ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2016 р.Справа № 916/4613/15
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Головея В.М.

Суддів: Гладишевої Т.Я., Савицького Я.Ф.,

при секретарі судового засідання Селиверстовій М.В.,

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 (за довіреністю), ОСОБА_2 (за довіреністю),

від відповідача ОСОБА_3 (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство безпеки «ЛЕГІОН»

на рішення господарського суду Одеської області від 13.05.2016

у справі № 916/4613/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство безпеки «ЛЕГІОН»

до Приватного акціонерного товариства страхової компанії «ТЕКОМ»

про стягнення 49 551,41 грн.

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 19.10.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Агентство безпеки «ЛЕГІОН» (далі Агентство безпеки, позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Приватного акціонерного товариства страхової компанії «ТЕКОМ» (далі Страхова компанія, відповідач) про стягнення 25 920,00 грн. страхового відшкодування, 12 425,87 грн. пені, 10 653,77 грн. інфляційних, 551,77 грн. трьох відсотків річних та 1 218,00 грн. судового збору.

Позов обґрунтований тим, що Агентство безпеки у визначений договором (укладений між сторонами у справі) строк звернулось до відповідача з відповідною заявою, де повідомило про настання страхового випадку та надало копії документів, які повинні додаватись при настанні страхового випадку, проте відповідач відмовив у сплаті страхового випадку, при цьому не зазначив, яким чином несвоєчасне повідомлення про настання страхового випадку, створило перешкоди в прийняті рішення про виплату страхового відшкодування.

Рішенням господарського суду Одеської області від 13.05.2016 у задоволенні позовних вимог Агентству безпеки відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що страховий випадок настав 16.05.2014, проте позивач, всупереч договірним зобов'язанням за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу №002-002 Д/Т/АТ не здійснив заходів належного повідомлення відповідача про настання страхового випадку та не здійснив своєчасних заходів, спрямованих на розшук зниклого транспортного засобу.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, Агентство безпеки звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило рішення скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Скаржник вважає, рішення незаконним та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, із неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи.

16.09.2016 від відповідача до Одеського апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він вважає, що рішення господарського суду винесене з повним дотриманням норм процесуального та матеріального права, а доводи викладені апелянтом в скарзі, безпідставними.

Представник позивача в судовому засіданні 21.09.2016 надала пояснення, якими підтримала доводи викладені в апеляційній скарзі та просила задовольнити останню.

В судовому засіданні 21.09.2016 представник відповідача, проти апеляційної скарги заперечувала та просила суд, рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія оголосила перерву в судовому засідання до 19.10.2016.

28.09.2016 до суду апеляційної інстанції від позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яке було задоволено судовою колегією, у звязку з чим, прийнято відповідну ухвалу від 29.09.2016.

В судовому засіданні 19.10.2016 представники сторін підтримали пояснення надані на попередньому судовому засіданні.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, заслухавши представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено господарським судом 04 березня 2014 року між Агентством безпеки (Страхувальник) та Страховою компанією (Страховик) було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу №002-002 Д/Т/АТ, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать чинному Законодавству України та повязані з володінням та/або користуванням та/або розпорядженням визначеним цим Договором (Частина 1) транспортним засобом (надалі - ТЗ), та/або додатковим обладнанням (надалі - ДО), встановленими на цьому ТЗ (надалі - Каско) (п. 1.1. договору).

Страховий випадок передбачена Договором подія (ризик, визначений Частиною 1 Договору), що відбулася в період дії Договору страхування, з настанням якої виникає обов'язок Страховика здійснити виплату страхового відшкодування Страхувальнику. Страховик, відповідно до умов та зобов'язань по даному Договору, в межах страхової суми визначеної цим Договором відшкодовує збиток, що виник внаслідок страхового випадку. Страховик також відшкодовує додаткові витрати, спричинені страховим випадком та передбачені обраною Програмою страхування, та зазначені в Частині 1 Договору (п.п. 3.1. 3.3. договору).

Приписами п.п. 4.3., 4.3.3. Договору встановлено, що страховим випадком не визнається подія за ризиком НЗ, яка відбулася внаслідок неповернення застрахованого ТЗ в оренду, прокат, підряд, лізинг або особою, що мала відповідний документ, що підтверджував право керування, користування, володіння чи розпорядження застрахованим ТЗ.

Згідно п.п.11.2., 11.2.4. Страхувальник зобов'язаний у триденний термін письмово повідомити страховика про суттєві зміни, що сталися з предметом страхування (зміна власника ТЗ, кузова, реєстраційного знаку, комплектності ТЗ, ДО; використання ТЗ як таксі або передача його в оренду; втрата свідоцтва про реєстрацію, ключів від ТЗ та засобів проти викрадення, пульту управління сигналізацією; поломки, заміни або демонтажу пристроїв проти викрадення та інших умов, що можуть вплинути на ступінь ризику, зазначених в заяві на страхування);

Пунктами 12, 12.1., 12.7., 12.8. Договору передбачено, при виникненні події, що в подальшому може бути кваліфікована як страховий випадок, Страхувальник або водій зобов'язані негайно, як тільки Страхувальнику (водію) стане відомо про такі події письмово повідомити Страховика не пізніше 3 (трьох) робочих днів з дати настання такої події, письмово оформити заяву на виплату страхового відшкодування.

Приписами п.13.1. Договору встановлено, що виплата страхового відшкодування проводиться Страховиком на підставі письмової заяви на виплату страхового відшкодування від Страхувальника та/або Вигодонабувача та страхового акту, що складається Страховиком.

У відповідності до п.13.2.7. Договору, у випадку незаконного заволодіння ТЗ Страхувальник повинен надати Страховику свідоцтво про реєстрацію ТЗ, повний комплект оригінальних ключів від ТЗ та засобів проти викрадення, за винятком випадків, коли вони були викрадені внаслідок розбійного нападу та/або пограбування, що підтверджено відповідними матеріалами компетентних органів. При невиконанні цієї умови Страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування.

Згідно п.п.15.1. Договору підставою для відмови Страховика у здійсненні страхового відшкодування є:

- подання Страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет страхування або про факт настання страхового випадку (п.15.1.3.);

- несвоєчасне повідомлення Страхувальником про настання страхового випадку згідно розділу 12 Частини 2 Договору, без поважних на це причин, або створення Страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків (п.15.1.5.);

- невиконання Страхувальником обовязків, передбачених умовами Правил та Договором (п.15.1.6.);

- ненадання/несвоєчасне надання Страхувальником документів, які необхідні для прийняття рішення щодо сплати страхового відшкодування, подання документів, оформлених з порушенням дійсних норм (підписання не уповноваженою особою, відсутність номеру, печатки чи дати, наявність виправлень) чи подання документів, які містять недостовірну інформацію щодо терміну, причин, обставин страхового випадку та розміру збитку (п.15.1.9).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов вищевказаного договору 13.03.2014 Агентство безпеки сплатило відповідачу страхову премію, що підтверджується платіжним дорученням №351 на суму 6 076,80 грн. (т. 1, а. с. 45).

08.05.2014 та 12.05.2014 наказами директора позивача №42/3-к та №43/1-к, для забезпечення безвідмовної та безаварійної роботи рухомого складу підприємства, застрахований автомобіль був закріплений за водіями-охоронниками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (т. 1, а.с. 56-57).

19.05.2014 на ім'я директора Агентства безпеки від начальника служби охорони позивача ОСОБА_6 надійшов рапорт в якому було зазначено, що 16.05.2014 о 07.00 годині наряд по охороні ЛЕП Південнодонбаська-Донбаська не здійснив черговий відзив (т.1, а.с. 59).

На підставі вищезазначеного рапорту наказом директора позивача №48 від 19.05.2014 було створено комісію для вивчення всіх обставин зникнення працівників і службового автомобіля підприємства.

За результатами роботи комісії було складено ОСОБА_3 від 19.05.2014, відповідно до якого комісія встановила, що наряд у складі 2-х осіб: ОСОБА_5 (охоронник) та ОСОБА_7 (охоронник) здійснюючи патрулювання охороняємого обєкту за встановленим маршрутом на службовому автомобілі НОМЕР_1 зранку о 7 годині не здійснив вихід на звязок.

Звязок із нарядом встановлено не було. При перевірці даних GPS про переміщення патрульного автомобіля, встановлено, що GPS сигнал пропав о 5-ої ранку 16.05.2014.

Начальниками охорони ОСОБА_6 та ОСОБА_8 було здійснено заходи з метою розшуку зниклого патруля та службового автомобіля, але встановити місцезнаходження працівників та автотранспорту не вдалося.

За встановленим, комісія рекомендувала звернутися до правоохоронних органів із відповідною заявою та до страхової компанії (т. 1, а.с. 61-62).

Як встановлено з витягу з кримінального провадження № 0001460, 19.05.2014, позивач звернувся до Ворошиловського районного відділу Донецького міського управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області із заявою щодо розшуку співробітників охоронного агентства гр. ОСОБА_4 і ОСОБА_5, у звязку з чим, до ЄРДР 19.05.2014 було внесено відомості щодо реєстрації кримінального провадження за заявою ОСОБА_6 (начальника служби охорони позивача) за правовою кваліфікацією ст.115 ч.2 п.1 Кримінального кодексу України, а саме, умисне вбивство двох або більше осіб.

22.05.2014 Агентством безпеки було вручено Страховій компанії письмове повідомлення (вх.№343 від 21.05.2014), в якому страхову компанію було повідомлено про зникнення застрахованого транспортного засобу, про звернення до правоохоронних органів із вимогою про здійснення заходів щодо розшуку зниклого транспортного засобу, а також з вимогою визнати зазначену подію страховим випадком, надати перелік документів, необхідних для підтвердження страхового випадку, а також виплати страхове відшкодування (т. 1, а.с. 49).

