КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2016 р. Справа№ 910/10260/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Алданової С.О.

ОСОБА_1

при секретарі Єременко К.Л.

за участю представників

від позивача: ОСОБА_2 за дов. № 01/193/ від 23.07.2015р.

від відповідача: ОСОБА_3 за дов. б/н від 10.08.2016 р.

від третьої особи: не зявились

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Кондитерська

фабрика А.В.К.

на рішення Господарського суду міста Києва

від 25.07.2016 року

у справі № 910/10260/16 (суддя Карабань Я.А.)

за позовом Публічного акціонерного товариства Кондитерська

фабрика "А.В.К. м. Дніпропетровськ

до Публічного акціонерного товариства Сбербанк

за участю третьої особи, яка не заявляє самосійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_4 акціонерного товариства АВК,

про визнання частково недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Кондитерська фабрика А.В.К. м. Дніпропетровськ звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до (далі позивач) до Публічного акціонерного товариства Сбербанк (далі відповідач) про визнання частково недійсним договору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 15.10.2009 між ним та відповідачем був укладений договір застави, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 3417 (далі договір застави). 24.10.2013 сторонами був укладений договір про внесення змін до договору застави, також посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 4327 (далі договір про внесення змін від 24.10.2013), згідно з умовами якого п. 9.5 договору застави був викладений як третейське застереження. Вважаючи, що договір про внесення змін був укладений директором товариства-позивача з перевищенням наданих йому повноважень, що суперечить вимогам ст. 203 Цивільного кодексу України, а зміст та форма третейського застереження, не відповідають вимогам ст. 12 Закону України Про третейські суди, позивач звернувся до суду, просив визнати недійсним п. 9.5 договору застави в редакції п. 3 договору про внесення змін від 24.10.2013.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.07.2016 року у справі № 910/10260/16 у позові публічного акціонерного товариства Кондитерська фабрика А.В.К. м. Дніпропетровськ відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Публічне акціонерне товариства Кондитерська фабрика А.В.К. звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2016 року у справі № 910/10260/16 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Кондитерська фабрика А.В.К. задовольнити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно зясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Кондитерська фабрика А.В.К. від 17.08.2016 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду: головуючий суддя Мартюк А.І., судді Алданова С.О., Зубець Л.П.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.08.2016 р. колегією суду у складі головуючого судді Мартюк А.І., суддів Алданова С.О., Зубець Л.П. прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Кондитерська фабрика А.В.К. у справі № 910/10260/16 до провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 19.09.2016 року.

19.09.2016 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від представника Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" надійшло заперечення на апеляційну скаргу.

19.09.2016 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від представника ОСОБА_4 акціонерного товариства "АВК" надійшли пояснення по справі.

У судове засідання в апеляційній інстанції 19.09.2016 року не зявились уповноважені представники позивача - Публічного акціонерного товариства Кондитерська фабрика А.В.К. м. Дніпропетровськ", що перешкоджає повному та всебічному розгляду справи, тому колегія суддів дійшла висновку про необхідність відкладення розгляду апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.09.2016р. розгляд справи 910/10260/16 було відкладено на 18.10.2016р.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив у її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник третьої особи у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника третьої особи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

15.10.2009 між публічним акціонерним товариством Дочірній банк Сбербанку Росії (далі банк) та закритим акціонерним товариством АВК правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «АВК» (далі позичальник) був укладений договір про відкриття кредитної лінії № 04-В/09/22/ЮО (далі кредитний договір), згідно з умовами якого банк зобовязувався відкрити позичальнику мультивалютну відновлювальну кредитну лінію та надати грошові кошти (кредит), а позичальник зобовязувався вказані грошові кошти повернути та сплатити проценти за користування ними.

З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, 15.10.2009 між закритим акціонерним товариством Кондитерська фабрика А.В.К. м. Дніпропетровськ правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Кондитерська фабрика А.В.К. м. Дніпропетровськ (далі заставодавець) та публічним акціонерним товариством Дочірній банк Сбербанку Росії (далі заставодержатель) був укладений договір застави, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстровано за № 3417 (далі договір застави), згідно з умовами якого заставодавець передав у заставу обладнання для виготовлення кондитерських виробів у загальній кількості 276 одиниць.

Пунктом 9.3 договору застави передбачено, що будь-які зміни або доповнення до цього договору є дійсними за умови, що вони здійснені в письмовій формі і посвідчені нотаріально.

