ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 року Справа № 915/984/16

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області, у складі судді Семенчук Н.О.,

за участю представників позивача ОСОБА_1 дов. № 28 від 13.01.2016

за участю представника відповідача ОСОБА_2 - довіреність № 09-4-2-22/173 від 22.12.2015.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу,

За позовом: Публічного акціонерного товариств Українська залізниця (03680, м. Миколаїв, вул. Тверська, 5) в особі регіональної філії Одеська залізниця, 65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19,

До відповідача: Публічного акціонерного товариства Судноплавна компанія Укррічфлот (04071, м. Київ, вул. Електриків, 80) в особі філії Миколаївський річковий порт, 54058, м. Миколаїв, вул. Проектна, 1

про: стягнення 169 801,32 грн.

встановив

Публічне акціонерне товариство Українська залізниця в особі регіональної філії Одеська залізниця звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою в якій просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства Судноплавна компанія Укррічфлот заборгованості в розмірі 169 801,32 грн. з якої: 93 006,48 грн. плата за користування вагонами, 76 794,84 грн. збору за зберігання вантажу у вагонах.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 24.08.2012 між Одеською залізницею та ПрАТ Київ Дніпровське МППЗТ було укладено Договір про експлуатацію залізничної підїзної колії. В травні 2016 року на адресу «Миколаївського річкового порту» прибули вантажні вагони в кількості 54 з вантажем метал, які були затримані на станції Прибузька Херсонської дирекції залізничних перевезень Одеської залізниці, згідно наказу № 6 від 04.05.16, старшого диспетчера служби перевезень Одеської залізниці, у звязку з неприйняттям вагонів вантажовласником. Факт затримання вагонів підтверджується актами № 3 від 04.05.2015, про затримку вагонів на станції Прибузька Херсонської дирекції залізничних перевезень Одеської залізниці. Вантажоодержувача повідомлено про затримку вагонів 04.05.2016 о 12 год. 05 хв. на підставі повідомлення про затримку вагонів № 17 від 04.05.2016. Також на станції Прибузька було складено акти загальної форми № 326 від 04.05.2016 та № 338 від 07.05.2016 про відношення відповідальності за зберігання вантажу у вагонах на відповідача. Після прибуття вагонів на станції призначення Миколаїв Вантажний були складені відомості за користування вагонами по яким нараховано плату у розмірі 93 006,48 грн. та була складена накопичувальна картка про нарахування збору за зберігання вантажу у вагонах на загальну суму 76 794,84 грн. У звязку із затримкою вагонів по станції Прибузька Публічному акціонерному товариству Судноплавна компанія Укррічфлот нараховано заборгованості в розмірі 169 801,32 грн. з якої: 93 006,48 грн. плата за користування вагонами, 76 794,84 грн. збору за зберігання вантажу у вагонах, яку позивач просить суд стягнути з відповідача.

Відповідач у наданому відзиві на позовну заяву проти позовних вимог заперечує та просить суд у задоволенні позову відмовити. Посилається на те, що філія «Миколаївський річковий порт» АСК «Укррічфлот» жодного клопотання або заперечення на станцію «Миколаїв Вантажний» щодо відмови в прийнятті вагонів не направляло. Відповідно до витягу з Технічно розпорядчого акту станції Миколаїв - Вантажний, затверджений 19.11.2015р., загальна місткість колій парку Приймання станції Миколаїв-Вантажний становить 227 умовних вагонів, а колій Сортувального парку - 442 умовних вагонів (без урахування колії № 11, місткість якої становить 19 вагонів). Разом - 688 умовних вагонів. В той же час з довідки про наявність вагонів у парках станції Миколаїв-Вантажний з 01.05.2016р. по 07.05.2016р. на 08:00 та 20:00 вбачається, що станом на 08:00 год. 04.05.2016р. на станції Миколаїв-Вантажний знаходилося 381 вагонів (в тому числі на коліях парку приймання 93 вагонів, сортувальногопарку - 288 вагонів) із фактичної можливості прийняти 688 вагонів Вказаний факт свідчить, що станом 08:00 год. 04.05.2016 колії станції Миколаїв-Вантажний були заповнені лише на 55 % від власних максимальних можливостей. Отже, склалася ситуація створення штучних умов для затримки вагонів, що направлялися в Порт, на станції Прибузьке Одеської залізниці.Станція «Миколаїв-Вантажний» мала можливість та повинна була прийняти вагони, що направлялися на адресу Порту, згідно договірних відносин, що склалися між сторонами.

