КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2016 р. Справа№ 927/656/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Калатай Н.Ф.

Пашкіної С.А.

при секретарі Матюхін І.В.

за участю представників:

від позивача не з'явився.

від відповідача Макарчук Д.І.

розглянувши

апеляційну скаргу Приватного підприємства "Комфортавтотранс"

на рішення

Господарського суду Чернігівської області

від 06.09.2016 року

у справі № 927/656/16 (суддя Оленич Т.Г.)

за позовом Приватного підприємства "Комфортавтотранс"

до Чернігівського обласного територіального відділення

Антимонопольного комітету України

про визнання недійсним рішення

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 06.09.2016 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Приватне підприємство "Комфортавтотранс" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.09.2016 року та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.09.2016 р. апеляційну скаргу Приватного підприємства "Комфортавтотранс" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.09.2016 року у справі №927/656/16 прийнято до розгляду, порушено апеляційне провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Баранець О.М.; судді: Сітайло Л.Г., Калатай Н.Ф.

Розпорядженням головного спеціаліста відділу забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду № 09-52/5570/16 від 17.10.2016 р. справу № 927/656/16, у зв'язку із перебуванням судді Сітайло Л.Г., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, відповідно до підпунктів 2.3.25, 2.3.49 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено до повторного автоматизованого розподілу.

Згідно із протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 17.10.2016 р., справу № 927/656/16 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Баранець О.М., судді: Пашкіна С.А., Калатай Н.Ф.

В судове засідання 18.10.2016 року представник позивача не з'явився про причини неявки суд не повідомив.

Колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд справи без участі представника позивача, враховуючи що останній належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалав даної справи, 10 жовтня 2013 року за результатами розгляду справи №02-05/30-2013, розпочатої проти Приватного підприємства "Комфортавтотранс" за заявою ДП "Пассервіс" ПАТ "Чернігівавтосервіс", адміністративною колегією Чернігівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, винесено рішення №30-рш, відповідно до якого:

1. визнано дії Приватного підприємства "Комфортавтотранс" щодо здійснення перевезень пасажирів 04.10.2012 та 09.11.2012 на маршруті Чернігів-Ріпки, Ріпки-Чернігів без дотримання вимог статті 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", що підтверджено постановами про застосування фінансових санкцій територіальним управлінням головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Чернігівській області №158599 від 24.10.2012 та №157269 від 28.11.2012, порушенням, передбаченим статтею 15 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції", а саме: досягнення неправомірних переваг у конкуренції відносно Дочірнього підприємства "Пассервіс" Публічного акціонерного товариства "Чернігівавтосервіс", яке діє на ринку автомобільних пасажирських перевезень, шляхом порушення чинного законодавства, яке підтверджено рішенням органу державної влади, наділеного відповідною компетенцією.

2. відповідно до статті 21 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції" накладено на Приватне підприємство "Комфортавтотранс" штраф у розмірі 34000 (тридцять чотири тисячі) грн.

За змістом ч.1 ст.56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" рішення надається для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб.

Копія вказаного рішення направлена при супровідному листі №02-1/3835 від 01.11.2013 року відповідачем позивачу 01 листопада 2013 року, що підтверджується конвертом, в якому направлялось дане відправлення, та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Однак, як свідчить довідка оператора поштового зв'язку (а.с.66), дане поштове відправлення було повернуто відправнику неврученим адресату з відміткою у довідці про причини повернення: "за закінченням терміну зберігання".

08 травня 2014 року в газеті "Деснянська правда" опубліковано витяг із рішення Адміністративної колегії Чернігівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 10.10.2013 №30-рш справа №02-05/30-2013 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" щодо Приватного підприємства "Комфортавтотранс".

Як вбачається із матеріалів справи, позивач 08 травня 2014 року звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати неправомірними дії відповідача щодо прийняття рішення про порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції та накладення штрафу від 10.10.2013 року №30-рш та визнати протиправним і скасувати рішення про порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції та накладення штрафу від 10.10.2013 №30-рш. Факт отримання Чернігівським окружним адміністративним судом даного адміністративного позову підтверджується відбитком штампу суду на копії позовної заяви.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 29.05.2014 року по справі №825/1506/14 позовні вимоги задоволені повністю. Визнано протиправними дії відповідача щодо прийняття рішення про порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції та накладення штрафу від 10.10.2013 року №30-рш, а також визнано протиправним та скасовано рішення про порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції та накладення штрафу від 10.10.2013 №30-рш.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.07.2014 року постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.06.2016 року постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 29.05.2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22.07.2014 року скасовано. Провадження у справі в порядку адміністративного судочинства закрито. Скасовуючи вищезазначені судові рішення та закриваючи провадження у справі, Вищий адміністративний суд України зазначив, що висновки судів попередніх інстанцій про те, що цей спір належить до адміністративної юрисдикції не грунтуються на положеннях чинного законодавства.