Відповідно до п. 9.5 договору застави всі спори сторін, що не врегульовані мирним шляхом, вирішуються відповідним судом за місцезнаходженням відповідача.

24.10.2013р. між публічним акціонерним товариством Кондитерська фабрика А.В.К. м. Дніпропетровськ (далі позивач або заставодавець) та публічним акціонерним товариством Дочірній банк Сбербанку Росії правонаступником якого є публічне акціонерне товариство Сбербанк був укладений договір про внесення змін до договору застави, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 4327 (далі договір про внесення змін від 24.10.2013).

Згідно з п. 3 договору про внесення змін від 24.10.2013, сторони домовились викласти п. 9.5 договору застави в наступній редакції: 9.5 Усі спори, розбіжності, або вимоги, що виникають з цього договору чи у зв'язку з ним, в тому числі, що стосуються його укладення, виконання, зміни, порушення, розірвання, визнання недійсним повністю або частково, або визнання не укладеним, а також з будь-яких інших питань, що стосуються даного договору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації Союз інвесторів України, місцезнаходження якого: 03142, м. Київ, вул. Заболотного, буд. 150, корпус А, офіс 25 (свідоцтво про реєстрацію постійно діючого третейського суду від 15.03.2013, видане Державною реєстраційною службою України) згідно з регламентом зазначеного третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди та знаходиться у відкритому доступі на сайті суду htpp://arbitrate.com.ua/. Спір розглядається одноособово суддею, призначеним Головою Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації Союз інвесторів України з списку суддів, що знаходиться у відкритому доступі на сайті цього суду htpp://arbitrate.com.ua/. При цьому, сторони договору підтверджують, що вони ознайомлені з регламентом Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації Союз інвесторів України, добре розуміють положення цього регламенту. Сторони домовилися, що рішення постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації Союз інвесторів України є остаточними і обов'язковими з дати його винесення. Умови договору, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди. Місце і дата укладення третейської угоди відповідають місцю і даті укладення цього договору.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що договір про внесення змін від 24.10.2013 в частині погодження третейського застереження був укладений генеральним директором товариства-позивача з перевищенням наданих йому повноважень та без подальшого схвалення правочину зі сторони Товариства, а отже з порушенням ст. 203 Цивільного кодексу України та ст. 12 Закону України Про третейські суди.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України Про третейські суди третейською угодою є угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України Про третейські суди третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1, 2 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині (ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України Про третейські суди юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними № 11 від 29.05.2013).

З договору про внесення змін від 24.10.2013 вбачається, що від імені позивача вказаний правочин укладений генеральним директором ОСОБА_6, який діяв на підставі статуту, зареєстрованого державним реєстратором виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради Дніпропетровської області 19.09.2012, номер запису 9013436, наказу № 58л від 02.04.2012, протоколу № 84 засідання Наглядової ради від 29.03.2012, протоколу № 32 від 23.10.2013 загальних зборів акціонерів (з рішенням про укладення цього договору).

Відповідно до п. 14.1 статуту позивача (тут і далі в редакції, зареєстрованій державним реєстратором 19.09.2012, номер запису 9013436), одноосібним виконавчим органом Товариства є генеральний директор Товариства, який обирається наглядовою радою Товариства.

Пунктом 14.2 статуту позивача передбачено, що до компетенції генерального директора Товариства належить вирішення всіх питань, пов'язаних з керівництвом поточною діяльністю Товариства, крім питань, що належать до компетенції загальних зборів та наглядової ради Товариства.

Генеральний директор здійснює такі повноваження: вчиняє від імені Товариства усі правочини, укладає та підписує від імені Товариства угоди та договори з юридичними та фізичними особами резидентами та нерезидентами та забезпечує їх виконання. Значні правочини та правочини, щодо вчинення яких є заінтересованість, генеральний директор Товариства має право вчиняти за наявності попереднього рішення відповідного органу Товариства про вчинення такого правочину, наданого згідно цього статуту та чинного законодавства (п. 14.2.16 статуту позивача).

Згідно з п. 14.3 статуту позивача генеральний директор Товариства діє від імені Товариства без довіреності.