Відповідно ст. 77 ГПК України в судовому засіданні 03.10.2016 оголошувалась перерва.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

01.03.2012 між позивачем (далі Залізниця) та відповідачем (далі підприємство) був укладений Договір № 1401316 про організацію перевезень і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуг (далі Договір), відповідно до п. 1.1 якого предметом цього договору є надання залізницею вантажовласнику послуг, повязаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги.

Згідно п. 5.1 Договору, у разі настання обставин, через які одна із сторін не могла повністю або частково виконати зобовязання за цим договором (явища стихійного характеру, воєнні дії тощо), строк виконання договору відкладається на час дії цих обставин. Сторона, яка не може виконувати зобовязання за цим Договором через форс мажорні обставини, повинна терміново повідомити про це іншу сторону (п. 5.2 Договору).

24.08.2012 між Одеською залізницею та ПрАТ Київ Дніпровське МППЗТ було укладено Договір про експлуатацію залізничної підїзної колії № ДН-4/100, відповідно до пункту 1 якого визначено, що згідно зі Статутом залізниць України, Правилами перевезення вантажів і на умовах цього договору експлуатується підїзна колія, яка належить ПрАТ Київ Дніпровське МППЗТ, та примикає стрілкою № 60 до колії № 32 станції Миколаїв Вантажний Одеської залізниці і яка обслуговується локомотивом ПрАТ Київ Дніпровське МППЗТ. Межою підїзної колії є знак «Межа підїзної колії», який встановлено біля ізолюючого стику світлофору М-76.

Відповідно до пунктів 5 Договору № ДН-4/100, повідомлення про подачу вагонів передається по телефону за 2 години до подачі вагонів на колії сортувального парка, колії 11 або 15, 16 відправного парку станції Миколаїв Вантажний.

Згідно п. 6 Договору № ДН-4/100, вагони для підїзної колії подаються локомотивом залізниці на колії сортувального парку, колії 11 або 15, 16 відправного парку станції Миколаїв Вантажний, згідно вказівки маневрового диспетчера станції. Здавання вагонів провадиться на коліях сортувального парку, колії 11 або 15, 16 відправного парку станції Миколаїв Вантажний. Подальший рух вагонів виконується локомотивом ПрАТ Київ Дніпровське МППЗТ.

Згідно абз. 3 пункту 11 Договору, час перебування вагонів на підїздній колії обчислюється з моменту закінчення передавальних операцій при передачі вагонів Залізницею власнику колії до моменту закінчення цих операцій при поверненні Залізниці. У разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від власника колії або його контрагента складається акт загальної форми. В акті вказується час початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Загальний час, за який вноситься підприємством плата за користування вагонами включає час затримки з вини власника колії або його контрагентів та час перебування вагонів у безпосередньому розпорядженні.

У відповідності до п. 14 Договору, за умовами цього договору вагони подаються зокрема філії ПАТ Судноплавна компанія Укррічфлот Миколаївський річковий порт.

Пунктом 16 Договору встановлено, що підприємство сплачує залізниці плату: за користування вагонами (контейнерами) - згідно з Правилами користування вагонами і контейнерами та Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом.

Як вбачається з матеріалів справи, у травні 2016 року на адресу Публічного акціонерного товариства Судноплавна компанія Укррічфлот надійшли вагони з вантажем метал у складі потягу №3501 індекс 4151-101-4153, що прямував на станцію Миколаїв-Вантажний Одеської залізниці, які були затримані на станції Прибузька Херсонської дирекції залізничних перевезень Одеської залізниці згідно з наказом № 6 від 04.05.2016 (а.с. 22). Відповідно до наказу підстава для затримання: - неприйняття вантажовласником філією Судноплавна компанія Укррічфлот: - неможливість прийняття їх станцією Миколаїв - Вантажний.