14 липня 2016 року позивач звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом, який розглядається в межах даної справи.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

В силу ст. 3 цього ж Закону основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики, зокрема, в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції; контролю за концентрацією, узгодженими діями суб'єктів господарювання та регулюванням цін (тарифів) на товари, що виробляються (реалізуються) суб'єктами природних монополій; сприяння розвитку добросовісної конкуренції; здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері державних закупівель.

Відповідно до ст. 5 Закону "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України "Про захист економічної конкуренції", "Про захист від недобросовісної конкуренції", цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно зі ст. 27 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції" процесуальні засади діяльності органів Антимонопольного комітету України щодо захисту від недобросовісної конкуренції, зокрема розгляд справ про недобросовісну конкуренцію, порядок виконання рішень та розпоряджень органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень, їх перевірка, перегляд, оскарження та гарантії учасників процесу, інші питання щодо захисту від недобросовісної конкуренції регулюються законодавством про захист економічної конкуренції з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Статтею 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" встановлюється, що заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено. Рішення Антимонопольного комітету України, адміністративної колегії Антимонопольного комітету України та державного уповноваженого Антимонопольного комітету України оскаржуються до господарського суду міста Києва. Рішення адміністративної колегії територіального відділення Антимонопольного комітету України оскаржуються до господарських судів Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.

Отже, чинним законодавством України передбачено порядок оскарження рішення органів Антимонопольного комітету України до господарських судів.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" рішення (витяг з нього за вилученням інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим Антимонопольного комітету України, головою територіального відділення Антимонопольного комітету України інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі), розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень надається для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб.

Як встановлено судом вище, відповідач рішення від 10.10.2013 року №30-рш 01 листопада 2013 року направив позивачу рекомендованим листом з повідомленням на адресу місцезнаходження відповідача згідно з даними чинного на момент надсилання Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Проте лист повернуто відповідачу без вручення з відміткою оператора поштового зв'язку "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, в редакції, яка діяла станом на 01.11.2013 року, відомості про юридичну особу включаються до Єдиного державного реєстру шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток та відомостей, що надаються юридичними особами державному реєстратору за місцезнаходженням реєстраційної справи згідно із законодавством України. В Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості щодо юридичної особи, зокрема, місцезнаходження юридичної особи.

Згідно зі ст. 18 цього ж Закону якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

В частині 11 ст. 19 даного Закону в редакції, яка діяла на 01.11.2013, передбачений обов'язок юридичної особи подавати (надсилати) щороку протягом місяця, що настає за датою державної реєстрації, починаючи з наступного року, державному реєстратору для підтвердження відомостей про юридичну особу реєстраційну картку про підтвердження відомостей про юридичну особу.

Аналіз наявних у справі Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи - Приватного підприємства "Комфортавтотранс", виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 27.06.2014, витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 08.08.2016, витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 01.11.2013 свідчить, що позивачем місцезнаходження у період з 01.11.2013 по теперішній час не змінювалось.

Статтею 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачається , що у разі неможливості вручити рішення, зокрема, внаслідок: відсутності посадових осіб чи уповноважених представників суб'єкта господарювання, органу адміністративно-господарського управління та контролю за відповідною юридичною адресою, - рішення, розпорядження органів Антимонопольного комітету України вважається таким, що вручене відповідачу, через десять днів з дня оприлюднення інформації про прийняте рішення, розпорядження в офіційному друкованому органі (газета Верховної Ради України "Голос України", газета Кабінету Міністрів України "Урядовий кур'єр", "Офіційний вісник України", друковані видання відповідної обласної ради за останнім відомим місцем проживання чи місцем реєстрації, юридичної адреси відповідача).

Рішення, що оспорюється позивачем, опубліковано в газеті "Деснянська правда" від 08.05.2014 року.

Крім того, 04.12.2013 року відповідачем на офіційному веб-порталі Антимонопольного комітету України опубліковано інформацію про прийняте рішення Чернігівського обласного територіального відділення АМК України від 10.10.2013 №30-рш "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу". Така публікація здійснена у відповідності до вимог Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затверджених розпорядженням Антимонопольного комітету України №5 від 19.04.1994 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.05 1994 року за № 90/299 (з подальшими змінами та доповненнями).

