ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2016 року Справа № 904/4567/16
Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді Дмитренко Г.К.- доповідач

суддів Джихур О.В., Іванова О.Г.

при секретарі Ситниковій М.Ю.

Представники сторін в судове засідання не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2016 року у справі № 904/4567/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс", м. Київ
до Васильківського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, м. Васильківка

третя особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, м. Дніпро

про стягнення 2866 грн. 60 коп.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Васильківського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 2866 грн. 60 коп., з яких:

- 679 грн. 80 коп. 3% річних за період з 01.07.2015 року по 26.05.2016 року;

- 2186 грн. 80 коп. інфляційні втрати за період з вересня 2015 року по квітень 2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням Васильківським районним відділом Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.05.2009 року по справі № 28/247-09 про стягнення з фізичної особи-підприємця Войного Олександра Валентиновича на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс", яке є правонаступником товариства з обмеженою відповідальністю "Корпорація "Агросинтез" та замінено ухвалою суду від 18.04.2013 року, 21105 грн. заборгованості, 623 грн. 18 коп. річних, 3 060 грн. 19 коп. інфляційних втрат, 247 грн. 88 коп. держмита, 97 грн. 49 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Позивач вказує, що предметом позовних вимог є стягнення інфляційних втрат та 3% річних як збитків (втрат) позивача у зв`язку із тривалим, безпідставним та незаконним невиконанням наказу господарського суду Дніпропетровської області від 09.06.2009 року у справі № 28/247-09 у зв`язку із недотриманням та порушенням відповідачем норм та положень Закону України "Про виконавче провадження".

На думку позивача, виходячи з положень статті 56 Конституції України, статті 1173 Цивільного кодексу України, частини третьої статті 11 Закону України "Про державну виконавчу службу", частини 2 статті 25 Бюджетного кодексу України відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади (у даному випадку органу державної виконавчої служби) при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою за рахунок державного бюджету.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2016 року (суддя Бондарєв Е.М.) товариству з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись з зазначеним рішенням товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. При цьому скаржник в апеляційній скарзі вважає рішення незаконним та необ`єктивним через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, фактичним обставинам, матеріалам справи та чинному законодавству України.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" не погоджується з висновком господарського суду про те, що позивачем не надано доказів того, що рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.05.2009 року у справі №28/247-09 могло бути виконано Васильківським РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області в період його перебування на примусовому виконанні, адже до суду надавались відповідні докази, а саме: докази перебування боржника - Войного О.В. серед власників (засновників) суб`єктів господарювання, що передбачає можливість отримання різного роду доходів, видатків, дивідендів, тощо, а також докази того, що боржник працював та отримував заробітну плату у філії "Дніпропетровський кінний завод №65" державного підприємства "Конярство України", працює та отримує заробітну плату у Дніпропетровському обласному військовому комісаріаті. Позивач вважає, що при винесенні рішення господарським судом порушено приписи ч.2 ст.35 Господарського процесуального кодексу України, повторно надано оцінку доказам і обставинам та по суті поставлено під сумнів законність та обґрунтованість ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 19.04.2016 року у справі №28/247-09.

Васильківський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2016 року.

24.10.2016 року на адресу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від Васильківського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області надійшло письмове клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з неможливістю начальника відділу бути присутнім на судовому засіданні через стан здоров`я.

У пп. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції вказано, що у випадку нез`явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв`язку з відсутністю його представника (з причин, пов`язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п`ятою статті 28 Господарського процесуального кодексу України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов`язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 Господарського процесуального кодексу України), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

З огляду те, що розгляд справи відкладався (ст.77 Господарського процесуального кодексу України) та оскільки суд апеляційної інстанції обмежений строками розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду (ст.102 Господарського процесуального кодексу України), враховуючи те, що неявка відповідача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, колегія суддів відхиляє клопотання відповідача та вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу по суті в цьому судовому засіданні.

Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області відзив на апеляційну скаргу не надало, правом участі у засіданнях суду не скористалось.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області 19.05.2009 року у справі № 28/247-09 з фізичної особи підприємця Войного Олександра Валентиновича (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Корпорація "Агросинтез" стягнуто 21105 грн. основного боргу, 623 грн. 18 коп. 3% річних, 3060 грн. 19 коп. інфляційних втрат, 247 грн. 88 коп. держмита і 97 грн. 49 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу (а.с. 18).

09.06.2009 року на виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.05.2009 року видано наказ (а.с. 89).

18.04.2013 року ухвалою господарського суду Дніпропетровської області у справі № 28/247-09 здійснено заміну товариства з обмеженою відповідальністю "Корпорація "Агросинтез" на товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" (а.с. 20).