Вантажоодержувача було повідомлено про затримку потягу № 3501 04.05.2016 о 12 год. 05 хв. на підставі повідомлення про затримку вагонів №17 від 04.05.2016 (а.с. 27).

Як наслідок, позивачем було нараховано відповідачу плату за користування вагонами з урахуванням часу затримки потягу на станції Прибузька Херсонської дирекції залізничних перевезень Одеської залізниці на підставі відомостей плати за користування вагонами (а.с. 31 - 38) у сумі 93 006,48 грн., які відповідач підписав із запереченнями.

Позивач на адресу відповідача направив претензію № 62 від 06.07.2016 року в якій зазначив, що по акту про затримку вагонів відповідачеві нарахована плата за користування вагонами на суму 93 006,48 грн. та збір за зберігання вантажів у вагонах в сумі 76 794,84 грн., які просить перерахувати позивачу (а.с. 51).

Відповідач у наданій відповіді № 1079 від 01.08.2016 на претензію відмовив у задоволенні вимог викладених в претензії № 62 від 06.07.2016 (а.с. 52).

У звязку з тим, що відповідач відмовляється добровільно сплатити плату за користування вагонами, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Спірні правовідносини, повязані з користуванням вагонами, нарахуванням плати за користування вагонами регулюються наступними положеннями законодавства.

Стаття 3 Закону України „Про залізничний транспорт встановлює, що законодавство про залізничний транспорт загального користування складається із законів України "Про транспорт", "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України, є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статтею 908 Цивільного кодексу України передбачено, що загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Частина 5 ст. 307 Господарського кодексу України також встановлює, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Відповідно до ст. 119 Статуту залізниць України за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати.

Згідно з п.1 Правил користування вагонами і контейнерами (ст. 119 - 126 Статуту залізниць України), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25 лютого 1999р. №113, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15 березня 1999р. за №165/3458, Правила користування вагонами і контейнерами визначають порядок і умови користування вагонами і контейнерами: парку залізниць України; парку залізниць інших держав; які належать підприємствам, організаціям, портам, установам і громадянам, а також орендовані ними (за час затримки на коліях залізниць загального користування).

Пунктом 2 Правил користування вагонами і контейнерами встановлено, що за користування вагонами і контейнерами вантажовідправники, вантажоодержувачі, власники підїзних колій, порти, організації, установи, фізичні особи - субєкти підприємницької діяльності (далі - вантажовласники) вносять плату.

Відповідно до п.3 Правил користування вагонами і контейнерами облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к, які складаються на підставі Памяток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45, Памяток про видачу/приймання контейнерів форми ГУ-45к, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами, Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а, Актів загальної форми ГУ-23.

За п.п. 9, 10, 12 Правил користування вагонами і контейнерами про затримку вагонів і контейнерів з вини вантажовласника на підходах до станції призначення залізниця видає наказ (додаток 4). Наказ підписується посадовою особою, визначеною начальником залізниці. Облік затриманих на підходах вагонів здійснюється станцією, на якій вони простоюють, на підставі акта про затримку вагонів, що складається станцією. Усі дані, вказані в цьому акті, передається станцією у «Повідомленні про затримку вагонів» (додаток 5) до інформаційно обчислювального центру залізниці та на станцію призначення. Акт про затримку вагонів складається у трьох екземплярах - один залишається на станції затримки і два додаються до перевізних документів. Станція призначення інформує вантажовласника про затримку вагонів з його вини, передаючи йому копію повідомлення про затримку вагонів не пізніше двох годин після його отримання (телефонограмою, телеграмою, поштовим звязком, через посильних, факсом або іншим способом, установленим начальником станції за погодженням з вантажовласником). Загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника. Час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година. Причини, які є підставою для нарахування плати за користування вагонами в разі затримки їх на підходах до припортових станцій призначення, зазначаються в актах про затримку вагонів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не наданий акт про затримку вагонів на станції Прибузька Херсонської дирекції залізничних перевезень Одеської залізниці на потяг № 3501 індекс 4151-101-4153 в якому б було зазначено підставу для нарахування плати за користування вагонами при його затримці на підходах до припортових станцій призначення, а наданий акт на потяг № 3502.