Відповідно до п.33 вказаних Правил (в редакції, яка діяла станом на 04.12.2013) рішення у справі (витяг з нього, що не містить інформації з обмеженим доступом, відомостей, що дають можливість ідентифікувати фізичну особу, а також визначеної відповідним державним уповноваженим, оловою територіального відділення Комітету інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам держави, осіб, які брали участь у справі, та інших осіб) може бути оприлюднене шляхом розміщення на офіційному веб-сайті Комітету, опубліковане в друкованих виданнях чи поширене в електронній формі.

У відповідності до ст. 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Приймаючи до уваги, що позивач не надав належних та допустимих доказів відсутності посадових осіб чи уповноважених представників підприємства за його місцезнаходженням відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, тому суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що публікація інформації про прийняте рішення від 10.10.2013 року №30-рш на офіційному веб-порталі Антимонопольного комітету України свідчить про доведення рішення до позивача в інший спосіб 04.12.2013 року.

Тому встановлений ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" двомісячний строк оскарження рішення відповідача закінчився 04.02.2014 року.

Позивач з позовною заявою про визнання недійсним рішення Адміністративної колегії Чернігівського обласного територіального відділення АМК України від 10.10.2013 року №30-рш по справі №02-05/30-2013 звернувся до Господарського суду Чернігівської області лише 14.07.2016 року, про що свідчить відбиток штампу на позовній заяві, тобто більш ніж через два роки після закінчення строку оскарження.

Посилання позивача на факт оскарження ним рішення від 10.10.2013 року №30-рш до Чернігівського окружного адміністративного суду до уваги не приймається з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення. Закони України можуть передбачати вирішення певних категорій публічно-правових спорів у порядку іншого судочинства, зокрема господарського.

Саме такий інший порядок передбачений ч. 1 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", відповідно до якої заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів АМК повністю або частково до господарського суду.

В постанові Верховного Суду України від 23.06.2015 року №21-688а15, яка застосовується судом на підставі ст.11128 Господарського процесуального кодексу України, викладено висновок щодо підсудності справ за участю органів Антимонопольного комітету України, в якому зазначено, що "відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" у рішенні від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції."

Таким чином, звернення позивача до суду іншої юрисдикції, а не з позовом в порядку господарського судочинства ніяким чином не вплинуло на перебіг та закінчення строку, встановленого ч. 1 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", зокрема не переривало й не продовжувало цього строку.

Встановлений в ч. 1 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" строк є присічним, оскільки в самій нормі зазначено про неможливість відновлення такого строку.

При цьому, визначення в законодавчому акті про неможливість відновлення встановленого строку свідчить, що на нього не поширюються загальні правила щодо зупинення, перерви чи поновлення строків позовної давності.

Закінчення присічного строку, незалежно від причин його пропуску заінтересованою особою, є підставою для відмови в позові про визнання недійсним рішення Антимонопольного комітету та його органів. Відповідна правова позиція наведена у п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства".

Твердження позивача, що Закон України "Про захист економічної конкуренції" не містить норм, які визначають правові наслідки в зв'язку з пропущенням встановленого ст.60 цього Закону строку, в зв'язку чим загальною нормою, якою регламентовано наслідки спливу позовної давності є ст. 267 Цивільного кодексу України, вірно не прийнято судом першої інстанції до уваги, оскільки виходячи із правової природи самого присічного строку, який не може бути відновлений, випливає, що його закінчення має правовий наслідок - відмову в задоволенні позовних вимог, а застосування до конкурентних відносин норм Цивільного кодексу України не грунтується на приписах чинного законодавства.

Звернувшись до господарського суду з даною позовною заявою, позивач скористався правом на судовий захист. При цьому, не будь-яке звернення до суду з позовом неодмінно тягне за собою здійснення захисту тих прав, які позивач вважає порушеними, а лише таке, що засноване на законі і узгоджено з його вимогами.

Приймаючи до уваги, що позивачем пропущений встановлений законодавством строк на оскарження рішення органу Антимонопольного комітету України і такий строк не може бути відновлений, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, в зв'язку з чим в позові належить відмовити.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про відмову у позові.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.09.2016 року у справі №927/656/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Справу № 927/656/16 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

3. Копію постанови направити сторонам.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді Н.Ф. Калатай

С.А. Пашкіна