КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2016 р. Справа№ 910/19055/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Власова Ю.Л.

суддів: Майданевича А.Г.

Корсакової Г.В.

при секретарі судового засідання Вага В.В.

за участю представників:

від Позивача: Курбак Ж.Б.

від Відповідача 1: Гаріна О.А., Бахмут Л.М.

від Відповідача 2: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рено" на рішення Господарського суду м. Києва від 27.07.2016р. у справі №910/19055/15 (суддя Босий В.П.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рено"

до 1) Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг"

про визнання поруки за договором №185 від 20.08.2007р. припиненою

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Відповідача 1 про визнання договору поруки №185 від 20.08.2007р. припиненим.

Рішенням господарського суду міста Києва від 29.09.2015р. у справі №910/19055/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.02.2016 р., в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.04.2016р. рішення господарського суду міста Києва від 29.09.2015р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.02.2016р. скасовано, а справу №910/19055/15 передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.07.2016р. у справі №910/19055/15 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивоване тим, що Позивачем не було доведено належними засобами доказування, що порука за договором поруки припинилася внаслідок збільшення Відповідачем розміру відповідальності Позивача, як поручителя, та не отримання його згоди на таке збільшення, а тому в позові слід відмовити в повному обсязі.

Не погодившись із вказаним рішенням, Позивач звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки, викладені у рішенні місцевого суду, не відповідають обставинам справи. Місцевим судом порушено норми матеріального права. Так суд не звернув увагу на заперечення Позивача, що останній не давав своєї згоди на внесення змін до кредитного договору щодо відстрочення виконання зобов'язання, внаслідок чого збільшився період, за який нараховуються проценти. Крім того, зборами учасників скаржника приймалось рішення про надання згоди на внесення змін до договору про не відновлювальну кредитну лінію №44-01-7 від 20.08.2007р. щодо відстрочення виконання, а саме продовження терміну дії договору до 30.06.2018р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.08.2016р. апеляційну скаргу Позивача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 27.09.2016р.

Розпорядженням №09-52/4972/16 від 21.09.2016р. у зв'язку із звільненням у відставку та припиненням повноважень судді ОСОБА_1., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), призначено повторний автоматизований розподіл справи, відповідно до якого апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Власова Ю.Л., суддів Майданевича А.Г., Корсакової Г.В.

Наказом в.о. голови Київського апеляційного господарського суду №96-а від 21.09.2016р. суддя Власов Ю.Л. направлений у відрядження з 26.09.2016р. по 30.09.2016р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.09.2016р. апеляційну скаргу прийнято до провадження визначеним складом суду та призначено до розгляду на 18.10.2016р.

27.09.2016р. Відповідач 1 подав до суду письмові пояснення у справі, в яких просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, суд встановив:

20.08.2007р. між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 був укладений договір про відновлювальну кредитну лінію №44-01-07, згідно з умовами якого Відповідач 1 відкриває Відповідачу 2 відновлювальну кредитну лінію, а Відповідач 2 зобов'язується повернути отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти та сплатити за користування кредитними коштами відсотки.

Відповідно до п.2.4. договору Відповідач 2 зобов'язувався повернути кредитні грошові кошти до 13.08.2008р.

20.08.2007р. між Позивачем та Відповідачем 1 був укладений договір поруки №185, відповідно до п.1.1 якого Позивач зобов'язується перед Відповідачем 1 відповідати в повному обсязі за своєчасне і повне виконання Відповідачем 2 зобов'язань за договором про відновлювальну кредитну лінію №44-01-07 від 20.08.2007р., укладеним між Відповідачами.

Відповідно до п.1.3 договору поруки Позивач свідчить, що він ознайомлений з кредитним договором і згоден з його умовами.

Згідно з п.2.2 договору поруки Позивач відповідає перед Відповідачем 1 в тому ж обсязі, що і Відповідач 2, в т.ч. по основному боргу, сплаті щомісячних процентів і підвищених процентів, оплаті комісійного збору, оплати неустойки по основному боргу і процентах, а також по відшкодуванню всіх збитків.

Відповідно до п.2.5 договору поруки виконання зобов'язань Позивачем по даному договору є безумовним. Згідно з п.4.4 договору поруки внесення змін та доповнень в кредитний договір, внаслідок яких збільшується об'єм відповідальності Позивача, не допускається без згоди з Позивачем.

Додатковими угодами до договору поруки сторони вносили зміни в частині суми боргу за договором не відновлювальної кредитної лінії.

13.06.2014р. рішенням загальних зборів учасників Позивача, оформленого протоколом №8, було прийнято рішення про надання згоди на внесення змін до іпотечного договору №6711/0807 від 20.08.2007р. та договору поруки у зв'язку із продовженням терміну дії кредитного договору до 30.06.2018р.

Вказане рішення прийнято єдиним учасником Позивача, який володіє 100% статутного капіталу, є чинним та не оскаржене в судовому порядку.

27.06.2014р. між Відповідачем 2 та Відповідачем 1 була укладена додаткова угода №27 до договору про невідновлювальну кредитну лінію, відповідно до якої Відповідач 1 відкриває Відповідачу 2 невідновлювальну кредитну лінію, а Відповідач 2 зобов'язується повернути отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти до 29.06.2018р. згідно з графіком погашення кредиту і сплатити за користування кредитними коштами проценти відповідно до розділу 3 цього договору.