Пунктом 13 Правил користування вагонами і контейнерами визначено, що плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача 76 794,84 грн. збору за зберігання вантажу у вагонах.

Пунктом 16 Договору встановлено, що підприємство сплачує залізниці плату: інші збори і плати згідно Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом та вільних тарифів (Тарифного керівництва № 1).

Пункт 46 Статуту залізниць України встановлює, що одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами.

Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Відповідно до п. 5 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Мінтрансу України від 21.11.2000 року № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції 24.11.2000 року за № 866/5087 (з наступними змінами і доповненнями), якщо одержувач не вивіз вантаж з місця загального користування у терміни, встановлені статтею 46 Статуту, з нього стягується плата за зберігання вантажу, встановлена тарифом, незалежно від того, чиїми засобами здійснюється охорона вантажу.

Відповідно до п. 8 Правил зберігання вантажів збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).

Термін безоплатного зберігання обчислюється:

якщо на станції призначення вивантаження здійснюється засобами: залізниці - з 24-ої години дати вивантаження вантажів; одержувача - з 24-ої години дати подавання вагонів під вивантаження;

при переадресуванні - після двох годин з моменту повідомлення про прибуття вантажу;

при затримці - з моменту затримки.

Відповідно до п. 9 Правил зберігання вантажів за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Факт затримки вантажу засвідчується актом загальної форми.

Позивачем до позовної заяви не надано актів загальної форми на потяг № 3501 індекс 4151-101-4153 у яких було б засвідчено факт затримки вантажу, а надані акти загальної форми на потяг № 3502 (а.с. 28, 29).

Позивачем було нараховано відповідачу плату за зберігання вантажу у вагонах у сумі 76 794,84 грн. по накопичувальній картці № 13050772 від 13.05.2016 року, яку відповідач підписав із запереченнями (а.с.39).

Згідно зі ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Незважаючи на те, що при видачі наказу № 6 від 04.05.2016 позивачем вказана в якості причини затримки вагонів - неприйняття вагонів вантажовласником - філією Миколаївський річковий порт, позивач не надав господарському суду належних доказів того, що відповідач не приймав або відмовлявся від прийому вагонів.

Крім того, матеріали справи свідчать про те, що 04.05.2016 відповідач у листі № 715 та № 713 напроти звертався до начальника Херсонської дирекції залізничних перевезень Одеської залізниці та начальника станції Миколаїв-Вантажний Одеської залізниці з проханням підняти та подати потяг № 3501 індекс 4151-101-4153 під вивантаження.

Згідно Довідки про загальну наявність вагонів у парках станції Миколаїв Вантажний з 01.05.2016 по 07.05.2016 на 08:00 та 20:00 (а.с. 20), довідки про загальну наявність вагонів на станції Миколаїв Вантажний на 17:00 год (а.с. 19), Витягу з технічно розпорядчого акту станції Миколаїв Вантажний (а.с. 21), на станції призначення в наявності були вільні колії для приймання 04.05.2016 потягу № 3501.

Також, згідно довідки про переробну спроможність філії «Миколаївський річковий порт» в період з 30.04.2016 по 08.05.2016 (а.с. 17) та довідки про переробну спроможність філії «Миколаївський річковий порт» в період з 30.04.2016 по 08.05.2016 (а.с. 18), кількість вагонів відповідача які прибули на станцію «Миколаїв Вантажний» 04.05.2016 складає 0.

Враховуючи, що матеріалами справи не встановлено, та позивачем не доведено, що наявна вина відповідача в простої вагонів з 04.05.2016, та недоведено факту відсутності технічної можливості накопичування вагонів на станції призначення, то підстави для стягнення з відповідача плати за користування вагонами в сумі 93 006,48 грн. та плати за зберігання вантажу у вагонах у травні 2016 року у затриманому потязі по станції Прибузька Херсонської дирекції залізничних перевезень Одеської залізниці в сумі 76 794,84 грн. відсутні.

Частиною 5 ст. 49 ГПК України визначено, що - суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, 77, 82, 82-1, 84, 85 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 24.10.2016 року.

Суддя Н.О.Семенчук