ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2016 р.Справа № 916/2259/16

За позовом: Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Одесагаз-Постачання

про стягнення 244105,24грн.

Суддя: Малярчук І.А.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, згідно довіреності №14-182 від 15.07.2014р.

від відповідача: ОСОБА_2, згідно довіреності №21/р8-009 від 04.01.2016р.

В судовому засіданні 18.10.2016р. приймали участь:

від позивача: ОСОБА_1, згідно довіреності №14-182 від 15.07.2014р.

від відповідача: ОСОБА_2, згідно довіреності №21/р8-009 від 04.01.2016р.

Суть спору: про стягнення з ТОВ „Одесагаз-Постачання на користь ПАТ „НАК „Нафтогаз України 15219,49грн. індексу інфляції за вересень 2015р., 214618,95грн. пені загалом за період з 20.08.2015р. по 25.01.2016р., 14266,80грн. три проценти річних загалом за період з 20.08.2015р. по 25.01.2016р.

Позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі, подав заперечення на відзив від 27.09.2016р. за вх.№23513/16, в обґрунтування позовних вимог зазначає, що 25.06.2015р. між ПАТ „НАК „Нафтогаз України та ТОВ „Одесагаз-Постачання було укладено договір №15-780-Б купівлі-продажу природного газу, відповідно до умов якого позивач поставив у 2015р. відповідачу природний газ на загальну суму 71316023,28грн., за який відповідач розрахувався, але не вчасно, з огляду на що позивач нарахував до стягнення з відповідача пеню, індекс інфляції, три проценти річних. Позивач заперечує з приводу заявленого відповідачем клопотання щодо розміру пені, оскільки, на його думку. відсутність коштів не є підставою для зменшення розміру штрафних санкцій.

Відповідач подав відзив на позов від 20.09.2016р. за вх.№22879/16, додаткові пояснення до нього від 13.10.2016р. за вх.№25047/16, де вказує, що позов визнає частково на суму 13597,91грн. три проценти річних, 2021,14грн. пені. При цьому, відповідач вважає, що позивачем помилково розраховувалась пеня, три проценти річних у дні, в яких здійснювались проплати, оскільки це не узгоджується із п.1.9. Постанови Пленуму ВГСУ №14 від 17.12.2013р. „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань, з огляду на що відповідач навів контррозрахунок пені, згідно якого сума пені складає 202113,78грн., 3% річних 13597,91грн. Відповідач у відзиві також виклав клопотання про зменшення розміру пені до сум 2021,14грн., посилаючись на фінансові труднощі через несвоєчасні оплати споживачами вартості газу на його користь. При цьому, відповідач вважає інфляційні витрати нарахованими безпідставно, так як індекс інфляції нараховується за весь місяць, а не за декілька днів, тоді як оплати відповідачем проводилися майже кожного місяця.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне:

25.06.2015р. між ПАТ „НАК „Нафтогаз України (продавець) та ТОВ „Одесагаз-Постачання (покупець) укладено договір №15-780-Б на купівлю-продаж природного газу, відповідно до умов якого продавець зобовязується передати у власність покупця у 2015 році природний газ, а покупець зобовязується прийняти та оплатити газ на умовах договору. Газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації установам і організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів. Продавець передає покупцеві у період з 01.07.2015р. по 31.12.2015р. газ в обсязі до 11890тис.куб.м. (п.п.1.1., 1.2., 2.1. договору).

За умовами пунктів 5.1., 5.2. договору №15-780-Б від 25.06.2015р. ціна (граничний рівень ціни) на природний газ встановлюється НКРЕКП. Ціна за 1000куб.м. природного газу на момент укладення договору становить 6600грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом, крім того податок на додану вартість за ставкою 20%. До сплати ціна за 1000куб.м. газу 6600грн., крім того ПДВ 20% - 1320грн., усього з ПДВ 7920грн.

