ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2016 р.Справа № 923/1634/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ярош А.І.,

Суддів: Лисенко В.А., Ліпчанської Н.В.,

секретар судового засідання Молодов В.С.,

за участю представників сторін:

від позивача: не зявився;

від відповідача-1: не зявився;

від відповідача-2: не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «Спортсервіс і К»

на рішення господарського суду Херсонської області від 07 вересня 2016 року

по справі № 923/1634/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «Спортсервіс і К»

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрохімсервіс-Каховка»

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Спортсервіс-Каховка»

про визнання недійсним договору №24-07/15-2 уступки прав (цесії) по договору займа,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Спортсервіс і К" звернулось до суду з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохімсервіс-Каховка", до товариства з обмеженою відповідальністю "Спортсервіс-Каховка", в якій просило визнати недійсним договір уступки прав (цесії) по договору займу №24-07/15-2 від 24.07.2015р., укладений між товариством з обмеженою відповідальністю "Агрохімсервіс-Каховка" і товариством з обмеженою відповідальністю "Спортсервіс-Каховка".

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував посиланнями на умови договору уступки прав (цесії) по договору займу №24-07/15-2 від 24.07.2015р. та положення ст.ст. 98, 203, 215, 720 ЦК України.

Ухвалою від 01.12.2015р. провадження у справі №923/1634/15 було зупинено, призначено комплексну судово-почеркознавчу та судово-технічну експертизи, проведення яких доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз.

26 серпня 2016 року до суду від Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшло повідомлення № 7510 від 03.08.2016р. про неможливість надання висновку судово-технічної експертизи та матеріали справи № 923/1634/15.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 07 вересня 2016 року по справі № 923/1634/15 в задоволенні позову відмовлено, з підстав того, що твердження позивача про невідповідність оспорюваного договору нормам чинного законодавства за відсутності при цьому порушень прав та інтересів позивача, не є підставою для визнання такого договору недійсним в судовому порядку, оскільки, відповідно до ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" завданням суду є саме захист порушених або оспорюваних прав та інтересів особи.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «Спортсервіс і К» звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду Одеської області скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначає, що висновки суду першої інстанції про відсутність порушеного права позивача, відсутність законного інтересу ТОВ ВКФ «Спортсервіс і К» є помилковими. Скаржник зауважує, що він і є тою заінтересованою особою, яка вправі звертатись до суду за захистом свого законного інтересу.

Скаржник наполягає на тому, що за договором уступки прав №24-07/15-2 від 24.07.2015 року передано право неіснуючої грошової вимоги до ТОВ ВКФ «Спортсервіс і К».

ТОВ ВКФ «Спортсервіс і К» не укладав із ТОВ «Спортсервіс-Каховка» договір займу №01-07/10ГЗ від 12.07.2010 року, даний договір є сфальсифікованим та станом на сьогоднішній день оспорюється в господарському суді Херсонської області.

Апелянт наголошує на тому, що договір уступки прав №24-07/15-2 від 24.07.2015 року не відповідає вимогам ч.ч.1,2 ст.203 ЦК України, ст.720 ЦК України.

На думку апелянта, спірний договір уступки прав є безоплатним, отже містить ознаки договору дарування. У Статуті відповідача-2 не передбачено право дарувати майно та майнові права.

Також позивач вважає, що договір відступлення права вимоги укладено керівником відповдача-1 та відповідача-2 з перевищенням повноважень.

Крім того, скаржник зазначає про те, що його не було належним чином повідомлено про дату та час судового засідання, яке відбулось 07.09.2016 року.

12.10.2016 року до суду надійшло клопотання ТОВ ВКФ «Спортсервіс і К» про зупинення провадження у справі до вирішення господарським судом Херсонської області повязаної з нею справи №923/660/16 за позовом ТОВ ВКФ «Спортсервіс і К» до ТОВ «Спортсервіс-Каховка», третя особа ТОВ «Агрохімсервіс-Каховка» про визнання недійсним договору позики №01-07/10ГЗ від 12.07.2010 року, а також про проведення судового засідання без участі представника ТОВ ВКФ «Спортсервіс і К».

Також, 18.10.2016 року до суду електронною поштою надійшло клопотання ТОВ «Агрохімсервіс-Каховка» про зупинення провадження у справі, з тих же підстав - до вирішення повязаної з нею справи №923/660/16 господарським судом Херсонської області.

Судова колегія відхилила вказані клопотання про зупинення провадження, оскільки обставини, які можуть бути встановлені судовим рішенням по справі №923/660/16, не є тими обставинами, які виключають можливість обєктивного та неупередженого розгляду даної справи по суті, а у разі визнання недійсним договору позики №01-07/10-ГЗ від 12.07.2010 року сторони не позбавлені права на звернення до суду із заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами.

В судове засідання 18.10.2016 року представники сторін не зявились, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце судового засідання.

Враховуючи те, що явка сторін не визнавалась обовязковою, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті без участі представників учасників процесу.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних обставин.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 24 липня 2015 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Агрохімсервіс-Каховка" (цедент) і товариством з обмеженою відповідальністю "Спортсервіс-Каховка" (цесіонарій) був укладений договір 24-07/15-2 уступки прав (цесії) по договору займу.

