РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2016Справа №910/14700/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз Збут"
до Комплексу відпочинку "Пуща-Водиця" Державного управління справами
про стягнення 43 021,70 грн.

Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача Волощук П.Ю. (дов. № 74 від 09.06.2016 року)
від відповідача Савчук О.Ю. (дов. № 63/6 від 25.02.2016 року)

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 25 жовтня 2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз Збут" (надалі по тексту - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Комплексу відпочинку "Пуща-Водиця" Державного управління справами (надалі по тексту - відповідач) про стягнення 737 991,17 грн., в тому числі 512 425,73 грн. основного боргу, 182 543,74 грн. пені, 13 588,58 грн. 3 % річних, 29 433,12 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Типовим договором на постачання природного газу за регульованим тарифом № 2015/ТП-БО-9090092 від 28.08.2015 року в частині здійснення повної та своєчасної оплати поставленого природного газу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.08.2016 року порушено провадження у справі № 910/14700/16 та призначено справу до розгляду на 15.09.2016 року.

30.08.2016 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

07.09.2016 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 15.09.2016 року представник позивача подав клопотання про продовження строків розгляду спору.

Розглянувши подане позивачем 15.09.2016 року клопотання про продовження строків розгляду спору, суд приходить до висновку про його задоволення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.09.2016 року розгляд справи було відкладено на 13.10.2016 року, у зв'язку з неявкою відповідача, поданим клопотанням про відкладення розгляду справи та необхідністю подання додаткових доказів у справі.

13.10.2016 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 13.10.2016 року представник позивача не заперечив проти поданого клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 13.10.2016 року винесено ухвалу про відкладення розгляду справи на 25.10.2016 року.

У судовому засіданні 25.10.2016 року представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог. Відповідно до поданої заяви позивач просив стягнути з відповідача 13 588,58 грн. 3 % річних, 29 433,12 грн. інфляційних втрат.

Враховуючи норми статті 22 Господарського процесуального кодексу України, а також те, що дана дія не суперечить законодавству та не порушує чиїх-небудь прав і охоронюваних законом інтересів суд приймає до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог.

Відповідно до пункту 3.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Представник відповідача у судовому засіданні 25.10.2016 року надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких не заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог.

Розглянувши подані матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

28.08.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз Збут" (постачальник), Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» (газорозподільне/газотранспортне підприємство) та Комплексом відпочинку "Пуща-Водиця" Державного управління справами (споживач) укладено Типовий договір на постачання природного газу за регульованим тарифом № 2015/ТП-БО-9090092 (далі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1. Договору постачальник постачає природний газ споживачеві в обсягах і порядку, передбаченому договором для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених Договором.

Згідно з пунктом 3.6 Договору, послуги з постачання газу підтверджуються підписаним постачальником та споживачем актом приймання-передачі газу, що оформлюється на підставі акту про фактичний обсяг спожитого газу за розрахунковий період, складеного споживачем та газорозподільним/газотранспортним підприємством.

Пунктом 4.1. Договору сторони погодили, що розрахунки за реалізований газ здійснюються за цінами та тарифами, що встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг.

Сума до сплати за 1000 куб.м. природного газу складає 8 976,36 грн. (пункт 4.2 Договору).

Згідно з пунктом 4.6. Договору оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється споживачем на умовах щомісячної 100 % попередньої оплати договірного обсягу постачання газу. У випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 5 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Відповідно до пункту 10.1. Договору договір набирає чинності з 01.07.2015 року та укладається на строк до 31.12.2015 року.

В подальшому між сторонами було укладено Додаткові угоди до Договору, відповідно до яких сторони змінювали порядок розрахунків, обсяги поставки та строк дії Договору.

На виконання умов Договору, позивач, протягом липня 2015 року - березня 2016 року поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 1 000 401,29 грн., що підтверджується актами прийому-передачі газу за вказаний період, а саме:

- № КОЗ00000482 від 31.07.2016 року на суму 215 082,55 грн.;

- № КОЗ00001178 від 31.08.2015 року на суму 115 032,05 грн.;

- № КОЗ00002556 від 30.09.2015 року на суму 19 667,21 грн.;

- № КОЗ00003337 від 31.10.2015 року на суму 99 449,11 грн.;

- № КОЗ00005983 від 30.11.2015 року на суму 65 383,81 грн.;

- № КОЗ00010210 від 31.12.2015 року на суму 171 798,58 грн.;

- № КОЗ00000320 від 31.01.2016 року на суму 219 495,60 грн.;

- № КОЗ00004349 від 29.02.2016 року на суму 67 163,29 грн.;

- № КОЗ00009162 від 31.03.2016 року на суму 27 329,11 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, в порушення умов Договору, свої зобов'язання щодо оплати вартості природного газу виконав з простроченням платежів, внаслідок чого позивач просить стягнути з відповідача 13 588,58 грн. 3 % річних, 29 433,12 грн. інфляційних втрат.

Відповідач не заперечував проти стягнення з нього 13 588,58 грн. 3 % річних, 29 433,12 грн. інфляційних втрат.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частинами 1, 6 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб'єктами господарювання товарів негосподарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться і у статті 712 Цивільного кодексу України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань.

Судом встановлено, що позивач взяті на себе зобов'язання щодо поставки природного газу виконав належним чином, зауважень щодо поставки продукції від відповідача не надходило, що підтверджується актами прийому-передачі газу, які підписані уповноваженими особами та скріплені печатками сторін (належним чином засвідчені копії містяться в матеріалах справи).

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов Договору, у визначені строки оплату за поставлений позивачем природний газ не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

В зв'язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті коштів за Договором, позивач просить суд стягнути з відповідача 13 588,58 грн. 3 % річних, 29 433,12 грн. інфляційних втрат.

За приписами статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд погоджується з обґрунтованим розрахунком інфляційних втрат та 3 % річних, що наданий позивачем, отже вимоги про стягнення 13 588,58 грн. 3 % річних та 29 433,12 грн. інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Таким чином, відшкодування судових витрат відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 4, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз Збут" задовольнити.

2.Стягнути з Комплексу відпочинку "Пуща-Водиця" Державного управління справами (04114, м. Київ, вулиця Вишгородська, будинок 150, ідентифікаційний код 34477817) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз Збут" (04108, м. Київ, проспект Свободи, 2-Г, літ. А, ідентифікаційний код 39592941) 13 588 (тринадцять тисяч пятсот вісімдесят вісім) грн. 58 коп. 3 % річних, 29 433 (двадцять дев'ять тисяч чотириста тридцять три) грн. 12 коп. інфляційних втрат, 11 069 (одинадцять тисяч шістдесят дев'ять) грн. 87 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 26.10.2016

Суддя С.В. Стасюк