ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2016 р.Справа № 922/2867/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суслової В.В.

при секретарі судового засідання Помпі К.І.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Харків
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_3, довіреність від 19.07.2016 року;

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, в якій просить:

1. Стягнути Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (адреса: 61071, АДРЕСА_3, індивідуальний код НОМЕР_1) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (адреса: 61058 , Україна, АДРЕСА_1, індивідуальний код НОМЕР_2):

- сума основного боргу у розмірі 71090,67 грн. за період з 06.09.2013 року по 16.08.2016 року;

- 3% річних у розмірі 3424,43 грн. за період з 06.09.2013 року по 22.08.2016 року;

- збитки від інфляції у розмірі 24351,80 грн. за період з 06.09.2013 року по 31.07.2016 року;

- пеню у розмірі 3656,74 грн. за період з 06.09.2015 року;

- неустойку в розмірі подвійної орендної плати за прострочення повернення обладнання у розмірі 10458,67 грн. за період з 16.06.2016 року по 22.08.2016 року;

2. Повернути Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (адреса: 61058 , Україна, АДРЕСА_1, індивідуальний код НОМЕР_2) Рейсмус-Р3-6 № 17195; стрічкова пила; вентиляційний бункер; вентиляційне устаткування.

Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за Договором оренди від 01.01.2008 року та неповерненням відповідачем в повному обсязі орендованого майна після розірвання вказаного договору.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29.08.2016 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні на 04.10.2016 року о 10:45 годині.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.10.2016 року в задоволенні заяви позивача за вх. № 31524 щодо забезпечення позову відмовлено, розгляд справи відкладено на "18" жовтня 2016 року об 12:20 год.

В призначеному судовому засіданні 18.10.2016 року був присутній представник позивача, який підтримав позовні вимоги в повному обсязі та надав до суду клопотання за вх. № 34299 про долучення до матеріалів справи додаткових документів. Надані документи долучені судом до матеріалів справи.

Відповідач свого уповноваженого представника в призначене судове засідання не направив, витребувані судом документи не надав. Ухвала господарського суду Харківської області від 29 серпня 2016 року про порушення провадження у справі повернулась до господарського суду з позначкою пошти "За закінченням строку зберігання".

Судом перевірено адресу відповідача: згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходження юридичної особи відповідача: 61071, Харківська область, АДРЕСА_3, саме на цю адресу судом надсилались процесуальні документи, а позивачем - копія позовної заяви з доданими до неї документами. Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 4 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Як визначено у п. п. 3.9. та 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року, розпочинаючи судовий розгляд суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Необхідно мати на увазі, що розгляд справи за відсутності будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про час і місце засідання суду, є безумовною підставою для скасування рішення місцевого або постанови апеляційного господарського суду. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України.

Так, процесуальні документи у даній справі, а саме ухвала суду про порушення провадження у справі та ухвала про відкладення розгляду справи, направлялася всім учасникам судового процесу, що підтверджуються штампом канцелярії на зворотній стороні відповідної ухвали.

Таким чином, суд вважає, що сторони повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, але відповідач не з'явився у засідання суду та своїм правом на участь не скористався, водночас судом вжито всі заходи для належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

Згідно з частиною другою статті 4-3 ГПК та статтею 33 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали ( пункт 3, 4, 6, 8 і 11 статті 65 ГПК України), притому не лише від учасників судового процесу, а й від інших підприємств, установ, організацій, державних органів.

При цьому, суд має створити належні умови всім учасникам судового процесу для виконання ними вказаного обов'язку по доведенню своєї правової позиції.

Згідно ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи

Так, наявна в матеріалах справи ухвала суду про порушення провадження у справі свідчить, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, витребувано в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього докази.

Розглянувши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши представників сторін, судом встановлено наступне.

01 січня 2008 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (позивачем, орендодавцем) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (відповідачем, орендарем) було укладено договір оренди.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Статтею до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з п. 1.1. Договору, орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове платне користування (оренду) виробниче обладнання для використання у виробничих потребах.

Відповідно до пункту 2.1 Договору, передача виробничого обладнання здійснюється на підставі Акту приймання-передачі приміщення, в якому фіксується технічний стан обладнання.