З протоколу № 32 від 23.10.2013 позачергових загальних зборів акціонерів публічного акціонерного товариства Кондитерська фабрика А.В.К. м. Дніпропетровськ (позивача) вбачається, що зборами були прийняті наступні рішення:

- по питанню 4 порядку денного: надати згоду на внесення змін до договору про відкриття кредитної лінії № 04-В-09/22/ЮО, укладеного ПАТ АВК з відповідачем 15.10.2009, а саме: змінити строк траншу за лімітом 2, збільшивши його до 365 днів; змінити графік погашення, а саме: в останні 30 місяців кредитування, починаючи з квітня 2014 по серпень 2016, погашати щомісячно рівними частинами в сумі по 1 666 666,00 USD, останній платіж в сумі 11 666 686,00 USD погасити до 14.09.2016; в день внесення відповідних змін сплатити комісію за перегляд умов кредитування у розмірі 0,25% від суми 9 999 996,00 дол. США;

- по питанню 5 порядку денного: уповноважити директора ОСОБА_6 на укладення та підписання від імені Товариства договору про внесення змін до договору застави/ іпотеки від 15.10.2009, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 3417 та договору про внесення змін від 27.09.2011 до вказаного договору застави та інших повязаних з ними договорів і документів тощо, а також визначити усі інші істотні умови договорів про внесення змін, що не обговорені в питанні 4 порядку денного.

Відповідно до ч. 2 статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Обовязковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Положеннями ч. 2 ст. 203 Цивільного кодексу України, а також ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України закріплено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний для цього обсяг повноважень.

Частиною 1 ст. 32 Закону України Про акціонерні товариства встановлено, що загальні збори є вищим органом акціонерного товариства.

Загальні збори можуть вирішувати будь-які питання діяльності акціонерного товариства (ч. 1 ст. 33 Закону України Про акціонерні товариства).

Відповідно до п. 2.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин № 4 від 25.02.2016, рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів) та інших органів юридичної особи є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами), тобто офіційними письмовими документами, що породжують певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Судом встановлено, що загальними зборами акціонерів генерального директора товариства-позивача ОСОБА_6, уповноважено на визначення усіх істотних умов договорів про внесення змін до діючих договорів, укладених з ПАТ АВК відповідачем.

А тому, на думку колегії суддів, твердження позивача щодо відсутності у генерального директора товариства-позивача обсягу повноважень, необхідного для укладення договору про внесення змін від 24.10.2013, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрованого в реєстрі за № 4327, зокрема й в частині погодження третейського застереження, є необґрунтованими.

Крім того, позивачем не наведено жодної норми законодавства або пункту статуту позивача, положення яких вимагають обовязкового отримання генеральним директором попередньої згоди будь-якого іншого органу товариства-позивача на укладення третейської угоди.

За твердженнями позивача, недійсність третейського застереження, викладеного у п. 9.5 договору застави в редакції п. 3 договору про внесення змін від 24.10.2013, зумовлена також невідповідністю його змісту та форми вимогам ст. 12 Закону України Про третейські суди, що полягає в наступному.

Оскільки третейське застереження викладене як пункт договору застави, та містить формулювання місце і дата укладення третейської угоди відповідають місцю і даті укладення цього договору, то датою укладення третейської угоди слід вважати дату укладення договору застави 15.10.2009.

Водночас, третейське застереження містить вказівку на конкретно визначений третейський суд постійно діючий Третейський суд при Всеукраїнській громадській організації Союз інвесторів України, реєстрація якого відбулась лише 30.04.2010.

Таким чином, третейське застереження містить вказівку на конкретно визначений третейський суд, якого на дату укладення третейської угоди 15.10.2009, ще не існувало.

Позивач також вказує, що умова третейського застереження щодо одноособового розгляду спору суддею, призначеним головою обраного третейського суду з списку суддів, що знаходиться у відкритому доступі на сайті цього суду, не відповідає вимогам ст. 17 Закону України Про третейські суди, оскільки вказаною статтею передбачена також можливість здійснення розгляду спору колегіально, а можливість формування складу третейського суду сторонами передбачена для вирішення конкретного спору (суди ad hoc).

Крім того, позивач зазначає, що третейське застереження містить універсальну необмежену умову про підвідомчість усіх спорів, повязаних із договором застави, третейському суду, що суперечить положенням ст. 6 Закону України Про третейські суди.

Відповідно до ч. ч. 4, 5, 9 ст. 12 Закону України Про третейські суди третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Згідно з ч. 7 ст. 12 Закону України Про третейські суди у разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною.

