номер провадження справи 34/93/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2016 Справа № 908/2198/16

Господарський суд Запорізької області у складі судді Науменка А.О., при секретареві Курочкіній О.О.

За участю представників: від позивача ОСОБА_1, довіреність № 299 від 19.07.2016 р. від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 3/1-1260 від 07.06.2016 р. Розглянув в судовому засіданні матеріали справи № 908/2198/16,

за позовом: Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго в особі Запорізьких міських електричних мереж (69035, м. Запоріжжя, вул. Волгоградська, 25)

до відповідача: Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту Запоріжелектротранс (69095, м. Запоріжжя, вул. Героїв Сталінграду, буд. 2-А)

про стягнення суми,

Сутність спору:

ВАТ Запоріжжяобленерго в особі Запорізьких міських електричних мереж звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом до Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту Запоріжелектротранс про стягнення суми 1000394,68 грн.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 19.08.2016р., позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/2198/16, присвоєно номер провадження 34/93/16, справу до розгляду в засіданні господарського суду призначено на 07.09.2016р.

В судових засіданнях на підставі ст. 77 ГПК України оголошувались перерви: до 03.10.2016р., до 17.10.2016р., до 18.10.16р.

18.10.2016р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Справа розглянута без застосування засобів технічної фіксації судового процесу.

07.09.2016р. у судовому засіданні представником позивача надані суду письмові пояснення в яких зазначено, що під час підготовки до розгляду справи, позивачем була виявлена технічна описка, а саме: в прохальній частині зазначена сума, яка не відповідає та не співпадає з сумою описаною у тексті позовної заяви. У звязку з чим, просить стягнути з відповідача суму 121872,57 грн., яка складається з суми 51878,59 грн. пені за несвоєчасну оплату спожитої електроенергії, суми 3435,85 грн. 3% річних за несвоєчасну оплату спожитої електроенергії, суми 5255,42 грн. інфляційних витрат від несвоєчасної оплати спожитої електроенергії, суми 36534,96 грн. пені за несвоєчасно оплачені послуги з компенсації перетікання реактивної електроенергії, суми 2608 грн. 3% річних за несвоєчасно оплачені послуги з компенсації перетікання реактивної електроенергії, суми 22159,75 грн. інфляційних витрат від несвоєчасної оплати послуги з компенсації перетікання реактивної електроенергії.

Письмові пояснення в порядку ст. 22 ГПК України прийняті судом до розгляду.

Позивач підтримав позовні вимоги зазначивши, зокрема, про наступне. 15.12.2003р. між позивачем та відповідачем був укладений договір про постачання електричної енергії № 1, відповідно до умов якого постачальник електричної енергії (позивач) постачає електричну енергію споживачу (відповідачу), а споживач оплачує її вартість та здійснює інші платежі за умовами договору та його додатками. У звязку з безперервним процесом постачання електричної енергії сторони за договором дійшли згоди викласти договір у новій редакції, зокрема, від 28.02.2014р. (редакція № 3) та від 23.02.2015р. (редакція № 4). Оскільки відповідач систематично порушував умови договору в частині своєчасної оплати рахунків за спожиту електричну енергію за період з лютого 2014р. по жовтень 2015р., позивач нарахував відповідачу пеню, а також 3% річних та інфляційні втрати. Крім того, відповідачем було порушено терміни сплати рахунків на оплату послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії за період з лютого 2014р. по листопад 2015р., у звязку з чим позивач також нарахував відповідачу пеню, 3% річних та інфляційні втрати. На підставі ст.ст. 11, 15, 16, 509, 525, 526, 530, 610, 624, 625, 629 ЦК України, ст.ст. 20, 173, 174, 175, 188, 193 ГК України, Закону України «Про електроенергетику», Правил користування електричною енергією, затвердженими Постановою НКРЕ України від 31.07.1996р. № 28, позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідача суму 121872,57 грн., з яких: сума 51878,59 грн. - пеня за несвоєчасну оплату спожитої електроенергії, сума 3435,85 грн. 3% річних за несвоєчасну оплату спожитої електроенергії, сума 5255,42 грн. - інфляційні витрат від несвоєчасної оплати спожитої електроенергії, сума 36534,96 грн. пеня за несвоєчасно оплачені послуги з компенсації перетікання реактивної електроенергії, сума 2608 грн. 3% річних за несвоєчасно оплачені послуги з компенсації перетікання реактивної електроенергії, сума 22159,75 грн. - інфляційні витрат від несвоєчасної оплати послуги з компенсації перетікання реактивної електроенергії.