Відповідно до п.6.1. договору №15-780-Б від 25.06.2015р. оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

У п.7.2. договору №15-780-Б від 25.06.2015р. сторони погодили, що у разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині реалізації газу, покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за договором природного газу, покупець зобовязується (крім суми заборгованості) сплатити продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п.6.1.).

Згідно розділу XI договору №15-780-Б від 25.06.2015р. він діє в частині реалізації газу до 31.12.2015р.. а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення.

У додатковій угоді №1 від 28.10.2015р. №15-780-Б від 25.06.2015р. сторони погодили, що ціна за 1000куб.м. природного газу з 01.11.2015р. становить 6469,63грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом, крім того податок на додану вартість за ставкою 20%. До сплати ціна за 1000куб.м. газу 6469,63грн., крім того ПДВ 20% - 1293,93грн., усього з ПДВ 7763,56грн.

25.11.2015р. ПАТ „НАК „Нафтогаз України та ТОВ „Одесагаз-Постачання уклали додаткову угоду №3 до договору №15-780-Б від 25.06.2015р., відповідно до якої ціна за 1000куб.м. природного газу з 01.12.2015р. становить 6474грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом, крім того податок на додану вартість за ставкою 20%. До сплати ціна за 1000куб.м. газу 6474грн., крім того ПДВ 20% - 1294,80грн., усього з ПДВ 7768,80грн.

На виконання умов договору №15-780-Б від 25.06.2015р. позивач продавав у 2015 році відповідачу газ, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.07.2015р. на суму 910697,04грн., від 31.08.2015р. на суму 816314,40грн., від 30.09.2015р. на суму 904448,16грн., від 31.10.2015р. на суму 8583901,92грн., від 30.11.2015р. на суму 23432135,52грн., від 31.12.2015р. на суму 36668526,24грн.

Як свідчить довідка ПАТ АБ „Укргазбанк №05197/13-22-579 від 28.09.2016р. відповідач повністю розрахувався із позивачем за отриманий по договору №15-780-Б від 25.06.2015р. газ.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи документи, подані сторонами докази та викладені ними правові позиції, суд вважає заявлені ПАТ „НАК „Нафтогаз України позовні вимоги про стягнення з ТОВ „Одесагаз-Постачання 15219,49грн. індексу інфляції, 214618,95грн. пені, 14266,80грн. три проценти річних частково правомірними, такими, що відповідають дійсними обставинам справи з огляду на наступні положення законодавства.

Статтею 655 Цивільного Кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (п.1 ст.656 Цивільного Кодексу України).

Відповідно до ст.663, пп.1), 2) ч.1 п.1 ст.664 Цивільного Кодексу України Продавець зобовязаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Обовязок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлено обовязок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Пунктом 1 ст.691 Цивільного Кодексу України визначено, що покупець зобовязаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами (п.п.1, 2, 3 ст.692 Цивільного Кодексу України).

Положеннями ч.1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення 214618,95грн. пені загалом за період з 20.08.2015р. по 25.01.2016р.

За положеннями ч.1 ст.199 ГК України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

У відповідності до приписів ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобовязань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Пунктом 1 ст.547 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин, щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до п.п.1, 2 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п.1.9. Постанови Пленуму ВГСУ №14 від 17.12.2013р. „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Суд, перевіривши розрахунок пені, зроблений позивачем встановив, що його зроблено вірно, у дні, в які відповідачем здійснювались часткові проплати та відповідно частково зменшувалася сума боргу, пеня нараховувалась лише на суму, яка залишилась несплаченою, з підстав чого суд не приймає контррозрахунок пені, зроблений відповідачем.

Доводячи суду наявність важкого фінансового становища відповідач подав до справи звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 1 півріччя 2016р., договір про відновлювану кредитну лінію №290416/03-КЮ від 29.04.2016р., довідки про стан заборгованості по пільгам та субсидіям за період з грудня 2015р. по серпень 2016р., довідки про стан заборгованості установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів станом на 10.02.2016р., 10.05.2016р., 10.10.2016р.