23.05.2014 відповідачем було отримано та зареєстровано заяву позивача від 22.05.2014 із доданими до неї засвідченими копіями документів (Додаток № 1) (т.1, а.с.47-48).

Згодом, на адресу Агентства безпеки надійшов лист Страхової компанії №44 від 29.05.2014 про необхідність надання інформації та документів, які включають в себе, але не обмежуються переліком, наведеним в листі (т. 1, а.с. 69).

26.06.2014 позивач звернувся до Ворошиловського районного відділу Донецького міського управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області із заявою щодо розшуку зниклого автомобіля НОМЕР_1 охоронного агентства ТОВ «Агентство безпеки «Легіон».

Як встановлено з витягу з кримінального провадження №0001839 до ЄРДР 26.06.2014 було внесено відомості щодо реєстрації кримінального провадження за заявою ОСОБА_9 за правовою кваліфікацією ч.1 ст.289 Кримінального кодексу України, а саме, незаконне заволодіння транспортним засобом (т. 1, а.с. 63).

16.07.2014 на адресу позивача від відповідача надійшов лист №50 про необхідність надання інформації та документів, які включають в себе, але не обмежуються переліком, наведеним в листі (т. 1, а.с. 70).

За результатом розгляду листів відповідача №44 від 29.05.2014 та №50 від 16.07.2014 позивачем 05.09.2014 за №453 було надано відповідь з наданням запрошених документів, але не всіх, а лише тих, які були в наявності (т.1, а.с. 50-51).

06.10.2014 на адресу позивача знов надійшов лист відповідача № 240 про надання документів та інформації, який за своїм змістом є тотожним листам відповідача №44 від 29.05.2014 та №50 від 16.07.2014 (т.1, а.с. 71-72).

У відповідь на зазначений лист позивач листом № 539 від 20.10.2014 повідомив відповідача, що попередніми листами він вже надавав інформацію щодо відомих йому та наявних обставин незаконного заволодіння невідомими особами застрахованим транспортним засобом позивача (ВАЗ 212140-120-40, легковий універсал, з державним номером АН0787ВС, 2012 р.в.). Крім цього, позивач повідомив, що надання оригіналу свідоцтва про реєстрацію зниклого автотранспортного засобу не вбачається за можливе через перебування цього документу у водія-охоронника ОСОБА_7 (т. 1,а.с. 53-54).

Листом №630/14 від 17.11.2014 відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування наземного транспортного засобу позивача за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу №002-002 Д/Т/АТ (т. 1, а.с. 67-68).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, однією з яких є договір (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобовязання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін в силу положень ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства (ст.6 Закону України «Про страхування»).

Стаття 8 Закону України «Про страхування» визначає наступні терміни та поняття:

Страховий ризик певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Страховий випадок подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно з ч.1 статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.989 Цивільного кодексу України та п.2 ч.1 ст.21 Закону України «Про страхування» страхувальник зобов'язаний при укладенні договору страхування надати страховикові інформацію про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, і надалі інформувати його про будь-які зміни страхового ризику.

Згідно зі ст.25 Закону України «Про страхування» страховик має робити запити про відомості, пов'язані із страховим випадком, до правоохоронних органів, банків, медичних закладів та інших підприємств, установ і організацій, що володіють інформацією про обставини страхового випадку, а також можуть самостійно з'ясовувати причини та обставини страхового випадку.

Дана норма безпосередньо кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ст.988 Цивільного кодексу України та ст.20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

З матеріалів справи вбачається та вірно встановлено господарським судом, що страховий випадок настав 16.05.2014, проте, позивач, всупереч договірним зобов'язанням за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу №002-002 Д/Т/АТ, а саме п. п.12.7., 12.8. не здійснив заходів належного повідомлення відповідача про настання страхового випадку та не здійснив своєчасних заходів, спрямованих на розшук зниклого транспортного засобу.

Приймаючи до уваги викладене, судова колегія погоджується з висновком господарського суду про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування в розмірі 25 920,00 грн., адже дана вимога є необґрунтованою.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача сумі пені, інфляційних та трьох відсотків річних, то судова колегія зазначає, що суд першої інстанції правомірно відмовив в цій частині задоволення позову, адже дані вимоги є похідними від основної вимоги позивача, в задоволенні якої судом було відмовлено.

Наведені скаржником у апеляційній скарзі доводи, не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Перевіряючи згідно приписів ст.101 ГПК України законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в повному обсягу, тобто не тільки на підставах викладених у апеляційній скарзі, судова колегія не встановила будь-яких порушень норм матеріального і процесуального права з боку місцевого суду і вважає, що зроблені судом висновки відповідають фактичним обставинам справи, наявним в ній доказам та приписам чинного законодавства.

З огляду на викладене судова колегія не вбачає будь-яких передбачених ст.104 ГПК України правових підстав для скасування рішення місцевого суду.

Керуючись ст. 99, 101-105 ГПК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Одеської області від 13.05.2016 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Головей В.М.

Судді: Гладишева Т.Я.

ОСОБА_10