КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2016 р. Справа№ 910/8247/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

секретар - Колеснік М.П.

за участю представників:

від позивача - не з`явився

від відповідача - Будь К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Колоннейд Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2016 (суддя Якименко М.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Колоннейд Україна"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Київський страховий дім"

про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ "Страхова компанія "Колоннейд Україна" звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до відповідача про відшкодування страхової виплати.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.07.2016 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Колоннейд Україна" звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2016 та прийняти нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до протоколу про автоматизований розподіл справ апеляційну скаргу для розгляду було передано колегії суддів у складі: головуючий суддя: Шапран В.В., судді: Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2016 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Колоннейд Україна" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 04.10.2016.

Ухвалою суду від 04.10.2016 судове засідання було відкладено відповідно до ст. 77 ГПК України до 20.10.2016.

В судові засідання 04.10.2016 та 20.10.2016 з`явився представник відповідача та наддав усні пояснення стосовно предмету спору.

Представник апелянта у вказані судові засідання не з`являвся, про день та час розгляду скарги повідомлявся належним чином, що підтверджується зворотними повідомленнями, наявними в матеріалах справи, причини неявки суду не повідомив.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні матеріали справи, встановивши, що наявні матеріали справи є достатніми для повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, а неявка представника позивача не перешкоджає розгляду справи, він не був позбавлений можливості подати додаткові письмові пояснення до апеляційної скарги, враховуючи, що позивачем не надано суду доказів неможливості явки в призначені судові засідання вповноваженого представника, клопотання про відкладення розгляду справи не подавались, вирішив розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника позивача, встановивши наступне:

06.07.2013 між ТОВ "ОТП Лізинг" (страхувальник) та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Колоннейд Україна" (страховик) був укладений договір про страхування автотранспорту №САS0020404.

За умовами вказаного договору застраховано транспортний засіб марки "HUNDAI", державний номер НОМЕР_1.

Відповідно до договору страхування страховик повинен відшкодовувати шкоду, що трапилась в результаті страхового випадку, а саме: пошкодження, втрата або знищення транспортного засобу або додаткового обладнання внаслідок ДТП - дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу.

25.05.2014 в м. Донецьк по вул. Університетська, сталося ДТП, в результаті якого зіткнулися застрахований транспортний засіб, яким керував ОСОБА_4 та транспортний засіб марки "Mercedes-Benz" реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_5, у результаті чого застрахованому транспортному засобу завдано механічні пошкодження

Відповідно до страхового акту № від 11.08.2016 вартість матеріального збитку, завданого застрахованому транспортному засобу (за мінусом франшизи) склала 37 919,53 грн., яка була сплачена позивачем страхувальнику, що підтверджується наявними матеріалами справи.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5, який керував автомобілем"Mercedes-Benz" реєстраційний номер НОМЕР_2 та який порушив правила Дорожнього руху України, відповідно до відомостей про дорожньо-транспорту пригоду, внаслідок чого відбулось зіткнення двох транспортних засобів, була застрахована у відповідача ПАТ "Страхова компанія "Київський страховий дім", а тому позивач звернувся саме до даної юридичної особи із вимогою про переказ компенсаційних витрат у розмірі 37919,53 грн.

Позивач, звертаючись із даним позовом до суду, мотивує свої вимоги тим, що відповідачем не виконано вимоги регресної вимоги про сплату вище вказаної суми, чим порушено норми чинного ЦК України та права позивача.

Відповідач заперечуючи проти заявлених позовних вимог, зазначив, що позивачем не було надано відповідачу необхідних документів, щоб підтверджували вину їх страхувальника у даному ДТП, не надано можливості встановити події вказаної пригоди та здійснити оцінку механічних пошкоджень, що були завдані транспортному засобу страхувальника позивача, що є підставою для відмови у здійсненні компенсаційної виплати на користь позивача.

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» встановлено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Страховим ризиком, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про страхування» визначається певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Страховим випадком, у відповідності до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування», є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з положеннями ст. 980 Цивільного кодексу України, предметом договору страхування можуть бути, зокрема, майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Як зазначалось вище, 25.05.2014 в м. Донецьк по вул. Університетська, сталося ДТП, в результаті якого зіткнулися застрахований транспортний засіб, яким керував ОСОБА_4 та транспортний засіб марки "Mercedes-Benz" реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_5, у результаті чого застрахованому транспортному засобу завдано механічні пошкодження

Відповідно до єдиної централізованої бази даних МТСБУ цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Київський страховий дім", відповідно до полісу серія АС №6556492, що в свою чергу є підставою для відшкодування завданої майнової шкоди відповідачем.