Відповідач з позовними вимогами не погоджується з підстав зазначених у запереченнях до позовної заяви, які надійшли до суду 07.09.2016р. та 26.09.2016р. В обґрунтування заперечень посилається на наступне. По-перше, у період з січня 2014р. по листопад 2015р. сторони проводили розрахунки за спожиту електроенергію шляхом взаємозаліку в порядку, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. № 20. За зазначеною постановою сторонами були підписані додаткові угоди, відповідно до яких погоджено проведення взаємозаліку за спожиту електроенергію, сторонами щомісячно проводилися звіряння та визначення величини (суми) по кожному місяцю на які буде проведено залік. На виконання взятих на себе зобовязань за додатковими угодами, щомісячно, у встановлені додатковими угодами строки, підписувалися спільні протокольні рішення. Умовами додаткових угод сторони зробили застереження: «у разі неможливості проведення вищезазначеного розрахунку з незалежних від сторін причин, сплата проводиться ... не пізніше 23-25 числа відповідного місяця». Всі спільні протокольні рішення датовані до встановлених в додаткових угодах граничних дат та, в свою чергу, встановлюють механізм, порядок та строки розрахунків між сторонами. По-друге, щодо оплати за реактивну електричну енергію. Відповідно до ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Всі періоди розрахунку зроблені з 16.01.2015р. по 18.08.2015р. є таким, що зроблені поза межами строку позовної давності, у звязку з чим відповідач просить застосувати строки позовної давності до таких вимог. По-третє, відповідач зазначив, що позивачем невірно здійснено розрахунок інфляційних втрат, оскільки нарахування здійснено за період, який складає менше одного місяця. Просить: 1) у задоволенні вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат за розрахунками за спожиту активну електроенергію відмовити у повному обсязі; 2) у задоволенні вимог про стягнення пені за розрахунками за спожиту реактивну електроенергію, що розраховані за межами строку позовної давності відмовити на підставі ч. 2 ст. 258 ЦК України; 3) на підставі ст. 233 ГК України, зменшити розмір пені, що підлягає стягненню за несвоєчасні розрахунки за спожиту реактивну електроенергію на 99%; 4) в частині позовних вимог, що підлягають задоволенню, а саме: пені, 3% річних та інфляційних втрат, розстрочити виконання рішення суду на три місяці зі сплатою рівними частинами.

Згідно зі ст. 75 ГПК України справу розглянуто за наявними матеріалами, які суд визнав достатніми для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

15.12.2003р. між ВАТ Запоріжжяобленерго (постачальник електричної енергії, позивач у справі) та Запорізьким комунальним підприємством міського електротранспорту Запоріжелектротранс (споживач, відповідач) був укладений договір про постачання електричної енергії № 1, відповідно до умов якого постачальник електричної енергії продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю, зазначеною у додатку № 1 «Обсяги постачання електричної енергії споживачу», а останній оплачує позивачу вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору (розділ 1 договору в редакції додаткової угоди від 24.01.2007р.).

У подальшому, у звязку з безперервним технічним процесом постачання електричної енергії сторони, 29.02.2012р., 28.02.2013р., 28.02.2014р. та 23.02.2015р., укладали договір № 1 у новій редакції.

У пунктах 5.3 договорів від 28.02.2014р. та 23.02.2015р. сторони дійшли згоди вважати ці договорі новою редакцією попередніх договорів. Підписанням цих договорів вони визнають зміст додатків 2, 3, 5, 5.1, 5.2, 5.3, 6, 6.1, 6.2, 6.3, 6.4, 7, 8, 9, 10, 12 до договору № 1 від 15.12.2003р., як додатків до цього договору (окрім додатків № 1, № 4, які укладаються у новій редакції та є невідємними частинами цих договорів).

За приписами п. 5.1 договору № 1 від 28.02.2014р. строк (термін) поставки товарів за цим договором визначено січень-грудень 2014р. За приписами п. 5.1 договору № 1 від 23.02.2015р. строк (термін) поставки товарів січень-грудень 2015р.

Відповідно до пунктів 4.4 договорів від 28.02.2014р. та від 23.02.2015р. розрахунки за активну електроенергію здійснюються згідно додатка № 4 «Порядок розрахунків за активну електричну енергію» з урахуванням умов додатка № 7 «Порядок визначення вартості мінімального обсягу електричної енергії в точці обліку». Розрахунки за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії обумовлюються додатком № 6 «Порядок розрахунків за надання послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії».

Пунктами 6.3.4, 6.3.5 договорів споживач зобовязався оплачувати постачальнику електричної енергії вартість електричної енергії згідно з умовами додатка № 4 «Порядок розрахунків за активну електричну енергію» та додатка № 5 «Графік зняття показів розрахункових засобів обліку електричної енергії». Здійснювати оплату за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника електричної енергії та електроустановками споживача згідно з додатком № 6 «Порядок розрахунків за надання послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії».

Згідно з п. 7 додатків № 4 «Порядок розрахунків за активну електричну енергію», до договорів від 28.02.2014р. та від 23.02.2015р., за підсумками розрахункового періоду постачальник електричної енергії виписує споживачу рахунок або платіжну вимогу-доручення для остаточного розрахунку. Сума платежу при остаточному розрахунку визначається, виходячи з тарифів на активну електроенергію та фактичного обсягу спожитої електричної енергії, згідно даних наданих споживачем «Акта про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію» з урахуванням сум платежів, що надійшли від споживача.

Рахунки або платіжні вимоги-доручення віддаються уповноваженому представнику споживача під розпис у пронумерованому, прошнурованому та скріпленому печаткою постачальника електричної енергії журналі або направляються постачальником електричної енергії споживачу поштою рекомендованим листом (п. 10. додатків № 4).

Відповідно до п. 11 додатку № 4 до договору № 1 від 28.02.2014р. споживач зобовязаний не пізніше 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, здійснити сплату.

Відповідно ж до п. 11 додатку № 4 до договору № 1 від 23.02.2015р. споживач зобовязаний у термін, що не перевищує 5 операційних днів з дня отримання рахунка або платіжної вимоги-доручення, здійснити оплату рахунка або платіжної вимоги-доручення, що направляється йому постачальником електричної енергії (п. 11 додатку № 4).

Умовами пункту 4 додатку № 6 «Порядок розрахунків за надання послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії» за підсумками розрахункового періоду постачальник електричної енергії виписує споживачу рахунок або платіжну вимогу-доручення на оплату послуг з компенсації перетікання реактивної електричної енергії. Сума платежу визначається з обсягів фактично спожитої та генерованої споживачем реактивної електричної енергії, згідно даних наданих споживачем «Акта про обсяги перетікання реактивної енергії з мереж постачальника в мережі споживача протягом розрахункового періоду», «Акта про обсяги перетікання реактивної енергії з мереж споживача в мережі постачальника протягом розрахункового періоду» та умов цього додатку з урахуванням сум платежів, що надішли від споживача.

Споживач зобовязаний у термін, що не перевищує 5 операційних днів з дня отримання рахунка або платіжної вимоги-доручення, здійснити оплату рахунка або платіжної вимоги-доручення, що направляється йому постачальником електричної енергії (п. 5 додатку № 6).

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, заслухавши представників учасників процесу, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Правовідносини сторін є господарськими.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку. Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, із договорів та інших правочинів.

Згідно ч. 1 ст. 275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і підігріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків (стаття 626 ЦК України).

За приписами статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічний припис містить п.п. 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На виконання умов договору, позивачем у період з січня 2014р. по червень 2014р., з грудня 2014р. по вересень 2015р. поставив відповідачу активну електроенергію на загальну суму 3450281,88 грн. Для оплати спожитої електроенергії відповідачу було виставлено відповідні рахунки, а саме: № 1/1а від 06.02.2014р. на суму 222866,53 грн., № 1/2а від 05.03.2014р. на суму 194651,44 грн., №1/3а від 04.04.2014р. на суму 192671,68 грн., № 1/4а від 06.05.2014р. на суму 174629,40 грн., № 1/5а від 05.06.2014р. на суму 127829,56 грн., № 1/6а від 04.07.2014р. на суму 142814,52 грн., № 1/12а від 06.01.2015р. на суму 242642,20 грн., № 1/1а від 05.02.2015р. на суму 238882,69 грн., № 1/2а від 05.03.2015р. на суму 243147,14 грн., № 1/3а від 06.04.2015р. на суму 206923,99 грн., № 1/4а від 06.05.2015р. на суму 266585 грн., № 1/5а від 04.06.2015р. на суму 193457,27 грн., № 1/6а від 03.07.2015р. на суму 199197,83 грн., № 1/7а від 06.08.2015р. на суму 302825,26 грн., № 1/8а від 03.09.2015р. на суму 221766,94 грн., № 1/9а від 05.10.2015р. на суму 279390,43 грн.

Також відповідачу було виставлено рахунки за надання послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії за період з січня 2014р. по жовтень 2015р. на загальну суму 329180,80 грн., а саме: № 1/1р від 06.02.2014р. на суму 13347,26 грн., № 1/2р від 05.03.2014р. на суму 11359,62 грн., № 1/3р від 04.04.2014р. на суму 11647,70 грн., № 1/4р від 06.05.2014р. на суму 11438,74 грн., № 1/5р від 05.06.2014р. на суму 16721,46 грн., № 1/6р від 04.07.2014р. на суму 13215,77 грн., № 1/7р від 05.08.2014р. на суму 17665,03 грн., № 1/8р від 04.09.2014р. на суму 16327,74 грн., № 1/9р від 06.10.2014р. на суму 16106,57 грн., № 1/10р від 06.11.2014р. на суму 11688,83 грн., № 1/11р від 04.12.2014р. на суму 9852,53 грн., № 1/12р від 06.01.2015р. на суму 22858,19 грн., № 1/1р від 05.02.2015р. на суму 13559,93 грн., № 1/2р від 04.03.2015р. на суму 18980,40 грн., № 1/3р від 06.04.2015р. на суму 14775,72 грн., № 1/4р від 06.05.2015р. на суму 13167,02 грн., № 1/5р від 04.06.2015р. на суму 12887,83 грн., № 1/6р від 03.07.2015р. на суму 17424,32 грн., № 1/7р від 06.08.2015р. на суму 17007,46 грн., № 1/8р від 04.09.2015р. на суму 15640,75 грн., № 1/9р від 05.10.2015р. на суму 18983,80 грн., № 1/10р від 05.11.2015р. на суму 14524,13 грн.

Як свідчать матеріали справи та не заперечується самими сторонами, відповідачем в повному обсязі сплачено рахунки за активну та реактивну електроенергію.

Звертаючись до господарського суду із даним позовом ВАТ Запоріжжяобленерго в особі Запорізьких міських електричних мереж посилається на те, що хоча відповідачем і виконувались умови договору щодо здійснення оплат за спожиту активну електроенергію та реактивну електроенергію проте ці платежі здійснено з порушенням строків оплати.

У звязку з чим, позивачем нараховані за несвоєчасну оплату спожитої активної електроенергії: пеня за загальний період з 24.01.2015р. по 03.11.2015р. в розмірі 51878,59 грн., 3% річних за загальний період з 26.02.2014р. по 03.11.2015р. в розмірі 3435,85 грн., інфляційні втрати за період з 01.03.2015р. по 31.03.2015р. в розмірі 5255,42 грн.; за несвоєчасно оплачені послуги з компенсації перетікання реактивної електроенергії: пеня за загальний період з 16.01.2015р. по 30.11.2015р. в розмірі 36534,96 грн., 3% річних за загальний період з 16.02.2014р. по 01.12.2015р. в розмірі 2608 грн., інфляційні втрати за загальний період з 01.03.2014р. по 30.11.2015р. в розмірі 22159,75 грн.

Відповідач заперечуючи посилається на те, що частина сум, на які позивачем нараховані пеня, 3% річних та інфляційні, були сплачені відповідно до спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за електроенергію.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем укладалися додаткові угоди про внесення змін до договорів № 1 від 28.02.2013р., № 1 від 28.02.2014р. та № 1 від 23.02.2015р. Даним додатковими угодами сторони доповнили додатки № 2 та № 4 пунктом 16, в якому передбачили, що у відповідності до постанови КМУ від 16.01.2006р. № 20 сплата вартості спожитої електроенергії протягом січня 2014р. червеня 2014р., грудня 2014р. вересня 2015р. проводиться взаєморозрахунком вартості спожитої електроенергії та бюджетної субвенції на покриття збитків від перевезення пільгових категорій пасажирів між споживачем та постачальником. Слід зазначити, що додаткові угоди складалися сторонами по кожному місяцю окремо.

Другим абзацом додаткових угод сторони передбачили, що у разі неможливості проведення вищезазначеного розрахунку з неналежних від сторін причин сплата проводиться споживачем на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії на пізніше 23 та 25 числа місяця.

Також з матеріалів справи вбачається, що 17.02.2014р., 17.03.2014р., 15.04.2014р., 15.05.2014р. 16.06.2014р. 14.07.2014р., 19.01.2015р., 16.02.2015р., 16.03.2015р., 16.04.2015р., 18.05.2015р., 21.07.2015р., 17.08.2015р., 15.09.2015р., 15.10.2015р. між позивачем, відповідачем, ГУ Державної казначейської служби України у Запорізькій області, Департаментом фінансів Запорізької облдержадміністрації, Департаментом фінансової та бюджетної політики Запорізької міської ради, Управлінням соціального захисту населення Запорізької міської ради, ДП «Енергоринок» укладені Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, предметом яких була організація взаєморозрахунків за електроенергію у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. № 20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій».

Укладаючи спільні протокольні рішення від 17.02.2014р., 17.03.2014р., 15.04.2014р., 15.05.2014р. 16.06.2014р. 14.07.2014р., 19.01.2015р., 16.02.2015р., 16.03.2015р., 16.04.2015р., 18.05.2015р., 21.07.2015р., 17.08.2015р. сторони керувалися Постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. № 20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» та Порядком проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженим наказом Міністерства палива та енергетики України, Національної акціонерної компаній «Нафтогаз України» та Державним казначейством України від 03.02.2009р. № 55/57/43, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 15.04.2009р. за № 342/16358.

Укладаючи спільні протокольні рішення від 15.09.2015р., 15.10.2015р. сторони керувалися Постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. № 20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» та Порядком проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженим наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015р. № 493/688.

Наведений Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. № 20, визначає механізм перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу тощо.

Для проведення розрахунків відповідно до цього Порядку всі учасники відкривають рахунки в органах Казначейства, крім енергопостачальних компаній, державного підприємства «Енергоринок», які проводять розрахунки за спожиту електроенергію через поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті в уповноваженому банку. Розрахункове обслуговування цих рахунків здійснюється на умовах, визначених договором, що укладається між органами Казначейства та суб'єктами підприємницької діяльності. Розрахунки проводяться за згодою учасників на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків. (7 даного Порядку).

Розрахунки, передбачені в пункті 1.1 Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію від 03.02.2009р. № 55/57/43, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню або договорів, що визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) та спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, форма якого наведена у додатку 1, спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2. Схеми розрахунків узгоджують відповідні головні фінансові управління спільно з постачальниками та транспортувальниками ресурсів (надавачами товарів, послуг) та контролюють відповідні органи Державної казначейської служби України (п.п. 1.2,.1.3.Даного Порядку).

Аналогічні приписи містить п.п. 1.2, 1.3 Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затверджений наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України 03.08.2015р. № 493/688.

Відповідно до пунктів 2.4 Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію від 03.02.2009р. № 55/57/43 та Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію від 03.08.2015р. № 493/688, спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків підписуються усіма учасниками розрахунків: відповідним головним фінансовим управлінням (відповідним департаментом фінансів), відповідним головним управлінням Державної казначейської служби України (відповідним головним управлінням Казначейства), постачальниками та транспортувальниками ресурсів (надавачами товарів, послуг), Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України», ДП «Енергоринок». Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію додатково погоджуються з Міністерством енергетики та вугільної промисловості України.

Так, підписання сторонами спільних протокольних рішень, враховуючи положення Постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. № 20, Наказу Міністерства палива та енергетики України, Національної акціонерної компаній «Нафтогаз України» та Державним казначейством України від 03.02.2009р. № 55/57/43, Наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 03.08.2015р. № 493/688, свідчить, що сторони фактично погодились, що оплата електроенергії підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі кожного спільного протокольного рішення. Крім того, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків електричну енергію, відпущену на підставі договорів № 1 від 28.02.2014р. та № 1 від 23.02.2015р.,

Статтею 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно ж до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За умовами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Приписами ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи зі змісту коментованих статей, головною умовою для стягнення з боржника неустойки, 3% річних та інфляційних втрат є встановлення факту порушення (прострочення) боржником виконання зобовязання.

Проаналізувавши кожне спільне протокольне рішення, платіжні доручення та виписки з банку про зарахування на рахунок позивача коштів, суд дійшов висновку, що розрахунки між сторонами, по-перше, здійснювалися у відповідності до спільних протокольних рішень та Постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. № 20, по-друге, є одночасно процедурою погашення зобов'язань Запорізьким комунальним підприємством міського електротранспорту Запоріжелектротранс з оплати вартості активної електричної енергії за січень 2014р. - червень 2014р., грудень 2014р. - вересень 2015р.

За таких обставин, підстави для нарахування пені, 3% річних та інфляційних, за електроенергію відпущену відповідачу у період з січня 2014р. по червень 2014р., з грудня 2014р. по вересень 2015р., відсутні.

У судовому засіданні представник позивача пояснив, нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат здійснювалося з урахуванням п. 1 додаткових угоди до договорів. Оскільки у визначений додатковими угодами строк (23-25 числа) оплату за електроенергію не було проведено, то нарахування здійснювалось з наступного дня після встановленої дати.

Однак суд вважає за необхідне зазначити, що позивач невірно тлумачить умови п.1 додаткових угод. Останні абзаци перших пунктів додаткових угод встановлюють граничний строк оплати, але лише у разі неможливості проведення вищезазначених розрахунків. Будь-якого строку проведення розрахунків, сторонами не встановлено. Тим паче, після укладання спільних протокольних рішень надходження грошових коштів для погашення наявної заборгованості вже не залежало від волі відповідача. Зазначена аналогічна позиція викладена у справі № 5009/4056/12 (постанова ВГСУ від 01.04.2013р. у справі № 5009/4056/12).

Отже, вимоги в частині стягнення суми 51878,59 грн. пені за несвоєчасну оплату спожитої електроенергії, суми 3435,85 грн. 3% річних за несвоєчасну оплату спожитої електроенергії, суми 5255,42 грн. інфляційних витрат від несвоєчасної оплати спожитої електроенергії задоволенню не підлягають.

Щодо вимог про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасно оплачені послуги з компенсації перетікання реактивної електроенергії, суд встановив наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що дійсно відповідач свої зобовязання щодо оплати за надані послуги з компенсації перетікання реактивної енергії у період з січня 2014р. по жовтень 2015р. здійснив з порушенням строків обумовлених договорами № 1 від 28.02.2014р. та № 1 від 23.02.2015р.

За несвоєчасно оплачені відповідачем послуги з компенсації перетікання реактивної електроенергії позивачем нараховано пеню в розмірі 36534,96 грн. за загальний період з 16.01.2015р. по 30.11.2015р.

Частиною 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктами 8.3.1 договорів № 1 від 28.02.2014р. та № 1 від 23.02.2015р. сторонами, зокрема, погоджено, що за недотримання термінів сплати рахунків або платіжних вимог-доручень за надання послуг перетікання реактивної електроенергії відповідач сплачує постачальнику електричної енергії пеню за весь період часу, протягом якого не виконане зобовязання по сплаті, в розмірі 0,5% від суми платежу за кожний день (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені) по день фактичної оплати.

Статтею 258 ЦК України встановлено спеціальну позовну давність. Згідно положень коментованої статті до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення.

Як вже зазначалось, у своїх запереченням, які надійшли до суду 26.09.2016р., відповідач зазначив про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені нарахованої за розрахунками спожитої реактивної електроенергії.

Згідно зі ст. 253 ЦК України початок перебігу строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За приписами п. 4.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін. При цьому, однак, слід мати на увазі положення частини шостої статті 232 ГК України, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором).

Нарахування позивачем пені за заявлений період, в тому числі з перевищенням 6 місяців, є обґрунтованим та законним, розрахунок здійснено вірно. Однак враховуючи заяву відповідача про застосування позовної давності, положення ч. 6 ст. 232 ГК України та ст. 258 ЦК України, п. 4.3 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 10, суд дійшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 15342,89 грн. за загальний період з 18.08.2015р. по 17.08.2016р. (враховуючи, що днем подання позову до суду згідно п. 4.4.2. вказаної вище постанови пленуму ВГСУ - є 18.08.2016р.).

За рахунком № 1/12р від 06.01.2015р. на суму 22858,19 грн. (послуги за грудень 2014р.) пеня не нараховується у звязку зі спливом строку позовної давності. За рахунком № 1/1р від 05.02.2015р. сума пені складає 173,55 грн.; за рахунком № 1/2р від 04.03.2015р. сума пені становить 1804,55 грн.; за рахунком № 1/3р від 06.04.2015р. сума пені становить 2048,36 грн.; за рахунком № 1/4р від 06.05.2015р. сума пені становить 1825,35 грн.; за рахунком № 1/5р від 04.06.2015р. сума пені становить 1786,64 грн.; за рахунком № 1/6р від 03.07.2015р. сума пені становить 2415,54 грн.; за рахунком № 1/7р від 06.08.2015р. сума пені становить 2357,75 грн.; за рахунком № 1/8р від 04.09.2015р. сума пені становить 1494,66 грн.; за рахунком № 1/9р від 05.10.2015р. сума пені становить 1121,34 грн.; за рахунком № 1/10р від 05.11.2015р. сума пені становить 315,15 грн.

Доводи Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго з приводу збільшення строку позовної давності додатковою угодою від 24.01.2007 р. до договору про постачання електричної енергії № 1 від 15.12.2003 р. помилковими, оскільки вказаною додатковою угодою внесено зміни в основний текст договору 2003 року, в той час як пеню нараховано у даній справі за договорами 2014-1015 років, які не містять умов щодо збільшення строку позовної давності.

Зміст договору про постачання електричної енергії № 1 від 15.12.2003 р. було розповсюджено на договори постачання електричної енергії 2014-1015 років лише в частині додатків, про що відображено в п. 15.3 договору № 1 про постачання електричної енергії від 28.02.14 р. та в п. 15.3 договору № 1 про постачання електричної енергії від 23.02.15 р.

Однак, зазначені додатки не містять умови про збільшення позовної давності.

Таким чином, додаткова угода від 24.01.2007 р. стосується виключно договору про постачання електричної енергії № 1 від 15.12.2003 р.

Нарахування позивачем 3% річних здійснено за загальний період з 16.02.2014р. по 01.12.2015р. в розмірі 2608 грн., інфляційних втрати за загальний період з 01.03.2014р. по 30.11.2015р. в розмірі 22159,75 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, за вимогою кредитора зобов'язаний оплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо законом чи договором не встановлений інший розмір відсотків.

Перевіривши розрахунки 3% річних за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» суд встановив, що розрахунки здійснений вірно.

Пунктом 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» визначено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

У застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р., з приписів якої вбачається, якщо часткову оплату здійснено у період з 1 по 15 числа місяця, то індексації підлягає сума за вирахуванням такої оплати, якщо часткову оплату здійснено з 16 по 31 числа, то індексації підлягає сума з урахування такої оплати. У звязку з зазначеним, суд здійснює власний розрахунок інфляційних.

Перевіривши розрахунок втрат від інфляції, суд вважає за необхідне скоригувати в частині визначення періоду нарахування інфляційних втрат з урахуванням вищезазначених положень. У звязку чим, інфляційні втрати повинні нараховуватися за період з липня 2014р. по листопад 2015р. (за рахунками № 1/5р від 05.06.2014р., № 1/6р від 04.07.2014р., № 1/7р від 05.08.2014р., № 1/8р від 04.09.2014р., № 1/9р від 06.10.2014р., № 1/10р від 06.11.2014р., № 1/11р від 04.12.2014р., № 1/12р від 06.01.2015р., № 1/1р від 05.02.2015р., № 1/2р від 04.03.2015р., № 1/3р від 06.04.2015р., № 1/4р від 06.05.2015р., № 1/5р від 04.06.2015р., № 1/6р від 03.07.2015р., № 1/7р від 06.08.2015р., № 1/8р від 04.09.2015р., № 1/9р від 05.10.2015р.), сума втрат при цьому складає 21835,97 грн.

По рахункам № 1/1р від 06.02.2014р., № 1/2р від 05.03.2014р., № 1/4р від 06.05.2014р. інфляційні не нараховуються, оскільки період прострочення становить менше місяця.

Таким чином, до стягнення підлягає сума 2608 грн. - 3% річних за несвоєчасно оплачені послуги з компенсації перетікання реактивної електроенергії та сума 21835,97 грн. інфляційних втрат за несвоєчасно оплачені послуги з компенсації перетікання реактивної електроенергії.

У запереченнях, які надійшли до суду 26.09.2016р., відповідач просить суд зменшити розмір пені за несвоєчасні розрахунки за спожиту реактивну електроенергію на 99% посилаючись на тяжкий фінансово стан підприємства. Зазначивши, зокрема, що різниця між доходом підприємства та затратами повинна компенсуватися за рахунок субвенцій з державного бюджету на компенсацію пільгового проїзду окремих категорій громадян, однак не є достатньою. Головною причиною такого стану залишається недоотримання субвенцій з державного бюджету на компенсацію втрат від пільгового перевезення окремих категорій громадян у міському електротранспорті, у звязку з фінансуванням пільгових перевезень на протязі останніх років не в повному обсязі. Також відповідача зазначив, що для нього відсутній механізм покриття збитків від недоотриманого фінансування з бюджету, а отже, збитки підприємства є такими, що не будуть профінансовані ніколи.