Згідно з вищевказаним пунктом договору, 01.01.2008 року разом із підписанням договору був підписаний Акт прийому - передачі виробничого обладнання, відповідно до якого відповідачу було передано: Фрезер 1-ФСШ1А № 8937, Фрезер 2-ФСШ1А №8337, ШЛПС 1, ШЛПС 2, Лицьовий -С2Ф4 № 102753, Реймус -Р3-6 № 17195, Реймус - СРВ - 8 №329, Стрічкова пила, Пила Ц424 № 15519, Заточный, Болгарка - КП- 321, Гострило - АВ- 9, Довбальний, Свердлувальний № 382218АР, Токарно-деревообробний верстат, Вентиляційний бункер, Вентиляційне устаткування. Загальна вартість вказаного в переліку обладнання складає 236362,00 грн. Також сторони підтвердили, що стан технічного обладнання повністю відповідає домовленості сторін і придатний до цільового використання орендарем.

Згідно ч. 1 ст. 762 ЦК України, за користуванням майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Відповідно до ч. 5 ст. 763 Цивільного кодексу України, плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п. 4.1. Договору, розмір орендної плати за договором складає 2120,00 грн. на місяць.

Згідно п. 4.2. Договору, сума, що підлягає сплаті, перераховується у безготівковій формі на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 5-го числа кожного місяця.

Проте, всупереч вищевказаного пункту Договору, за весь час дії договору відповідач 24.03.2013 року здійснив оплату лише за березень 2013 року у розмірі 2000,00 грн., що підтверджується прибутковим касовим ордером № 1 та витягом з книги обліку доходів позивача.

Пунктом 5.4. Договору сторонами погоджено, що орендодавець може розірвати договір оренди в односторонньому порядку у разі прострочення сплати орендатором орендної плати впродовж трьох місяців, та вимагати відшкодування понесених збитків.

В частині 1 ст. 782 ЦК України визначено, що наймодавець має право відмовитись від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців.

У зв'язку з наявністю у відповідача заборгованості з орендної плати більше ніж три місяці, 16.06.2016 року позивачем було вручено особисто відповідачу вимогу про розірвання договору оренди від 01.01.2008 року.

Відповідно до ч. 2. ст. 782 ЦК України, у разі відмови наймодавця від договору найму, договір оренди є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Таким чином, Договір оренди від 01.01.2008 року є розірваним з 16.06.2016 року.

У позовній заяві позивач вказує на те, що до цього часу заборгованість за Договором оренди за період з 06.09.2013 року по 16.06.2016 року у розмірі 71090,67 грн. відповідачем сплачена так і не була. Орендоване обладнання позивачу в повному обсязі не повернуто, Акт приймання-передачі виробничого обладнання не підписаний.

За таких обставин Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 був змушений звернутись з позовом до суду за захистом свого порушеного права, в якому просить стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 71090,67 грн. за період з 06.09.2013 року по 16.08.2016 року, 3% річних у розмірі 3424,43 грн. за період з 06.09.2013 року по 22.08.2016 року, збитки від інфляції у розмірі 24351,80 грн. за період з 06.09.2013 року по 31.07.2016 року, пеню у розмірі 3656,74 грн. за період з 06.09.2015 року, неустойку в розмірі подвійної орендної плати за прострочення повернення обладнання у розмірі 10458,67 грн. за період з 16.06.2016 року по 22.08.2016 року, а також повернути позивачу орендоване обладнання, а саме: Рейсмус-Р3-6 № 17195; стрічкову пилу; вентиляційний бункер; вентиляційне устаткування.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що на час розгляду справи договір оренди між сторонами розірваний, проте, у відповідача мається заборгованість за період з 06.09.2013 року по 16.06.2016 року у розмірі 71090,67 грн., яка до цього часу не сплачена.

Відповідач не скористався своїм правом та доказів в спростування вищевказаної заборгованості не надав.

На підставі вказаного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення основного боргу у розмірі 71090,67 грн., оскільки вказана вимога є доведеною, підтвердженою матеріалами та не спростована відповідачем.

Що стосується вимоги позивача про повернення орендованого обладнання, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 782 ЦК України встановлено, що наймодавець має право відмовитись від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців.