Згідно із страховим актом № від 11.08.2014, з урахуванням умов договору страхування, висновку автотоварознавчого дослідження № 42/289 від 02.08.2014, позивачем було здійснено розрахування страхового відшкодування.

Наявними матеріалами справи (платіжне доручення № 000032324 від 12.08.2014) підтверджується факт сплати позивачем своєму страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 37919,53 грн. з урахуванням франшизи.

Відповідно до ст. 22, 1166 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті її цивільного права, має право на їх відшкодування. Шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, і звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідач, заперечуючи проти заявленого позову, зокрема зазначав про те, що позивачем не надано доказів встановлення, відповідно до вимог чинного законодавства України, вини у скоєній ДТП саме їх страхувальника ОСОБА_5, а саме не надано відповідної постанови суду.

В спростування зазначених доводів відповідача, позивачем зазначено про те, що ними направлявся відповідний запит до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області для отримання копії постанови суду про притягнення до відповідальності ОСОБА_5.

В той же час вказаний суд листом № 13175 від 20.07.2015 повідомив позивача, що адміністративний матеріал у відношенні ОСОБА_5 до суду не надходив та не розглядався.

В свою чергу, позивач зазначає, що вина ОСОБА_5 доводиться наявними в матеріалах справи довідки ДАІ м. Донецька, відомостями про дорожньо-транспортну пригоду № 9393267, сформовані АІПС.

Проте, колегія суддів не погоджується із такою позицією апелянта (позивача) з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищенної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

З урахуванням зазначених норм чинного ЦК України, для здійснення відшкодування шкоди, що була отримана внаслідок використання джерел підвищеної небезпеки, в першу чергу необхідно встановити та підтвердити вину особи, що має відповідати за шкоду, у вчиненні такої дії.

Місцевим судом встановлено, що на момент розгляду справи позивачем не надано доказів вини ОСОБА_5 в скоєнні ДТП за участю застрахованого транспортного засобу, яким керував ОСОБА_4 та транспортного засобу марки "Mercedes-Benz" реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_5, зокрема не надано постанову суду про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності.

Подана довідка ДАІ м. Донецька не приймається судом до уваги, з огляду на те, що в ній міститься відомості про механічні пошкодження, які отримав транспортний засіб "HUNDAI", державний номер НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_4, проте відсутні відомості інший транспортний засіб, з яким відбулось зіткнення вказаного автомобіля, а також відсутні відомості щодо деталей такої ДТП.

Відомості про дорожньо-транспортну пригоду № 9393267, сформовані АІПС, також не приймаються як належний та допустимий доказ вини ОСОБА_5 в ДТП, що мало місце 29.05.2014 в м. Донецьк, оскільки в них зазначено лише про порушення водієм автомобіля "Mercedes-Benz" реєстраційний номер НОМЕР_2 Правил дорожнього руху України, а вина не встановлена та не може бути встановлена, з огляду на те, що відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності інакше як на підставах та в порядку, встановлених законом (презумпція невинуватості).

На підставі ст. 221 КУпАП виключно судами розглядаються справи про передбачені ст. 124 КУпАП адміністративні правопорушення (порушення правил дорожнього руху, що спричинили пошкодження транспортних засобів, вантажу тощо).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно зі статтею 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, зважаючи на все вище викладене, позивачем належними та допустимими доказами не доведено ані суду першої, ані суду апеляційної інстанцій наявність вини ОСОБА_5 в ДТП, що мало місце 29.05.2014 в м. Донецьк та як наслідок порушення відповідачем прав позивача.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості та недоведеності позовних вимог, а тому вони є таким, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно і об'єктивно з`ясовано обставини справи, винесено рішення у відповідності до норм матеріального права, з повним з`ясування обставин, що мають значення для справи, правомірно відмовлено в задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Колоннейд Україна", а тому апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Колоннейд Україна" не підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що колегією суддів апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Колоннейд Україна" залишається без задоволення, судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Колоннейд Україна" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2016 у справі № 910/8247/16- без змін.

Матеріали справи № 910/8247/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов