ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" жовтня 2016 р.Справа № 922/2513/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши справу

за позовом Приватного підприємства "Торговий дім Поляков", м. Черкаси
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с. Воровського
про стягнення грошових коштів в розмірі 25730,03 грн.
за участю представників сторін:

не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне підприємство "Торговий дім Поляков", м. Черкаси, звернувся до господарського суду з позовом до відповідача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с. Воровського, про стягнення заборгованості за договором поставки № 4753 від 14.09.2015р., укладеним між сторонами даного спору, в розмірі 25730,03 грн., з яких: 18077,09 грн. - сума основної заборгованості, 1398,26 грн. - 20% річних, 5423,13 грн. - штраф, 831,55 грн. - інфляційні втрати. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду від 01.08.2016р. прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 06.09.2016р. об 11:45 год.

Ухвалами господарського суду від 19.09.2016р. та від 29.09.2016р., за клопотаннями відповідача, розгляд справи відкладався.

Ухвалою господарського суду від 29.09.2016р., за клопотанням відповідача, строк розгляду справи продовжено до 14 жовтня 2016 р.

У судове засідання 10.10.2016р. представник позивача не з'явився, 30.09.2016р. через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, за наявними у справі доказами (вх. № 32182).

Враховуючи наявність в матеріалах справи всіх необхідних документів для прийняття об'єктивного та законного рішення, беручи до уваги диспозитивність права сторони на участь у судовому засіданні, суд вважає за можливе, задовольнити клопотання позивача про проведення судового засідання без участі його представника.

Представник відповідача у судове засідання 10.10.2016р. не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав, заборгованість не спростував. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать неодноразові звернення відповідача до суду з клопотаннями про відкладення розгляду справи та продовження строку розгляду справи за межами двомісячного строку.

Відповідач правами, передбаченими ст. 22 ГПК України, не скористався, процесуальне право на участь у судовому засіданні не реалізував.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною ОСОБА_2 України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Беручи до уваги те, що відповідно до статті 33 ГПК України обовязок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд, згідно з ст. 75 ГПК України, розглядає справу за наявними матеріалами.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно і повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Як свідчать матеріали справи, 14.09.2015р. між Приватним підприємством "Торговий дім Поляков" (позивач, постачальник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідач, покупець) укладено договір №4753 (далі - договір), відповідно до умов якого (п. 1.1), постачальник зобов'язався передати у власність покупця, продукти харчування та інші товари, надалі по тексту "Товар", а покупець зобов'язався прийняти і оплатити його на умовах даного договору відповідно до виписаних накладних.

Сума товару, що передається покупцю, ціна одиниці, асортимент, кількість товару, дата відвантаження визначені у накладній, яка є невід'ємною частиною даного договору (п. 1.2 договору).

Згідно з п. 3.3 договору, прийом товару за кількістю та якістю здійснюється відповідно до накладної постачальника за участю експедитора постачальника. Датою одержання товару вважається дата зазначена у накладній. При отриманні товару Покупець засвідчує факт прийняття товару, його якість, та кількість. Після прийняття товару - товар поверненню та обміну не підлягає.

Відповідно до п. 6.1 договору, даний договір вважається укладеним і набирає чинність з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2015 р., а в частині зобов'язань до повного їх виконання. В разі, якщо жодна із сторін не пізніше ніж за 15 календарних днів до закінчення його дії не повідомила письмово іншу сторону про розірвання договору, він вважається щорічно пролонгованим на той же рок та на тих же умовах.

На підставі п. 6.1 договору, беручи до уваги відсутність письмових заяв сторін про розірвання договору, дія спірного договору продовжена на 2016 рік.

На виконання умов договору, позивач 09 та 29 січня 2016 року поставив відповідачу товар на загальну суму 19577,09 грн., що підтверджується видатковими накладними № КФ-0000179 від 09.01.2016 р. на суму 9782,11 грн. та № АКФ-015411 від 29.01.2016 р. на суму 9794,98 грн., які були підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками підприємств.

Відповідно до п. 4.2 договору, покупець здійснює розрахунки за отриману кожну поставку товару, окремо, шляхом перерахувань 100 % вартості отриманого товару на поточний рахунок Постачальника, на протязі 14 календарних днів з моменту отримання товару, або шляхом внесення 100% вартості отриманого товару готівкою в касу постачальника, на протязі 14 календарних днів з моменту отримання товару.

