ЛЬВІBСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" жовтня 2016 р. Справа № 907/185/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий-суддя Кузь В.Л.

судді Малех І.Б.

Орищин Г.В.

При секретарі судового засідання Петрик К.О.

розглянув матеріали апеляційної скарги за вих.. № 1935 від 17.06.2016 Приватного акціонерного товариства „Акціонерної страхової компанії „ІНГО Україна", м. Київ

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 08.06.2016

у справі № 907/185/16

за позовом Приватного акціонерного товариства „Акціонерної страхової компанії „ІНГО Україна", м. Київ

до відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, с. Заріччя Іршавського району

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - 1.ТОВ "Європа-Транс ЛТД" , м. Івано-Франківськ,

2. ПАТ "ВТБ Банк", м. Київ

про стягнення суми 631 226,07 грн. страхового відшкодування в порядку регресу

за участю представників сторін :

від позивача - Гаркуша Г.В. - представник;

від відповідача - ОСОБА_5 - представник.

від третіх осіб - не з'явилися

Згідно автоматичного розподілу справу № 907/185/16 розподілено до розгляду колегії суддів у складі: Кузь В.Л. - головуючий суддя, судді Костів Т.С. та Малех І.Б.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 11.07.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження, призначено до розгляду в судовому засіданні на 08.08.2016 та залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ТОВ «Європа-Транс ЛТД» та ПАТ «ВТБ Банк», з підстав, викладених в ній.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 08.06.2016 у справі № 907/185/16 (Мокану В.В.) у позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 08.06.2016 у справі № 907/185/16 та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що судом не досліджувалося питання щодо відмови вигодонабувача від отримання страхового відшкодування на користь страхувальника чи письмової згоди вигодонабувача щодо виплати страхового відшкодування, а відтак позивач доказів стосовно наведених питань не подавав.

Крім того, скаржник посилається на те, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не було враховано, що :

на момент проведення акту взаємозаліку між страхувальником і страховиком існували однорідні зустрічні вимоги;

подані позивачем калькуляції від 18.07.2013, від 14.06.2013 передбачені п. 6.2. договору страхування;

підтвердження факту відновлення транспортних засобів та докази понесення витрат на відновлювальний ремонт пошкоджених транспортних засобів не входить до предмету розгляду в даній справі, а страхувальник на власний розсуд розпоряджається отриманим страховим відшкодуванням;

п. 5.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 142/5/2092, не встановлено обов'язку замовника дослідження викликати зацікавлених осіб для його проведення;

відповідно до звіту № 10655 від 15.08.2013 ринкова вартість пошкодженого КТЗ на дату оцінки - 15.08.2013, а не на момент страхового відшкодування, складає 163 000 грн.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 08.08.2016 розгляд справи № 907/185/16 в складі колегії суддів (головуючий суддя Кузь В.Л. судді Костів Т.С.,Малех І.Б.,) відкладено на 19.09.2016.

Третя особа - ПАТ «ВТБ Банк» в поданих суду поясненнях щодо обставин справи № 907/6/16 від 28.07.2016, зазначила про те, що банком на звернення позивача було прийнято рішення про сплату страхового відшкодування на суму 484 623, 40 грн. за договором страхування від 17.05.2013 на погашення заборгованості ТОВ «Європа-Транс» за кредитним договором від 21.01.2011.

За розпорядженням керівника апарату Львівського апеляційного господарського суду № 617 від 19.09.2016 у зв'язку з відпусткою судді Костів Т.С. проведено автоматичну заміну складу колегії суддів у справі № 907/185/16.

Згідно з протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 19.09.2016 у склад колегії суддів для розгляду справи № 907/185/16 введено замість судді Костів Т.С. - суддю Орищин Г.В.

Третя особа - ТОВ "Європа-Транс ЛТД" участі свого уповноваженого представника в судових засіданнях не забезпечила, про причини неявки суду не повідомляла.

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20,22 ГПК України. Заяв про відвід суддів не надходило.

Представники сторін в судовому засіданні навели свої доводи та міркування з приводу поданої апеляційній скарзі.

Згідно з ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 99 ГПК України у судовому засіданні 17.10.2016 оголошено вступну та резолютивну частини постанови Львівського апеляційного господарського суду.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що підстави для скасування чи зміни рішення Господарського суду Закарпатської області від 08.06.2016 у справі № 907/185/16 є відсутні, зважаючи на таке:

Враховуючи обставини, встановлені місцевим господарським судом, та підтверджені матеріалами справи, Львівський апеляційний господарський суд зазначає, що 17.05.2013 року між ПАТ "Акціонерна страхова компанія „ІНГО Україна" (страховик) та ТОВ „Європа-транс Лтд" (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 580566631.13, об'єктом страхування за яким є майнові інтереси страхувальника, що пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортними засобами згідно переліку, визначеного в додатку 1 до договору, в тому числі, транспортний засіб: сідловий тягач марки „MAN" TGX 18.400, реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі - „MAN") та напівпричіп - рефрижератор марки „CHEREAU" CSD 35 PHB, реєстраційний номер НОМЕР_2 (далі - „CHEREAU").

Договором страхування визначено, що до страхових випадків відноситься, зокрема, дорожньо - транспортна пригода (зіткнення, наїзд, перекидання, падіння ТЗ), а вигодонабувачем є Публічне акціонерне товариство „ВТБ БАНК". Строк дії договору встановлено з 20.05.2013 по 20.05.2014.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.05.2013 по автодорозі „Київ-Должанськ на 703 км відбулась дорожньо-транспортна пригода, а саме: водій ОСОБА_8, керуючи автомобілем марки „Volvo", реєстраційний номер НОМЕР_3 з напівпричепом „Schmitz" реєстраційний номер НОМЕР_4, виконуючи обгін автомобіля НОМЕР_5 та напівпричіп „CHEREAU" реєстраційний номер НОМЕР_2, допустив зіткнення з автомобілем „MAN". Внаслідок ДТП вищевказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Іршавського районного суду Закарпатської області від 09.07.2013 у справі №301/1619/13-п встановлено порушення водієм ОСОБА_8 вимог Правил дорожнього руху України та визнано його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також накладено стягнення у вигляді штрафу.

30.05.2013 ТОВ „Європа-Транс Лтд" повідомило позивача про настання дорожньо - транспортної пригоди за участі застрахованого транспортного засобу.

Пізніше, позивач (страховик) з урахуванням умов договору страхування № 580566631.13 від 17.05.2013 склав страховий акт № 100544 від 18.07.2013, згідно з яким пошкодження транспортного засобу - автомобіля марки "МАN", реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, яка сталась 30.05.2013, визнано страховим випадком.

Сума збитку, заподіяного в результаті пошкодження автомобіля "MAN" відповідно до страхового акту № 100544 від 18.07.2013, була визначена позивачем в розмірі 284 588,67 грн., з яких вартість відновлюваних робіт, необхідних для ремонту автомобіля на підставі калькуляції № 79692 від 18.07.2013, склала 281 088,88 грн., витрати на транспортування автомобіля після ДТП в розмірі 3 499,79 грн. За вирахуванням франшизи в розмірі 13 296 грн. позивачем призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 271 292,67 грн.

Позивач склав страховий акт № 101767 від 16.08.2013, згідно якого напівпричіп "CHEREAU" визнано конструктивно загиблим, так як вартість відновлювального ремонту згідно калькуляції №79808 позивача від 14.06.2013 становила 445 364,93 грн., а вартість залишків транспортного засобу після пошкоджень згідно звіту ТОВ "Експертум-АВЕ" від 15.08.2013 становила 163 000 грн. За вирахуванням франшизи в розмірі 11736 грн. позивачем визначено суму до відшкодування за пошкодження напівпричепу в розмірі 409 423,40 грн.

ТОВ "Європа-транс Лтд" звернулось з заявою до позивача про виплату страхового відшкодування на розрахунковий рахунок.

Між позивачем та ТОВ "Європа-Транс Лтд" був складений акт взаємозаліку (узгодження) виплат страхового відшкодування і страхових платежів № 580566631.13-1 від 13.08.2013, відповідно до якого позивач зарахував в рахунок виплати страхового відшкодування в розмірі 271 292,67 грн. за пошкодження автомобіля "MAN" в рахунок заборгованості по сплаті страхової премії страхувальником за договором страхування № 580566631.13 від 17.05.2013, яка на день зарахування складала 979 501,50 грн. (Т. І., а.с. 125).

Відповідно до платіжного доручення № 10326 від 30.08.2013 позивач сплатив ТОВ "Європа-Транс Лтд" () страхове відшкодування за пошкодження напівпричепа "CHEREAU" в розмірі 409 423,40 грн.(Т. І., а.с. 126).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на норми ст. ст. 993, 1172, 1166, 1187, 1191, 1194 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про страхування", ст. ст. 12, 22, 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", та зазначає про обов'язок відповідача відшкодувати різницю між фактичним розміром виплаченого страхувальнику ТОВ "Європа Транс ЛТД" страхового відшкодування та страховим лімітом цивільно - правової відповідальності водія, визнаного винним у ДТП, яке сталось 30.05.2013 та визнано страховою подією.

Місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на їх недоведеність позивачем. Судова колегія Львівського апеляційного господарського суду погоджується з кінцевим висновком суд першої інстанції та зазначає наступне:

Відповідно до ст. 985 ЦК України страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку. Страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування.

Згідно зі ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок із відшкодування шкоди не виконала.

Натомість, відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту №580566631.13 від 17.05.2013, укладеного між позивачем та ТОВ "Європа-транс Лтд", вигодонабувачем за вказаним договором страхування є ПАТ "ВТБ БАНК".

Проте, суд апеляційної інстанції зазначає, що сторонами договору добровільного страхування наземного транспорту №580566631.13 від 17.05.2013 не визначено правової природи відносин між позивачем як страховиком та особою, відповідальною за можливі збитки, завдані страхувальнику, як відносини суброгації.

У позовній заяві та додаткових письмових поясненнях по суті спору позивачем помилково ототожнюється правова природа регресу та суброгації, оскільки у позові містяться посилання як на ст. 993 Цивільного кодексу України, так і на ст. 1191 Цивільного кодексу України.

З аналізу зазначених норм вбачається, що за суброгації відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов'язанні (зміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. Це означає, що одна особа набуває прав і обов'язків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. При регресі одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається, тобто зазначені інститути мають різний режим правового регулювання.

У спірному зобов'язанні не відбулася заміна кредитора - страхувальник не міг передати страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, оскільки за договором, як зазначено вище, вигодонабувачем виступав ПАТ "ВТБ БАНК".

Окрім того, відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту №580566631.13 від 17.05.2013 визначення страхового відшкодування мало проводитись на підставі експертизи (товарознавчого дослідження), і не є безспірним з врахуванням наявності третьої сторони, яка винна у настанні страхового випадку.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з додаткової угоди №1 від 17.05.2013 до договору страхування щодо визначення періодичності сплати страхової премії (Т. ІІ), а також виписок банківської установи, існували зобов'язання страхувальника (ТОВ «Європа-Транс ЛТД») перед позивачем в розмірі 979 501,50 грн. за станом на 13.08.2013. Тобто, на момент проведення зарахування періодичні страхові платежі (страхова премія) страхувальником не були сплачені на суму 979 501,50 грн. Проте, проведення часткового взаємозаліку шляхом зарахування суми 291 475,17 грн. існуючого боргу з чергових платежів відповідною сумою страхового відшкодування не відповідало умовам договору, оскільки ПАТ "ВТБ БАНК" як вигодонабувач щодо зміни і порядку строку сплати страхової премії (її частки) не надавав згоди.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що зарахування зустрічних однорідних вимог, яке було оформлено актом взаємозаліку виплати страхового відшкодування і страхових платежів №580566631.13 від 13.08.2013, не відповідало вимогам ст. 601 ЦК України.

Відповідно до п. 6.4 договору страхування страхове відшкодування сплачується вигодонабувачу в розмірі існуючої кредитної заборгованості страхувальника. Згідно підпункту "з" п. 6.2 договору страхування визначення розміру страхового відшкодування здійснюється поряд з іншими документами, в тому числі на підставі листа вигодонабувача з зазначенням особи-отримувача страхового відшкодування.

Згідно з п.п. 4.1, 4.2. договору страхування внесення змін та доповнень, а також дострокове припинення дії договору страхування можливе лише за письмовою згодою вигодонабувача. Дія договору страхування припиняється за згодою сторін з обов'язковим повідомленням вигодонабувача, а також у випадку несплати страхувальником страхових премій у встановлені договором строки. Згідно з підпунктом "д" п. 5.4 страхувальник зобов'язаний був не здійснювати будь-яких дій, пов'язаних із заміною та/або припиненням прав вигодонабувача; призначенням інших вигодонабувачів до повного розрахунку з останнім.

Позивач як страховик, відповідно до п. 6.4 договору страхування, вправі був здійснити страхове відшкодування безпосередньо за заявою страхувальника без письмового погодження із вигодонабувачем тільки в разі якщо розмір страхового відшкодування по окремому страховому випадку не перевищує 100 000 грн.

Разом тим, судова колегія зазначає, що в матеріалах справи відсутні письмові докази щодо погодження вигодонабувачем - ПАТ «ВТБ Банк» умов щодо сплати ТОВ «Європа-Транс ЛТД» страхової премії за графіком, який був викладений в додатковій угоді № 1 до договору добровільного страхування наземного транспорту № 580566631.13 від 17.05.2013, яка підписана представниками страхувальника та страховика.

Тобто між страхувальником та страховиком на момент проведення зарахування не існувало однорідних, зустрічних вимог, оскільки набувачем (власником) коштів страхового відшкодування мав бути вигодонабувач.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено обґрунтованості позовних вимог відповідно до ст. 993 ЦК України, а також переходу до нього права вимоги в цій частині на суму 271 292,67 грн.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що за умовами п. 3.3. договору добровільного страхування наземного транспорту від 17.05.2013 цей договір набирає чинності в строк, зазначений в п. 2.1. договору, за умови виконання страхувальником зобов'язань по сплаті загальної страхової премії або першої її частини (відповідно до п. 3.2.1, 3.2.2. цього договору). У випадку, якщо одна із частин страхової премії не сплачена в зазначений у графіку строк, договір припиняє свою дію з 0.00 годин дня наступного за днем вказаним в цьому договорі як граничний строк сплати страхової премії до моменту сплати простроченої частини страхової премії. Сторони договору не подали доказів зміни чи скасування даної умови договору. Враховуючи, що страхувальник не сплачував страхову премію у встановлені додатковою угодою № 1 від 17.05.2013 строки, то дія договору підлягала припиненню.

Львівський апеляційний господарський суд також встановив, що відповідно до п.п «є» п. 6.2. договору добровільного страхування наземного транспорту № 580566631.13 від 17.05.2013, розмір страхового відшкодування в разі пошкодження транспортного засобу визначається страховиком на підставі рахунків калькуляції та оригіналів рахунків вартості ремонтних робіт.

Як вбачається з позовної заяви, на підтвердження розміру страхового відшкодування 680 716,07 грн. позивач подав суду калькуляції № 79692 від 18.07.2013 та № 79808 від 14.06.2013, з яких вбачається, що вартість відновлювального ремонту визначалась безпосередньо страховиком за допомогою комп'ютерної програми "audatex" та страхові акти № 100544 від 18.07.2013, № 101767 від 16.08.2013 (Т. І., а.с. 123, 124).

Стосовно цих доказів, суд апеляційної інстанції зазначає, що калькуляції складені невідомою особою, не містять підпису особи, яка їх склала з можливістю її ідентифікації, а також відсутні першоджерела для заповнення даних вручну, а подані акти огляду транспортного засобу проводились без участі та повідомлення відповідача, не підписані ані власником транспортного засобу, ані іншими учасниками дорожньо-транспортної пригоди.

Разом з цим, матеріали справи не містять рахунків СТО, наявність яких передбачена умовами договору страхування, на підставі яких позивач повинен був (мав можливість) визначити розмір витрат на відновлення транспортного засобу на день складання страхових актів та визначення суми страхового відшкодування, яка підлягала б до виплати. При відсутності рахунків вартості ремонтних робіт позивач не мав правових підстав визначати розмір та проводити виплату страхового відшкодування.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 298, складеного 02.10.2013 експертом - оцінювачем ОСОБА_9, згідно якого вартість матеріального збитку в зв'язку з пошкодженням автомобіля "MAN" становить 169 386,99 грн. (Т. І, а.с. 51-57), такий звіт на момент проведення позивачем та страхувальником заліку (13.08.2013) в рахунок страхового відшкодування в розмірі 271 292,67 грн. був відсутній.

Також позивачем надано звіт № 638/1 від 21.08.2013, складений фізичною особою - підприємцем ОСОБА_10, (за яким вартість збитку, заподіяного в зв'язку з пошкодженням напівпричепу "CHEREAU", становить 371 469,02 грн. (Т. І., а.с 89-91), який був відсутній на момент складання страхового акту від 16.08.2013, за яким визначався розмір завданої шкоди по напівпричепу.

Згідно зі звітом № 10655 від 15.08.2013, складеним ТОВ "Експертум-АВЕ", ринкова вартість була визначена не на дату скоєння ДТП, а на дату оцінки пошкодженого напівпричепу складала 163 000 грн. (Т. І., а.с. 104-109).

Разом з тим, судова колегія зазначає, що страховий акт від 16.08.2013, за яким визначався розмір завданої шкоди по напівпричепу був складений після того, як позивач отримав доручення ПАТ «ВТБ Банк» , викладене у формі листа від 24.07.2013 (Т. ІІ), про виплату суми заборгованості в рахунок погашення за кредитним договором від 21.01.2011.

Суд апеляційної інстанції також встановив, що додаткова угода № 1 від 17.05.2013 (яка подана позивачем лише при розгляді апеляційної скарги), якою визнано графік сплати страхової премії, не була передбачена договором страхування, оскільки сам договір містив пункт 3.2.2., яким мав бути встановлений такий графік.

Окрім цього, графік цих платежів не був погоджений з вигодонабувачем.

Стосовно доводів скаржника щодо погодження ним з вигодонабувачем направлення сум страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику - ТОВ «Європа-Транс ЛТД» та на погашення останнім страхових платежів , то Львівський апеляційний господарський суд встановив, що на лист позивача від 14.06.2013 вих. № 79692 вигодонабувач надав відповідь листом від 18.07.2013 № 5427/1-2, у якому зазначив, що дає згоду на перерахування коштів на суму 267 792,88 грн. на рахунок станції технічного обслуговування. Проте, позивачем цього не було зроблено.

Також, на лист позивача (від 26.06.2013 № 79808-13) про надання ПАТ «ВТБ-Банк» згоди на перерахування суми 484 623,40 грн., як попередньо визначеної страховиком вартості страхового відшкодування по напівпричепу «Cherеau», вигодонабувач листом від 24.07.2013 № 5575/1-2 повідомив, що ним прийнято рішення про сплату страхового відшкодування на суму 484 623,40 грн. ПАТ «ВТБ-Банк» на погашення заборгованості за кредитним договором № 2ВД від 21.01.2011 за зазначеними в листі реквізитами.

Однак, в матеріалах справи міститься копія платіжного доручення № 10326 від 30.08.2013, яка засвідчує перерахування позивачем іншої суми - 409 423,40 грн., отримувачем якої є ТОВ «Європа-Транс ЛТД».

Дані, які зазначені в листі від 24.06.2016 № 8001/1-2 ПАТ «ВТБ-Банк» про те, що ним було отримано страхові відшкодування на суму 409 423,40 грн., яке в подальшому було спрямоване на погашення заборгованості за кредитним договором № 2ВД від 21.01.2011, не визнаються належними, оскільки у платіжному дорученні № 10326 від 30.08.2013, як первинному банківському документі, зазначено і отримувача цих коштів і банківські реквізити ТОВ «Європа-Транс ЛТД».

Таким чином, позивач одноосібно визначив порядок розпорядження сумами страхового відшкодування по даній ДТП, а тому його право регресу не відповідає умовам договору страхування і відповідно таким не може бути.

Проаналізувавши матеріали справи, суд зазначає, що позивачем не доведено розмір матеріальної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди застрахованим транспортним засобам, проведене ним відшкодування здійснено на підставі страхових актів не у відповідності до умов договору страхування, а шкода, завдана ТОВ «Європа-Транс ЛТД» внаслідок делікту, що в свою чергу є підставою для відмови позивачу в задоволенні позову, з підстав, зазначених у ньому, та, відповідно, відмови в скасуванні оскаржуваного рішення місцевого господарського суду.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги за результатами перегляду рішення Господарського суду Закарпатської області від 08.06.2016 у справі № 907/185/16 покласти на скаржника.

Враховуючи вищенаведене та відповідно до ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 08.06.2016 у справі № 907/185/16 залишити без змін.

2. Апеляційну скаргу за вих. № 1935 від 17.06.2016 Приватного акціонерного товариства „Акціонерної страхової компанії „ІНГО Україна", м. Київ залишити без задоволення.

3. Витрати по сплаті судового збору за перегляд судового рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 24.10.2016.

Головуючий суддя Кузь В.Л.

Суддя Малех І.Б.

Суддя Орищин Г.В.