

Відповідно до п. 6.2. Договору орендар зобов'язується своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

У випадку прострочення зі сплати орендної плати і відшкодування витрат за комунальні платежі сплачується пеня в розмірі облікової ставки Національного банку України (далі - НБУ), за кожен день прострочення (пункт 10.2 Договору);

Згідно з п. 11.1. Договору строк його дії може бути достроково припинено у випадках, якщо:

орендар користується орендованим приміщенням всупереч Договору;

орендар без дозволу орендодавця передав приміщення у користування іншій особі.

У відповідності до п. 11.2. Договору орендодавець має право відмовитися від Договору і вимагати повернення орендованого приміщення, якщо орендар не вносить орендну плату та/або комунальні платежі протягом трьох місяців підряд.

Договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, і діє з 01.01.2010 до 01.10.2013 включно (пункт 13.1 Договору);

Відповідно до п. 13.3. Договору у випадку, якщо жодна із сторін за 20 календарних днів до закінчення строку дії Договору не повідомить іншу про намір припинити його дію, Договір вважається пролонгованим на той самий строк, на тих же умовах, про що укладається додаткова угода.

Позов мотивовано тим, що позивач належним чином виконав умови Договору, натомість відповідач вимоги Договору не виконав, своєчасно орендну плату не сплатив та не повернув орендоване майно у встановлений Договором строк після закінчення строку його дії.

Відповідно до частини першої статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Як правильно вказано в рішенні суду першої інстанції, позивач передав, а відповідач прийняв приміщення, що підтверджується актом приймання-передачі від 01.11.2010, який підписано повноважними представниками і скріплено печатками сторін.

22.02.2011 сторонами укладено додаткову угоду до Договору, відповідно до якої сторони внесли зміни в Договір, а саме домовились, що з 01.03.2011 розмір орендної плати за оренду приміщення з урахуванням ПДВ складає за місяць 600 грн.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Листом від 30.12.2014 №1113 позивач повідомив відповідача про те, що: станом на 30.12.2014 заборгованість за платежами за Договором становить 4 167,31 грн.; у відповідності до пункту 11.2 Договору позивач має намір припинити дію Договору; в термін до 30.01.2015 Компанії необхідно сплатити заборгованість за орендними платежами та повернути приміщення орендодавцю. Вказаний лист відповідачем отримано 31.12.2014, у червні 2015 року відповідачем сплачено суму заборгованості з орендної плати по травень місяць 2015 року.

Таким чином, Договір припинив свою дію 01.02.2015.

Проте відповідач після припинення дії Договору продовжував користуватися орендованим приміщенням.

Колегія суддів не приймає посилання апелянта на несвоєчасне виставлення позивачем рахунків на оплату орендних платежів, оскільки відсутність у відповідача відповідних рахунків не звільняє відповідача від обов'язку сплачувати орендну плату.

Згідно з частиною першою статті 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Судом встановлено, що відповідач повернув, а позивач прийняв приміщення, що підтверджується актом приймання-передачі (повернення) від 18.09.2015, який підписано повноважними представниками сторін і скріплено печатками.

Претензією від 12.10.2015 №12/1/1426/391 позивач вимагав сплатити заборгованість за Договором у сумі 3 802,22 грн. та пеню у сумі 104,99 грн., і повернути орендоване приміщення за актом приймання-передачі (повернення) приміщення, а також разом із претензією надіслав позивачу для підписання договір про розірвання Договору.

Відповідач запереченням від 28.10.2015 №08-04-16/15740 повідомив позивача про те, що стосовно оренди приміщення, яке знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Васильківський район, смт Васильківка, вул. Партизанська, 158, площа оренди 15,7 кв.м., сторонами підписано договір оренди від 01.11.2010 без номера; дія вказаного договору закінчилася 01.10.2013; щодо пропозиції підписати договір про розірвання Договору, то Компанія не вбачає за можливе виконати вказану вимогу, оскільки у відповідача відсутній примірник такого договору.

Згідно з частиною третьою статті 653 Цивільного кодексу України у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Частиною другою статті 795 Цивільного кодексу України встановлено, що повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Договір припинив свою дію 01.02.2015, а фактично приміщення було передано за актом приймання-передачі лише 18.09.2015, проте відповідач продовжував користуватися приміщенням, а відтак, мав сплачувати орендні платежі, що також не заперечується відповідачем.

Такої ж правової позиції дотримується і Верховний Суд України в постанові від 20.11.2012 у справі №12/75-2167-33/75-4/180, яка відповідно до статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України; суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

У частині першій статті 762 Цивільного кодексу України зазначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 286 Господарського кодексу України (далі - ГК України) орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Так, заборгованість відповідача перед позивачем складає 3 788,65 грн. (за червень 2015 року - 1 089 грн.; за липень 2015 року - 1 074,10 грн.; за серпень 2015 року - 1 048,52 грн.; за вересень 2015 року - 590,60 грн.).

Таким чином, оскільки відповідач не сплатив орендні платежі за користування приміщенням, то позовні вимоги в частині стягнення 3 788,65 грн. заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім основної суми заборгованості позивач просить стягнути з відповідача 335,90 грн. пені.

Відповідну до змісту відзиву на позовну заяву (т. 1 а.с. 43-46), відповідач не заперечував щодо наявності заборгованості по орендним платежам в сумі 3 788,65 грн. та пені у розмірі 335,90 грн.

Згідно з частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Разом з тим, згідно з частиною другою статті 343 ГК України і статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Так, пунктом 10.2 Договору встановлено, що у випадку прострочення зі сплати орендної плати і відшкодування витрат за комунальні платежі сплачується пеня в розмірі облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 335,90 грн. пені, нараховані на такі суми та за такі періоди:

з 23.07.2015 по 22.08.2015 (нарахованих на суму заборгованості 1 069,82 грн.) сума пені 26,53 грн.;

з 23.08.2015 по 27.08.2015 (нарахованих на суму заборгованості 2 128,94 грн.) сума пені 8,52 грн.;

з 28.08.2015 по 22.09.2015 (нарахованих на суму заборгованості 2 128,94 грн.) сума пені 37,26 грн.;

з 23.09.2015 по 24.09.2015 (нарахованих на суму заборгованості 3 179,59 грн.) сума пені 4,45 грн.;

з 25.09.2015 по 16.01.2016 (нарахованих на суму заборгованості 3 179,59 грн.) сума пені 259,14 грн.

Відповідач не заперечує проти стягнення 335,90 грн. пені.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми пені та періоди її нарахування, Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що він неправильний.

Отже, сума пені за наведені судом періоди нарахування становить:

- з 1 069,82 грн. (сума заборгованості за червень 2015 року); період - з 23.07.2015 (оскільки 22.07.2015 останній день сплати відповідачем орендної плати за червень 2015 року) по 16.01.2016 (дата, визначена позивачем у розрахунку) сума пені 254,65 грн.;

- з 1 059,12 грн. (сума заборгованості за липень 2015 року); період - з 23.08.2015 (оскільки 22.08.2015 останній день сплати відповідачем орендної плати за липень 2015 року) по 16.01.2016 сума пені 198,13 грн.;

з 1.050,65 грн. (сума заборгованості за серпень 2015 року); період - з 23.09.2015 (оскільки 22.09.2015 останній день сплати відповідачем орендної плати за серпень 2015 року) по 16.01.2016 сума пені 147,49 грн.;

з 609,06 грн. (сума заборгованості за вересень 2015 року); період - з 23.10.2015 (оскільки 22.10.2015 останній день сплати відповідачем орендної плати за вересень 2015 року) по 16.01.2016 сума пені 63,14 грн.

Отже, за перерахунком суду стягненню з відповідача на користь позивача підлягало б 663,41 грн. пені. Однак, такий розрахунок може призвести до виходу суду за межі позовних вимог.

Пунктом 2 частини першої статті 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Враховуючи викладене, у зв'язку з тим, що клопотання в порядку, передбаченому вказаним пунктом частини першої статті 83 ГПК України в матеріалах справи відсутнє, судом першої інстанції обґрунтовано задоволені позовні вимоги в частини стягнення пені в межах позовних вимог в сумі 335,90 грн.

Що ж до стягнення 7 557,30 грн. неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення то слід зазначити таке.

За приписами частини другої статті 785 Цивільного кодексу України якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Відповідачем приміщення було повернуто лише 18.09.2015 за актом приймання-передачі (повернення) приміщення.

Таким чином, відповідачем неналежним чином виконані умови Договору, приміщення за актом приймання-передачі позивачу у встановлений строк не повернуто.

Пунктом 4.1 Договору (зі змінами, внесеними додатковою угодою від 22.02.2011), зокрема, передбачено, що розмір орендної плати за місяць складає 600 грн.

У зв'язку з тим, що відповідач не повернув позивачу приміщення, Банк просить суд стягнути з відповідача неустойку в розмірі подвійної плати за користування приміщенням за час прострочення за період з 22.07.2015 по 18.09.2015, тобто за чотири місяці прострочки.

Судом встановлено, що розмір орендної плати за один місяць становить 600 грн., проте пунктом 4.2 Договору встановлено, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Позивач просить стягнути з відповідача 7 577,30 грн. неустойки у розмірі подвійної плати за користування приміщенням за чотири місяці.

Проте, за перерахунком суду сума неустойки у розмірі подвійної плати за користування приміщенням становить 7 577,18 грн. і розрахована таким чином:

за червень 2015 року - 2 139,64 (1 069,82 грн.*2);

за липень 2015 року - 2 118,12 грн. (1 059,12 грн.*2);

за серпень 2015 року - 2 101,30 грн. (1 050,65 грн.*2);

за вересень 2015 року - 1 218,12 грн. (609,06 грн.*2).

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 7 577,18 грн. неустойки у розмірі подвійної плати за користування приміщенням; у решті стягнення суми неустойки (0,12 грн.) слід відмовити.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається, апеляційна скарга відповідача є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2016 року по справі № 910/2732/16 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/2732/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді І.А. Іоннікова

О.В. Тищенко