23.06.2015 року державним виконавцем органу Державної виконавчої служби Васильківського управління юстиції на підставі заяви стягувача - товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" винесено постанову ВП № 47943246 про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області від 09.06.2009 року № 28/247-09 та надано боржнику строк для добровільного виконання до 30.06.2015 року (а.с. 90, 91).

Згідно заяви стягувача про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем на підставі ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" разом із відкриттям виконавчого провадження 23.06.2015 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с. 91).

Оскільки на виконанні у відділі Державної виконавчої служби перебувало зведене виконавче провадження №40815140, державним виконавцем з посиланням на ст.33 Закону України "Про виконавче провадження" 23.06.2015 року винесено постанову про приєднання виконавчого провадження № 47943246 до зведеного виконавчого провадження № 40815140 (а.с. 94).

Останнє виконавче провадження про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 було приєднано до зведеного виконавчого провадження № .08.2015 року постановою державного виконавця при виконанні виконавчого провадження № 48330248, відкритого на підставі наказу № 911/2920/13, виданого 01.10.2013 року господарським судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко - Тайс" заборгованості в сумі 1277 грн. 52 коп.

В рамках виконання вищевказаного зведеного виконавчого провадження державним виконавцем відповідно до ст.ст. 5, 11 Закону України "Про виконавче провадження" здійснювалась перевірка майнового стану боржника шляхом направлення запитів до органів реєстрації (а.с. 95, 96, 97, у т.ч. на звороті).

Згідно отриманих відповідей за боржником відсутня реєстрація рухомого та нерухомого майна, на яке можливо звернути стягнення, окрім напівпричепу бортового 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 (а.с. 98, 99, 104, 105).

З метою виявлення місцезнаходження вказаного майна у рамках зведеного виконавчого провадження державним виконавцем здійснювалися заходи щодо встановлення вказаного вище майна боржника, але майно не було знайдено.

Керуючись ст. 40 Закону України "Про провадження провадження" державним виконавцем при виконанні виконавчого провадження № 47943246, відкритого на підставі наказу від 09.06.2009 року № 28/247-09, виданого господарським судом Дніпропетровської області, про стягнення з фізичної особи підприємця Войного Олександра Валентиновича на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко - Тайс" заборгованості на загальну суму 25 133 грн. 74 коп., яке входило до складу зведеного виконавчого провадження, 17.09.2015 року винесено постанову про розшук майна боржника та направлено до УДАІ ГУМВС України у Дніпропетровській області до виконання, сторонам виконавчого провадження до відома (а.с. 101).

17.09.2015 року державним виконавцем з посиланням на п. 4 ч. 1 ст. 38 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про зупинення виконавчого провадження № 47943246 у зв`язку з тим, що державним виконавцем оголошено у розшук майно боржника (а.с. 101).

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 19.04.2016 року № 28/247-09 дії ВДВС Васильківського РУЮ Дніпропетровської області у виконавчому провадженні № 47943246 щодо виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області від 09.06.2009 року по справі 28/247-09, котрі виразились у винесенні постанови від 17.09.2015 року про зупинення виконавчого провадження № 47943246 щодо виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області від 09.06.2009 року по справі 28/247-09 на підставі п.4 ч.1 ст.38, ст.39 Закону України "Про виконавче провадження", визнано протиправними, передчасними та незаконними, а також судом визнано недійсною та скасовано постанову ВДВС Васильківського РУЮ Дніпропетровської області від 17.09.2015 року про зупинення виконавчого провадження № 47943246 щодо виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області від 09.06.2009 року у справі 28/247-09 на підставі п.4 ч.1 ст.38, ст.39 Закону України "Про виконавче провадження"; визнано бездіяльність ВДВС Васильківського РУЮ Дніпропетровської області щодо виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області від 09.06.2009 року у справі 28/247-09 незаконною та протиправною (а.с. 22-23).

14.01.2016 року в порядку ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" відділом Державної виконавчої служби направлено запит до відділу адресно-довідкової роботи управління паспортної роботи, громадянства та реєстрації фізичних осіб ГУ ДМС України в Дніпропетровській області для встановлення адреси реєстрації боржника. Згідно наданої відповіді боржник зареєстрований за адресою, зазначеною у виконавчому документі (а.с. 103, у т.ч. на звороті).

Державним виконавцем при примусовому виконанні вказаного зведеного виконавчого провадження неодноразово здійснювалися виїзди за адресою боржника, а саме: Дніпропетровська область, Васильківський район, смт. Васильківка, вул. Крупської, 20/7, та було встановлено, що боржник за вказаною адресою не мешкає, про що держвиконавцем складено відповідні акти від 02.02.2016 року та від 14.06.2016 року (а.с. 106, 109).

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Статтею 22 Цивільного кодексу України унормовано, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Дане правило застосовується і до відшкодування позадоговірної майнової шкоди, визначеної статтею 1166 Цивільного кодексу України.

Частиною 3 статті 11 Закону України "Про державну виконавчу службу" визначено, що шкода, заподіяна державним виконавцем юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

За приписами частини 2 статті 87 Закону України "Про виконавче провадження" збитки, завдані державним виконавцем юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди втілено у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 Цивільного кодексу України).

Таким чином на відміну від загальної норми статті 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 Цивільного кодексу України допускає можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів.

За таких обставин необхідною підставою для притягнення органу державної влади (у даному випадку органу державної виконавчої служби) до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього державного органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Причому неправомірність рішення, дій або бездіяльності органу державної влади має підтверджуватись відповідним рішенням суду, яке буде мати преюдиційне значення для справи про відшкодування шкоди.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

В спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки органу державної виконавчої служби та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

В силу ч.2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Оскільки ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 19.04.2016 скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Ніко-Тайс на бездіяльність відділу Державної виконавчої служби Васильківського РУЮ Дніпропетровської області щодо виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області від 09.06.2009 року у справі № 28/247-09 задоволено, визнано бездіяльність ВДВС Васильківського РУЮ Дніпропетровської області під час виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області від 09.06.2009 р. у справі № 28/247-09 незаконною та протиправною, колегія суддів погоджується з доводами скаржника про доведеність позивачем протиправності (незаконності) поведінки органу Державної виконавчої служби.

Згідно статті 1173 Цивільного кодексу України відшкодовуванню підлягає шкода, яка фактично завдана матеріальним благам особи незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади. У разі наявності лише незаконної бездіяльності державного органу без настання наслідків у вигляді шкоди, відсутні правові підстави для її відшкодування.

Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року № 9 Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України у розгляді позовів про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями (бездіяльністю) державного виконавця, суди повинні виходити з положень статті 11 Закону України "Про державну виконавчу службу", статті 87 Закону України "Про виконавче провадження", статті 1174 Цивільного кодексу України, маючи на увазі, що в таких випадках відповідачами можуть бути відповідні органи Державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державної казначейської служби України, і враховуючи викладене в роз`ясненні президії Вищого арбітражного суду України від 01.04.1994 року № 02-5/215 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних з відшкодуванням шкоди" (в редакції роз`яснення президії Вищого господарського суду України від 29.12.2007 року № 04-5/239), зокрема в пункті 9 цього роз`яснення.

Як зазначено у п. 9 роз`яснення президії Вищого арбітражного суду України від 01.04.1994 року № 02-5/215 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних з відшкодуванням шкоди" (в редакції роз`яснення президії Вищого господарського суду України від 29.12.2007 N 04-5/239), у вирішенні спорів про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок невиконання рішення суду, господарським судам слід враховувати, що для висновку про наявність безпосереднього причинного зв`язку між невиконанням судового рішення, яке набрало законної сили, та заподіяною шкодою недостатньо встановити тільки факт невиконання судового рішення та неотримання кредитором присудженого судом. Під час розгляду справи суду необхідно встановити, чи могло бути таке судове рішення фактично виконане в момент пред`явлення його до виконання, зокрема, чи мав боржник майно, достатнє для виконання судового рішення в порядку та у спосіб, зазначений в ньому, чи не було це майно обтяжене іншими зобов`язаннями, які перешкоджали б виконанню рішення, чи були заявлені в цей час вимоги інших стягувачів на майно боржника тощо.

Під час виконання згаданого вище зведеного виконавчого провадження було встановлено, що згідно відповідей з реєструючих органів за боржником відсутня реєстрація рухомого та нерухомого майна, окрім наступного майна: напівпричіп-бортовий-Е, СЗАП 93272 А, 2004 року випуску, державний реєстраційний № НОМЕР_2 (а.с. 99), який перебував у розшуку на підставі постанови державного виконавця від 17.09.2015 року, та згідно відповіді Покровського ВРЕР МВС України від 03.07.2015 року № 784 на згаданий транспортний засіб в НАІС ДДАІ накладено обмеження: арешт, заборона на відчуження (а.с. 102). Інше майно, належне боржнику, на яке можливо звернути стягнення, державним виконавцем не виявлено.

Крім того, згідно матеріалів виконавчого провадження на майно боржника Войного О.В. були заявлені вимоги й інших стягувачів, що стало підставою для приєднання виконавчого провадження №47943135 до зведеного виконавчого провадження № 40815140.