Відповідно до п.1.1 договору, цедент передає, а цесіонарій приймає в повному обсязі права (вимоги), що належить цеденту та випливають із вказаного нижче договору займу, укладеного між цедентом та ТОВ "Виробничо-комерційна фірма Спортервіс і К" (надалі - позивач або боржник).

Згідно з п.2.1 договору, права (вимоги), що належать цеденту, виникли в силу надання цедентом боржнику грошових коштів за договором займу № 01/07/10ГЗ від 12.07.2010р. та складають право вимагати суму в розмірі 80000,00 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Спортсервіс і К" звернулось до суду з позовом про визнання недійсним договору уступки прав (цесії) по договору займу №24-07/15-2 від 24.07.2015р. з посиланням на приписи ст.ст. 203, 215 ЦК України, в якому зазначало, що на дату укладання спірного договору, цедент не мав права вимагати від позивача зазначені у спірному договорі грошові кошти, адже такої заборгованості з повернення позики у позивача перед цедентом не має.

З огляду на викладене, позивач вважав, що спірним правочином порушено законний інтерес позивача, оскільки за таким договором передано право неіснуючої вимоги до позивача.

Позивач також зазначав, що спірний договір укладено з перевищенням повноважень як представником відповідача-1, так і представником відповідача-2, який є однією і тією ж особою - ОСОБА_1

Спірний договір передбачає відчуження майна (майнового права вимоги) відповідача-2 на суму, що перевищує 50 відсотків майна товариства, проте ніякого рішення вищого органу управління, тим більше, ухваленого кваліфікованою більшістю, не існує. З огляду на це, спірний договір цесії має бути визнаний судом недійсним, як такий, що суперечить приписам ст.98 ЦК України.

Також, за твердженням позивача, в статуті відповідача-2 жодним чином не передбачено право дарувати, в тому числі й дарувати (безоплатно відступати) право грошової вимоги, а отже, такий правочин є недійсним в силу ч.3 ст. 720 ЦК України, згідно якої підприємницькі товариства можуть укладати договір дарування між собою, якщо право здійснювати дарування прямо встановлено установчим документом дарувальника.

Згідно зі ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як було зазначено в оскаржуваному рішенні, предметом даного спору є вимога позивача визнати недійсним договір уступки прав (цесії) по договору займу № 24-07/15-2 від 24.07.2015р. на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України, обґрунтована дана вимога тим, що цедент не мав права вимагати від позивача зазначені у спірному договорі грошові кошти, адже такої заборгованості з повернення позики у позивача перед цедентом не має.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відступлення права вимоги - це заміна кредитора в зобов'язанні.

Загальні підстави та порядок заміни кредитора у зобов'язанні унормовані статтею 512 Цивільного кодексу України, в силу якої кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами ч. 1 статті 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Отже, місцевим господарським судом правомірно зазначено про те, що відступлення права вимоги за оспорюваним договором цесії не тягне за собою жодних змін у зобов'язанні позивача за документами, переданими відповідачу-1 у відповідності із спірним договором цесії, не звільняє від обовязку погасити свою заборгованість, а тому не порушує його прав чи законних інтересів.

Судова колегія зазначає, що ані ТОВ «Агрохімсервіс-Каховка», ані ТОВ «Спортсервіс-Каховка» не звертались до суду із позовом про визнання недійсним договору, не заперечували його дійсність, отже, їх права укладенням спірного правочину не порушені.

Суд зауважує, що позивачем не доведено, в чому саме полягає порушення його прав та інтересів.

Договір займу №01-07/10ГЗ від 12.07.2010 року на даний час є чинним, отже заборгованість боржника за вказаним договором підтверджена належним чином.

У разі визнання зазначеного договору недійсним сторони не позбавлені права на звернення до суду із заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами.

Таким чином, судова колегія доходить висновку про те, що оскільки заборгованість за договором займу №01-07/10ГЗ від 12.07.2010 року на даний час є чинною, а заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, тому на даний момент не існує жодних підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним.

Суд першої інстанції цілком обґрунтовано зазначив, що твердження позивача про невідповідність оспорюваного договору нормам чинного законодавства за відсутності при цьому порушень прав та інтересів позивача, не є підставою для визнання такого договору недійсним в судовому порядку, оскільки, відповідно до ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" завданням суду є саме захист порушених або оспорюваних прав та інтересів особи.

За наведених обставин, доводи скаржника про перевищення повноважень директором ТОВ «Спортсервіс-Каховка» не приймаються судом до уваги.

Доводи апелянта про недійсність спірного договору у звязку з тим, шо він підписаний однією особою з обох боків, не приймаються судом, оскільки апелянтом не наведено норм чинного законодавства, які порушені такими діями, та не зазначено, яким чином порушені його права.

За таких обставин, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.32-34 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, передбачених ст.104 ГПК України, для скасування рішення суду першої інстанції та відмову у задоволенні апеляційної скарги.

Керуючись ст.99, п.1 ст.103, 105 ГПК України, Одеський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «Спортсервіс і К» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Херсонської області від 07 вересня 2016 року по справі № 923/1634/15 залишити без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 24.10.2016 року.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Суддя В.А. Лисенко

Суддя Н.В. Ліпчанська