РІШЕННЯ

17 жовтня 2016 року Справа № 922/2652/16

Провадження № 5пд/913/894/16

За позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства Ватутінський хлібокомбінат, м. Ватутіне Черкаської області

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства Укрінком, м. Сєвєродонецьк Луганської області

про визнання договору недійсним

Господарський суд Луганської області у складі судді Віннікова С.В.

Секретар судового засідання помічник судді Наумова С.В.

У засіданні брали участь:

від позивача - ОСОБА_2, представник за довіреністю б/н від 30.05.2016;

від відповідача - представник не прибув.

в с т а н о в и в:

Суть спору: позивачем заявлено вимогу про визнання недійсним іпотечного договору № 2012-15 від 11.04.2012, укладений між ПАТ Український інноваційний банк та ПАТ Ватутінський хлібокомбінат.

Позовна заява мотивована тим, що під час підписання договору іпотеки не було додержано вимог п.п. 1-5 ст. 203 та п. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України.

Представник позивача виклав позовні вимоги та надав письмові пояснення від 22.09.2016 б/н.

Відповідач правом на участь свого представника в судовому засіданні не скористався, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень.

Явка представників учасників сторін у судове засідання судом не визнавалася обовязковою.

Разом з тим, від відповідача надійшло клопотання від 08.09.2016 № 475/01 про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 826/11199/16.

Клопотання про зупинення провадження у справі задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. Процесуальний строк вирішення даного закінчується 15.10.2016.

Згідно до ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 Господарського процесуального кодексу).

При цьому, у справі № 826/11199/16 відкрито провадження за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3М про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії.

Тому, заявником не доведено яким чином справі № 826/11199/16 пов'язана зі справою № 922/2652/16 та які обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у цій справі, можуть бути встановлені у справі № 826/11199/16 та матимуть преюдиціальне значення.

Розглянувши матеріали справи, додатково надані документи та вислухавши представника позивача, суд встановив наступне.

Між ОСОБА_1 акціонерним товариством «Український інноваційний банк» (відповідачем у справі), як іпотекодержателем, та ОСОБА_1 акціонерним товариством «Ватутінський хлібокомбінат» (позивачем у справі), як іпотекодавець, був укладений іпотечний договір від 11.04.2012 № 2012-15.

Розділом 1 іпотечного договору встановлено наступне.

Іпотекою за цим договором забезпечуються вимоги іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору № 2012-14 від 11.04.2012, укладеного між сторонами у справі, додаткових договорів до нього, укладених протягом строку його дії. Відповідно до кредитного договору іпотек держатель при виконання іпотекодавцем певних його умов надає останньому кредит на умовах мультивалютної відновлювальної кредитної лінії на термін по 10.11.2014 включно з лімітом заборгованості в розмірі, еквівалентним 140000000 грн. з урахуванням графіку зменшення заборгованості, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами згідно з п. 3.4.1 кредитного договору. Іпотекою за цим договором також забезпечуються вимоги щодо сплати іпотекодавцем інших платежів у розмірах та випадках, передбачених кредитним договором, відшкодування іпотекодавцем збитків, понесених у звязку з невиконанням (неналежним виконанням) ним зобовязань за кредитним договором та цим договором, а також забезпечуються вимоги, зазначені у п.п. 3.1.4 та 3.2.2 цього договору.

Іпотекодавець з метою забезпечення виконання передбачених кредитним договором зобовязань передає в іпотеку нерухоме та рухоме майно, що входить до складу майнового комплексу, розташованого за адресою: вул. Транспортна, 33 «Б», м. Ватутіне Черкаської області.

У пункті 2.1 договору іпотеки визначено предмет іпотеки.

Згідно із п. 2.2 іпотечного договору вартість предмету іпотеки визначена сторонами та становить 253277600 грн. 00 коп.

В пункті 9.5 іпотечного договору іпотекодавець підтверджує, що він усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними.

При цьому, в п. 9.7 іпотечного договору зазначено, що іпотекодавець підтверджує, що він ознайомлений з умовами кредитного договору.

Крім того, у іпотечному договорі зазначено, що приватним нотаріусом встановлено особи громадян, які підписали договір, їх дієздатність, а також правоздатність та дієздатність товариств, повноваження їх представників.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що оспорюваний договір від імені позивача було підписано директором ОСОБА_4 без достатніх на те повноважень.

Розглянувши матеріали справи, додатково надані документи, вислухавши представника позивача, встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до зазначених норм ст. 203 Цивільного кодексу України:

- 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

- 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

- 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

- 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

- 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Перелік вказаних вимог, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, є вичерпним.

З приводу практики розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними Верховним судом України видано узагальнення від 24.11.2008.

Так, зазначено, що недійсність правочину виникає через те, що дія схожа на правочин, але за своєю суттю не відповідає його характеристикам. Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів:

- дефекти (незаконність) змісту правочину;

- дефекти (недотримання) форми;

- дефекти субєктного складу;

- дефекти волі невідповідність волі та волевиявлення.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, якими, зокрема, є договори та інші правочини.

За загальними правилами укладання договорів, передбачених ст.ст. 626, 627, 628 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтями 6, 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства згідно ст. 628 ЦК України.

Згідно із ч. 1ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до статті 573 вищевказаного Кодексу заставою може бути забезпечена вимога, яка може виникнути в майбутньому.

Іпотекою визнається застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ст. 575 Цивільного кодексу України, ст. 1 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель. Боржник - це іпотекодавець або інша особа, відповідальна перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, а майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника.