Предметом договору про внесення змін від 24.10.2013 є внесення змін до вже укладеного між сторонами договору застави від 15.10.2009.

Зміни, якими умови договору застави доповнені третейським застереженням з посиланням на конкретно визначений третейський суд постійно діючий Третейський суд при Всеукраїнській громадській організації Союз інвесторів України, були внесені до договору застави саме договором про внесення змін від 24.10.2013.

Пунктом 6 договору про внесення змін від 24.10.2013 передбачено, що цей договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення та діє до моменту повного виконання зобов'язань за основним договором.

Нотаріальне посвідчення договору про внесення змін від 24.10.2013 відбулось у день його укладення.

Отже, застереження із вказівкою щодо місця і дати укладення третейської угоди не поширює свою дію на відносини сторін, які виникли раніше (при укладенні договору застави 15.10.2009 і до створення постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації Союз інвесторів України), оскільки положеннями п. 6 договору про внесення змін від 24.10.2013 обумовлено інше.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України Про третейські суди якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди.

Умовами спірного третейського застереженням передбачено, що регламент постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації Союз інвесторів України є невідємною частиною даної третейської угоди.

Формування складу третейського суду в постійно діючому третейському суді здійснюється в порядку, встановленому регламентом третейського суду (ч. 1 ст. 17 Закону України Про третейські суди).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 14 регламенту постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації Союз інвесторів України формування складу третейського суду в Третейському суді здійснюється в порядку встановленому цим регламентом або третейською угодою (третейським застереженням). Якщо інше не передбачено третейською угодою справа розглядається третейським суддею одноособово.

Будь-яку справу, що відноситься до підсудності Третейського суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів. Рішення про колегіальний розгляд справи приймається головою Третейського суду.

Таким чином, третейське застереження, викладене у п. 9.5 договору застави в редакції п. 3 договору про внесення змін від 24.10.2013, не суперечить вимогам ст. 17 Закону України Про третейські суди, а умова щодо одноособового розгляду спору суддею, призначеним головою обраного третейського суду, не є умовою щодо формування складу третейського суду сторонами.

Водночас, умовами спірного третейського застереженням передбачено, що у третейському суді підлягають розгляду усі спори, розбіжності, або вимоги, що виникають з договору застави чи у зв'язку з ним, в тому числі, що стосуються його укладення, виконання, зміни, порушення, розірвання, визнання недійсним повністю або частково, або визнання не укладеним, а також з будь-яких інших питань, що стосуються даного договору.

Визначене спірним третейським застереженням коло спорів, розбіжностей, або вимог, які підлягають розгляду третейським судом стосується виключно договору застави та не суперечить обмеженням підвідомчості третейського суду, встановленим ст. 6 Закону України Про третейські суди.

Позивач вказує, що умова третейського застереження щодо остаточності рішення третейського суду фактично є відмовою від права на звернення до господарського суду для оскарження такого рішення, що суперечить положенням Закону України Про третейські суди та Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 50 Закону України Про третейські суди закріплений принцип обовязковості рішення третейського суду.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України Про третейські суди встановлено, що сторони, які передали спір на вирішення третейського суду, зобов'язані добровільно виконати рішення третейського суду, без будь-яких зволікань чи застережень.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Закону України Про третейські суди рішення третейського суду є остаточним і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим Законом.

Рішення третейського суду може бути оскаржене сторонами, третіми особами, а також особами, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ (ч. 2 вказаної статті).

Згідно з умовами спірного третейського застереження сторони домовилися, що рішення постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації Союз інвесторів України є остаточними і обов'язковими з дати його винесення.

Крім цього, суд зазначає, що третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 по справі № 6-50цс12 та п. 4.2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції № 18 від 26.12.2011).

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в момент укладення договору про внесення змін від 24.10.2013 сторонами були додержані вимоги, встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України, а зміст третейського застереження не суперечить вимогам чинного законодавства, а тому відсутні підстави для визнання недійсним п. 9.5 договору застави в редакції п. 3 договору про внесення змін від 24.10.2013.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені скаржником в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволені позовних вимог.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2016р. у справі № 910/10260/16 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Кондитерська фабрика А.В.К. залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2016р. у справі № 910/10260/16 без змін.

2. Матеріали справи № 910/10260/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді С.О. Алданова

ОСОБА_1