Сторони домовились викласти п.3.1 договору в новій редакції «позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними коштами у валюті кредиту за процентними ставками за користування кредитними коштами, які обліковуються на рахунках: 10%; 12,7% з 30.10.2013р. до строку повернення кредиту, зазначеного в п.1.1. цього договору та 25,4% річних за період з терміну повернення кредиту, що зазначений в п.1.1. цього договору, а також у випадках порушення строків повернення кредитних коштів, що вказані в п. 4.5, 6.1 цього договору, до дня фактичного погашення заборгованості за кредитом.».

Скасовуючи рішення господарського суду міста Києва від 29.09.2015р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.02.2016р. у справі №910/19055/15 Вищий господарський суд України в своїй постанові від 20.04.2016р. зазначив, що суди попередніх інстанцій дійшовши висновку, що обсяг відповідальності Позивача не збільшився, не зазначили в оскаржуваних рішенні та постанові яким чином зміна умов кредитного договору вплинула на зміну обсягу відповідальності поручителя за договором поруки з урахуванням, в тому числі, ч.4 ст.559 Цивільного кодексу України. Тобто, судами попередніх інстанцій в порушення вимог ст.43 Господарського процесуального кодексу України, не обґрунтовано з посиланням на матеріали справи та фактичні обставини справи зміну обсягу відповідальності позивача внаслідок укладення без його згоди додаткової угоди №27 до кредитного договору, при цьому, твердження судів стосовно того, що за попередньою додатковою угодою № 16 у випадку несвоєчасного повернення кредиту до 30.06.2014р. боржник сплачував би 25,4% до фактичного погашення кредиту, а за угодою №27 розмір процентів залишається 10% та 12,7% до 29.06.2018р. є непереконливим, оскільки необхідним є з'ясування чи не відбулось збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами, враховуючи зокрема і те, що відповідальність поручителя збільшується навіть тоді, коли змінені умови основного зобов'язання ще не потягли, але можуть потягти відповідні негативні наслідки для нього.

З огляду на зазначене, передчасними є і твердження судів про те, що з огляду на звернення Відповідача 1 до Центрально-Міського суду м. Кривого Рогу з позовом до Відповідача 2, Позивача, ОСОБА_2., ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості, фактичного збільшення дії кредитного договору не відбулось, як і не відбулось фактичного збільшення обсягу відповідальності, оскільки зміна основного зобов'язання без згоди поручителя, як підстава для припинення поруки згідно імперативних приписів ст.559 Цивільного кодексу України не поставлена законодавцем у залежність від вчинення тих чи інших дій банком у випадку дострокового звернення до суду про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, строк повернення кредиту за яким збільшено додатковою угодою без отримання на те згоди поручителя. При цьому, як вірно зазначає заявник касаційної скарги, матеріали справи не містять документів, які б свідчили про винесення рішення у даній справі.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга апеляційна скарга Позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як на підставу позову та апеляційної скарги Позивач вказує на обставину, що внаслідок укладення додаткової угоди №27 від 27.06.2014р. до кредитного договору обсяг відповідальності його як поручителя за договором поруки збільшився у зв'язку зі збільшенням періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами, при цьому свою згоду на укладення такої додаткової угоди Позивач не надавав.

Проте, апеляційний господарський суд не може погодитись з даними доводами, виходячи з наступного.

Згідно з ст.553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до ст.559 Цивільного кодексу України (в редакції діючій на момент виникнення спірних правовідносин) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Згідно з п.4.4 договору поруки внесення змін та доповнень до кредитного договору, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності Позивача, не допускається без погодження з Позивачем.

З вказаних норм та правоположень вбачається, що для внесення змін до кредитного договору, якими збільшується обсяг відповідальності поручителя, потрібна його згода, в противному випадку порука припиняється.

Як встановлено судом, 13.06.2014р. рішенням загальних зборів учасників Позивача, оформленим протоколом №8, було надано згоду на внесення змін до іпотечного договору №6711/0807 від 20.08.2007р. та договору поруки у зв'язку із продовженням терміну дії кредитного договору до 30.06.2018р.

Як встановлено судом, 27.06.2014р. між Відповідачем 2 та Відповідачем 1 була укладена додаткова угода №27 до кредитного договору, відповідно до якої сторони продовжили строк повернення Відповідачем 2 отриманого кредиту до 29.06.2018р.

За вказаних обставин вбачається, що Позивачем, в особі його вищого органу управління - загальних зборів, було погоджено внесення змін до договору поруки у зв'язку із продовженням терміну дії вказаного кредитного договору до 30.06.2018р., тому місцевий суд дійшов правильного висновку, що Позивач був згоден на внесення змін до кредитного договору та збільшення обсягу його відповідальності за договором поруки.

Судом не приймаються до уваги доводи Позивача, що вказаним рішенням загальних зборів було надано згоду на внесення змін до договору поруки у зв'язку із продовженням терміну дії кредитного договору до 30.06.2018р., а не продовження строку виконання зобов'язання з повернення кредиту, оскільки зі змісту кредитного договору, рішення загальних зборів учасників Позивача вбачається, що термін дії кредитного договору та строк повернення кредиту співпадають.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції згідно з ст.104 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.32-34, 36, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рено" на рішення Господарського суду м. Києва від 27.07.2016р. у справі №910/19055/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 27.07.2016р. у справі №910/19055/15 залишити без змін.

Головуючий суддя Ю.Л. Власов

Судді А.Г. Майданевич

Г.В. Корсакова