Згідно з ч.1 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотекою забезпечуються виключно реально існуючі зобовязання та вимоги, які можуть виникнути в майбутньому на підставі чинних договорів.

Частиною 1 ст.18 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови: 1) для іпотекодавця та іпотекодержателя - юридичних осіб відомості про: для резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців; 2) зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання; 3) опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані. При іпотеці земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення; 4) посилання на видачу заставної або її відсутність.

Згідно ч. 2 ст. 18 Закону України «Про іпотеку» у разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду.

Оспорюваним договором сторонами було визначено зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання, опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації та його реєстраційні дані, відповідно до ст. 18 Закону України «Про іпотеку», якою встановлено істотні умови договору іпотеки.

Отже, на момент розгляду справи іпотечний договір містить всі істотні умови, забезпечує дійсне зобовязання в межах кредитного договору, який є чинним.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

За принципом свободи договору, закріпленим в ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Доводи позивача про підписання оскаржуваного договору зі свого боку неуповноваженою особою судом відхиляються з наступних підстав.

Позивачем не доведено, що до компетенції загальних зборів товариства віднесено надання обовязкової попередньої згоди на укладення директором договорів іпотеки.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про господарські товариства» у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган: колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор). Дирекцію очолює генеральний директор. Членами виконавчого органу можуть бути також і особи, які не є учасниками товариства. Дирекція (директор) вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, позивач не довів належними доказами, що директор товариства ОСОБА_4 не мав повноважень на підписання договору іпотеки через те, що до компетенції загальних зборів товариства віднесено надання обовязкової попередньої згоди на укладення директором договорів іпотеки.

В редакції статуту, яка діяла на день укладання спірного договору, (п.7.1. Статуту) зазначено, що органами управління Товариства є:

7.1.1. Загальні збори акціонерів Товариства;

7.1.2. ОСОБА_5 рада Товариства;

7.1.3. Директор Товариства.

Відповідно до п. 10.1., п.10.8., п. 10.9.2. та п. 10.9.3. Статуту виконавчим органом Товариства, що здійснює керівництво поточною діяльністю є Директор, який має повноваження підписувати від імені Товариства договори, рішення про укладення яких прийнято уповноваженим органом Товариства в межах його компетенції відповідно до положень Статуту.

Відповідно до п. 8.27. та п. 8.32.28. Статуту, правочини товариства вчиняються на підставі рішення Загальних зборів Позивача прийнятого простою більшістю голосів акціонерів (більше 50% голосів), якщо ринкова вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину, перевищує 25% вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності Позивача.

Відповідно до абз. 2 п. 8.26. Статуту, правочини позивача вчиняються на підставі рішення Загальних зборів Позивача, прийнятого більш як трьома чвертями голосів акціонерів від загальної їх кількості, якщо ринкова вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину, становить 50% і більше відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності Позивача.

Відповідно коду рядка 280 балансу позивача за 2011 рік, вартість активів Позивача на день укладення спірного Договору складала 134134000 грн.

Згідно із п. 2.2 іпотечного договору вартість предмету іпотеки визначена сторонами та становить 253277600 грн. 00 коп.

Таким чином, оскільки вартість предмету іпотеки визначена сторонами, а не відповідно до звіту субєкту оціночної діяльності.

Тому, не можливо достовірно встановити, що предмет іпотеки складає більше 25 % від активів товариства позивача.

Разом з тим, відповідно до п. 9.21.21. Статуту, правочини позивача на суму, що складає від 10% до 25% балансової вартості активів позивача за даними останньої фінансової звітності, вчиняються за рішенням ОСОБА_5 ради Позивача.

На засіданні ОСОБА_5 прийнято рішення про призначення директором товариства ОСОБА_4, яке оформлено протоколом від 09.04.2012 № 9/12.

Крім того, за вказаним доводом позивача щодо підписання з його ж боку договору не уповноваженою особою слід зазначити наступне.

Виходячи з положень ст. 1 Господарського процесуального кодексу України з позовом до суду звертаються особи за захистом своїх прав у разі їх порушення чи оспорення іншими особами.

У даному випадку позивач своє звернення мотивує порушення його прав його ж директором.

Так, позивач не довів факт порушення свого субєктивного цивільного права відповідачем.

Звернення до суду з даним позовом фактично є намаганням товариства позивача покласти на Банк несприятливі правові наслідки неузгодженості дій між органами управління позивача.

Аналогічна позиція, що є підставою відмови у позові, наведена у постанові Верховного суду України від 14.03.2006 по справі № 40/141-05.

Також, навіть якби у даному випадку і було допущено перевищення повноважень представника позивача, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину. (Така позиція наведена у постанові Вищого господарського суду України від 21.07.2010 у справі №14/43пд.)

Оскаржуваний правочин було прийнято до виконання позивачем.

Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у складі: судового збору в сумі 1378 грн. 00 коп. покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 акціонерного товариства Ватутінський хлібокомбінат до ОСОБА_1 акціонерного товариства Укрінком про визнання договору недійсним відмовити повністю.

2. Судові витрати у складі судового збору в сумі 1378 грн. 00 коп. покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено та підписано - 20.10.2016.

Суддя С.В.Вінінков

Надр. 4 прим.

1-до справи

2-позивачу за адресою 20250, м. Ватутіне Черкаської області, вул. Транспортна, 33

3,4- відповідачу рекомендованим листом з повідомленням

- 93404, м. Сєвєродонецьк Луганської області, вул. Сметаніна, б. 3А

- 03040, м. Київ, а/с 162