Проте, відповідач свої зобов'язання з оплати поставленого позивачем товару належним чином не виконав, здійснивши часткову оплату в сумі 1500,00 грн., що підтверджується відповідним фіскальним чеком, у зв'язку з чим заборгованість відповідача склала 18077,09 грн., що підтверджується підписаним сторонами актом звірки розрахунків.

Вказані обставини стали підставою для звернення з даним позовом до господарського суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконати її обовязку.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 16 ЦК України, частиною 2 статті 20 ГК України, одним із способів захисту права є примусове виконання обовязку в натурі (присудження до виконання обовязку в натурі).

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Так, відповідно до наданих до матеріалів справи видаткових накладних: № КФ-0000179 від 09.01.2016 р. на суму 9782,11 грн. та № АКФ-015411 від 29.01.2016 р. на суму 9794,98 грн. відповідач (покупець), в рамках укладеного між сторонами договору поставки № 4753 від 14.09.2015р., отримав від позивача товар на загальну суму 19577,09 грн.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вже було зазначено, в п. 4.2 договору сторони визначили, що покупець здійснює розрахунки за отриману кожну поставку товару, окремо, шляхом перерахувань 100 % вартості отриманого товару на поточний рахунок Постачальника, на протязі 14 календарних днів з моменту отримання товару, або шляхом внесення 100% вартості отриманого товару готівкою в касу постачальника, на протязі 14 календарних днів з моменту отримання товару.

Проте, відповідач свої зобов'язання з оплати поставленого позивачем товару належним чином не виконав, здійснивши часткову оплату в сумі 1500,00 грн., що підтверджується відповідним фіскальним чеком, у зв'язку з чим заборгованість відповідача склала 18077,09 грн., що підтверджується підписаним сторонами актом звірки розрахунків.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання грошових зобов'язання з оплати поставленого позивачем товару за спірним договором з 24.01.2016 р. за видатковою накладною № КФ-0000179 від 09.01.2016 р. та з 13.02.2016 р. за видатковою накладною № АКФ-015411 від 29.01.2016 р.

Відповідно статей 55 Конституції України, статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 4-3 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 22 ГПК України, сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право, в тому числі, подавати докази.

Згідно ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи, що відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. ст. 193, 198 ГК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження сплати суми боргу за договором поставки поставки № 4753 від 14.09.2015р. в сумі 18077,09 грн., суд визнає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача 18077,09 грн. заборгованості за спірним договором належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 20% річних в сумі 1398,26 грн., 5423,13 грн. штрафу та інфляційні втрати в сумі 831,55 грн.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 230, 231 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання. Законом щодо окремих видів зобовязань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У відповідності до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В частині 1 ст. 548 ЦК України закріплено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

В п. 5.3. договору зазначено, що при порушенні покупцем умов п. 4.2 договору на строк 10 днів, на покупця покладається відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 30% від простроченої суми заборгованості.

Враховуючи викладене, перевіривши нарахування штрафу позивачем, суд визнає вимогу про стягнення з відповідача 5423,13 грн. штрафу законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Стосовно заявлених вимог про стягнення з відповідача 20 % річних у розмірі 1398,26 грн. та інфляційних втрат в сумі 831,55 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 5.2 договору, при порушенні покупцем п.4.2. даного договору, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочки платежу дня фактичного розрахунку відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасні виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996 року, крім цього, збитки від інфляції та 20 % річних і суми боргу за весь час прострочення.

Зважаючи на те, що сторони в п. 5.2 договору передбачили стягнення річних за невиконання умов договору в розмірі 20%, суд вважає, що це не суперечить вимогам ст. 625 ЦК України.

Перевіривши розрахунок річних та інфляційних, суд встановив, що заявлені позивачем до стягнення суми відповідають вимогам законодавства та обставинам справи, а тому вимоги щодо стягнення 20 % річних у розмірі 1398,26 грн. та інфляційних втрат в сумі 831,55 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи викладене, позовні вимоги Приватного підприємства "Торговий дім Поляков" підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 12, 22, 33, 34, 43, 49, 65, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (64830, Харківська область, Близнюківський район, с. Воровського, вул. Старшини Берізки, 7, ІПН НОМЕР_1) на користь Приватного підприємства "Торговий дім Поляков" (18000, м. Черкаси, вул. Чехова, 41, ) основний борг в сумі 18077,09 грн., 20% річних в сумі 1398,26 грн., 5423,13 грн. штрафу, інфляційні втрати в сумі 831,55 грн. та судовий збір в сумі 1378,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 17.10.2016 р.

Суддя ОСОБА_2

справа № 922/2513/16