Згідно з ч.1 ст.233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

У п.3.17.4. Постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011р. „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

Частина 2 ст.218 ГК України передбачає, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто, надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Частиною 4 ст.13 Конституції України визначено, що держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Отже, врахуванням того, що ТОВ „Одессагаз-Постачання визначено постачальником газу для потреб державних установ та населення, які невчасно розраховуються за отриманий газ, несвоєчасне виділення державних дотаційних коштів на покриття повної вартості купованого відповідачем газу, вжиття відповідачем заходів щодо часткової постійної проплати придбаного у позивача газу, суд вважає за можливе вдвічі зменшити заявлену до стягнення пеню, у звязку з чим стягненню з відповідача підлягає 107309,47грн. пені загалом за період з 20.08.2015р. по 25.01.2016р.

Також, позивачем, у звязку з несвоєчасністю оплати відповідачем отриманого газу, нараховано до стягнення з відповідача 15219,49грн. індексу інфляції за вересень 2015р., 14266,80грн. три проценти річних загалом за період з 20.08.2015р. по 25.01.2016р.

У відповідності до п.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно абз.5, 6 п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 „Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Перевіривши зроблений позивачем розрахунок індексу інфляції, суд встановив, що позивачем неправомірно нараховано індекс інфляції за вересень 2015р. на заборгованість в сумі 661716,80грн., яка існувала в період з 20.08.2015р. по 31.08.2015р., так як у вересні вже цієї суми заборгованості не інсувало вона зменшилась за рахунок часткової проплати та сума заборгованості була іншою.

З врахуванням того, що суд не вправі самостійно враховувати в розрахунку періоди нарахування індексу інфляції, крім тих, що визначені позивачем, та застосувати дійсну заборгованість в такі періоди, суд відмовляє позивачу у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача 15219,49грн. індексу інфляції на вересень 2015р.

Перевіривши розрахунок трьох процентів річних, приведений позивачем, суд встановив, що його зроблено вірно, у дні, в які відповідачем здійснювались часткові проплати та відповідно частково зменшувалася сума боргу, три проценти річних нараховувались лише на суму, яка залишилась несплаченою, з підстав чого суд повністю задовольняє позовну вимогу позивача про стягнення з відповідача 14266,80грн. три проценти річних загалом за період з 20.08.2015р. по 25.01.2016р.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст.43 ГПК України).

Враховуючи вищевикладене, та те, що позовні вимоги є частково доведеними та обґрунтованими, вони підлягають судом частковому задоволенню, та стягненню з відповідача підлягає 107309,47грн. пені за період з 20.08.2015р. по 25.01.2016р., 14266,80грн. три проценти річних. В решті частині позовні вимоги позивача задоволенню судом не підлягають.

Згідно ст.49 ГПК України витрати позивача, понесені на сплату судового збору за розгляд судом даної справи в сумі 3433,28грн., відшкодовуються платнику за рахунок відповідача з врахуванням часткового задоволення позовних вимог в сумі загалом 121576,27грн.

Керуючись ст.ст.49, 82- 85 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позов ПАТ „НАК „Нафтогаз України частково.

2. Стягнути з Товариства з обмежено відповідальністю „Одесагаз-Постачання (65003, м. Одеса, вул. Одарія, 1, код 39525257) на користь Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код 20077720) 107309 (сто сім тисяч триста девять) грн. 47коп. пені, 14266 (чотирнадцять тисяч двісті шістдесят шість) грн. 80коп. три проценти річних, 3433 (три тисячі чотириста тридцять три) грн. 28коп. судового збору.

3. В задоволенні решти частини позовних вимог ПАТ „НАК „Нафтогаз України відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст.85 ГПК України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

Повний текст рішення складено 19 жовтня 2016 р.

Суддя І.А. Малярчук