Як вбачається з матеріалів справи, договір оренди від 01.01.2008 року розірваний між сторонами 16.06.2016 року у зв'язку з невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором.

Після розірвання договору оренди, відповідач повернув орендоване обладнання лише частково. Рейсмус-Р3-6 № 17195, стрічкова пила, вентиляційний бункер, вентиляційне устаткування, які були надані відповідачеві за Актом прийому - передачі виробничого обладнання від 01.01.2008 року - повернуті позивачеві не були.

Враховуючи відсутність доказів передачі орендованого майна позивачу в повному обсязі, а також приймаючи до уваги норми ст. 782 ЦК України, суд вважає за необхідне задовольнити вимогу позивача щодо повернення виробничого обладнання, а саме: рейсмуса-Р3-6 № 17195, стрічкової пили, вентиляційного бункера, вентиляційного устаткування.

Розглядаючи питання щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 3656,74 грн. за період з 06.09.2015 року та даючи правову оцінку вказаній вимозі, суд виходить з наступного.

Частиною першою ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарську-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченим кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно статям 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Так, п. 5.2. Договору сторони визначили, що у разі прострочення орендної плати орендатор сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Перевіривши правомірність нарахувань позивачем суми пені відповідно до діючого законодавства, судом встановлено, що позивачем був наданий обгрунтований розрахунок пені за весь період прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання, відповідно до якого сума пені складає 3656,74 грн., яка підлягає стягненню з відповідача.

Щодо вимог позивача про стягнення неустойки у розмірі 10458,67 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2.2. Договору оренди, орендар по закінченню строку договору, а також у разі дострокового розірвання, у тижневий строк зобов'язується передати обладнання орендодавцю за актом, в якому фіксується технічний стан обладнання на момент повернення.

Відповідно до п. 5.3. договору, за прострочення передачі майна, що є предметом даного договору, по закінченню строку оренди, орендатор сплачує орендодавцю неустойку у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Станом на час розгляду справи, Акт повернення виробничого обладнання між сторонами не підписаний, а орендоване майно в повному обсязі позивачу не повернуто, у зв'язку з чим, суд приходить до висновку щодо задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача суми неустойки за прострочення повернення обладнання у розмірі 10741,33 грн. за період з 16.06.2016 року по 22.08.2016 року.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 3424,43грн. та інфляційних витрат у розмірі 24351,80 грн. за період з 06.09.2013 року по 22.08.2016 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Водночас суд зазначає, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Перевіряючи правильність розрахунку заявлених позивачем до стягнення сум інфляційних втрат та 3% річних, господарський суд встановив, що нарахування та періоди позивачем визначені вірно, згідно вимог діючого законодавства, що дає підстави суду задовольнити позовні вимоги в частині стягнення 3% річних у сумі 3424,43 грн. та інфляційних втрат у сумі 24351,80 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. 216, 217, 230, 232, 233 Господарського кодексу України, ст. 526, ч.1 ст.530, 549, 610, 611, 625, 759, 782 ЦК України, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 33-34, 38, 43, 47-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (61071, АДРЕСА_3, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Фізичної особи -підприємця ОСОБА_1 (61058, АДРЕСА_2, індивідуальний код НОМЕР_2) - суму основного боргу у розмірі 71090,67 грн. за період з 06.09.2013 року по 16.08.2016 року; 3% річних у розмірі 3424,43 грн. за період з 06.09.2013 року по 22.08.2016 року; збитки від інфляції у розмірі 24351,80 грн. за період з 06.09.2013 року по 31.07.2016 року; пеню у розмірі 3656,74 грн. за період з 06.09.2015 року; неустойку в розмірі подвійної орендної плати за прострочення повернення обладнання у розмірі 10458,67 грн. за період з 16.06.2016 року по 22.08.2016 року; судовий збір у розмірі 3072,73 грн.

Зобов'язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 (61071, АДРЕСА_3, ідентифікаційний код НОМЕР_1) повернути Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (адреса: 61058 , Україна, АДРЕСА_1, індивідуальний код НОМЕР_2) Рейсмус-Р3-6 № 17195; стрічкова пила; вентиляційний бункер; вентиляційне устаткування.

Видати накази суду після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 24.10.2016 р.

Суддя В.В. Суслова

справа № 922/2867/16