Крім того, як вказувалось вище, державним виконавцем при примусовому виконанні зазначеного вище зведеного виконавчого провадження неодноразово здійснювалися виїзди за адресою боржника, а саме: АДРЕСА_1 , та було встановлено, що боржник за вказаною адресою не знаходиться.

Отже, позивачем не доведено, що у фізичної особи підприємця Войного Олександра Валентиновича було майно та кошти, за рахунок яких відділ Державної виконавчої служби мав можливість здійснити виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області від 09.06.2009 року у справі № 28/247-09, однак в порушення законодавства ухилився від таких дій.

Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про те, що позивачем не доведено наявності у боржника майна, достатнього для виконання судового рішення в порядку та у спосіб, зазначений в ньому, у зв`язку з чим не надано доказів в підтвердження завданої шкоди та того, що виконавчий документ міг бути фактично виконаний.

Викладеним вище спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що позивачем надано докази того, що рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.05.2009 року у справі №28/247-09 могло бути виконано Васильківським районним відділом Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в період його перебування на примусовому виконанні.

Таким чином позивачем у встановленому порядку не доведено наявність безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між неотриманням позивачем грошових коштів в сумі 25133 грн. 74 коп. та бездіяльністю Васильківського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Вказане виключає цивільну відповідальність за заподіяну матеріальну шкоду та свідчить про відсутність підстав для її відшкодування.

Відповідно до відповідей, наданих з Пенсійного фонду України, які формуються за допомогою Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, боржник перебуває у трудових відносинах з філією "Одеський іподром" державного підприємства "Конярство України", яка знаходиться в м. Одеса, Малиновський район, вул. Фонтанська дорога, 6 (а.с. 107), що за територіальністю відноситься до Малиновського відділу Державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

У частині 1 статті 20 Закону України "Про виконавче провадження вказано, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Оскільки у державного виконавця Васильківського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відсутня можливість виконати рішення за місцем реєстрації боржника, державним виконавцем прийнято рішення про направлення виконавчого документу за належністю для подальшого його виконання за місцем роботи боржника, адреса місця знаходження якої відноситься за територіальністю до Малиновського відділу Державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області (постанова Васильківського РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області від 14.06.2016 року про закінчення виконавчого провадження) (а.с. 111 (у т.ч. на звороті)-112.

Також судова колегія відзначає наступне.

За визначенням, наведеним у ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому боржник зобов`язаний вчинити на користь кредитора певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобов`язання виникає з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ч.1.,2 ст. 510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. У зобов`язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб.

У відповідності зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Боржником щодо сплати заборгованості у загальній сумі 25133 грн. 74 коп., відповідно до наказу господарського суду Дніпропетровської області від 09.06.2009 року у справі №28/247-09, є фізична особа - підприємець Войнов Олександр Валентинович.

Відповідач у справі не є боржником товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" у розумінні ст.ст. 509, 510 та ст. 625 Цивільного кодексу України.

У даному випадку зобов`язання відповідача по цій справі не є грошовим зобов`язанням у розумінні вимог ст. 625 Цивільного кодексу України, оскільки грошове зобов`язання - це зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та з інших підстав, передбачених цивільним законодавством України.

Так, ст. 625 Цивільного кодексу України пов`язує виникнення права у кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості.

Виходячи з обставин справи, Васильківський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області не має заборгованості перед позивачем та не є боржником, тому вимоги позивача про відшкодування втрат від інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми є безпідставними.

В даному випадку грошові зобов`язання щодо сплати заборгованості за наказом господарського суду Дніпропетровської області від 09.06.2009 року у справі №28/247-09 виникли між фізичною особою-підприємцем Войним Олександром Валентиновичем і товариством з обмеженою відповідальністю Компанія Ніко-Тайс.

Товариство з обмеженою відповідальністю Компанія Ніко-Тайс не позбавлено можливості звернутися з позовною заявою саме до боржника про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

Наведені позивачем приклади судової практики Вищого господарського суду України не можуть вважатися належними доказами у даній справі у розумінні положень ст.ст. 32-36 Господарського процесуального кодексу України, оскільки зазначені судові рішення прийняті у спорах, стороною в яких відповідач не був.

Таким чином, враховуючи, що чинне законодавство передбачає нарахування індексу інфляції та 3% річних саме за грошовими зобов`язаннями боржника, господарський суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат.

У п.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» зазначено, що не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з`ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

З урахуванням викладеного колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2016 року у справі № 904/4567/16 залишити без змін, а скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" без задоволення.

Головуючий суддя Г.К. Дмитренко

Суддя О.В. Джихур

Суддя О.Г. Іванов