На підтвердження скрутного фінансового становища відповідачем надано копію звіту про фінансові результати (звіт про сукупних дохід) за 2014рік, 2015рік та за І півріччя 2016р.; копії розрахунків коштів із Державного бюджету на пільгове перевезення окремих категорій громадян електротранспортом за грудень 2014 рік та за грудень 2015 рік.

В свою чергу, позивач заперечує проти зменшення пені посилаючись на наступні обставини. Кошти з поточних рахунків із спеціальним режимом використання енергопостачальників, що здійснюють підприємницьку діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, перераховуються згідно з алгоритмом оптового ринку електричної енергії виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання оптового постачальника електричної енергії. Позивач не може впливати, а ні на перерахування коштів та їх обсяг, а ні на встановлення алгоритму, оскільки перерахування коштів здійснюється виключно на підставі алгоритму встановленого НКРЕКП і лише алгоритмом визначається частка, яка перераховується на поточний рахунок товариства з рахунків із спеціальним режимом використання. Так, за останні 6 місяців НКРЕКП було встановлено для ВАТ «Запоріжжяобленерго» нульовий відсоток відрахувань коштів на поточні рахунки та поточний рахунок із спеціальним режимом використання, що підтверджується постановами НКРЕКП. За результатами господарської діяльності у першому півріччі 2016 р. товариство має збитки у розмірі 2,4 млн. грн.

Пункт 3 ст. 83 ГПК України надає право суду зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Приписами п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011р. № 18 визначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Враховуючи ступінь виконання Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту Запоріжелектротранс зобовязань за договором (повна оплата електроенергії), майновий стан обох сторін, зважаючи на особливості здійснення господарської діяльності у сфері постачання та реалізації енергоносіїв та законодавчо обумовлену специфіку взаємовідносин між суб'єктами, що здійснюють господарську діяльність в енергетичній галузі, приймаючи до уваги причини неналежного виконання зобов'язання відповідачем, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені на 50% до 7671,45 грн.

Крім того, у запереченнях відповідач також просить в частині позовних вимог, що підлягають задоволенню, а саме: 3% річних, інфляційних втрат та пені, розстрочити виконання рішення суду на 3 місяці зі сплатою рівними частинами.

Пунктом 6 ст. 83 ГПК України передбачено право господарського суду, приймаючи рішення відстрочити або розстрочити його виконання. При цьому, суд не обмежений конкретними строками відстрочки або розстрочки.

Відповідно до ч. 5 ст. 124, п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Обов'язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства.

Необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права на доступ до суду.

Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Ноrnsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" (Іmmobiliare Saffi v. Italy), [GС], N 22774/93, п. 66. ЕСНR 1999-V).

Таким чином, при розгляді заяви відповідача про надання розстрочки виконання судового рішення на три місяці, судом враховуються, можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але суд також враховує такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення. Тяжкий фінансовий стан боржника не звільняє його від належного виконання зобовязань перед кредитором, не робить неможливим виконання рішення суду.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про надання розстрочки виконання рішення. У задоволенні клопотання відмовлено.

Згідно зі ст. 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту Запоріжелектротранс (69095, м. Запоріжжя, вул. Героїв Сталінграду, буд. 2-А; ідентифікаційний код юридичної особи 03328379) на користь Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго в особі Запорізьких міських електричних мереж (69035, м. Запоріжжя, вул. Волгоградська, 25; ідентифікаційний код юридичної особи 00130926; на рахунок № 1102 в Філії «Запорізьке РУ» ПАТ КБ «ПриватБанк», МФО 313399) суму 7671 (сім тисяч шістсот сімдесят одна) грн. 45 грн. пені за несвоєчасно оплачені послуги з компенсації перетікання реактивної електроенергії, суму 2608 (дві тисячі шістсот вісім) грн. - 3% річних за несвоєчасно оплачені послуги з компенсації перетікання реактивної електроенергії, сума 21835 (двадцять одна тисяча вісімсот тридцять пять) грн. 97 коп. інфляційних втрат за несвоєчасно оплачені послуги з компенсації перетікання реактивної електроенергії, сума 596 (пятсот девяносто шість) грн. 80 коп. судового збору.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21.10.2016р.

Суддя А.О. Науменко