ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" жовтня 2016 р.Справа № 913/855/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання Мороз Ю.В.

розглянувши справу

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання", м. Луганськ
до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова, м. Харків
про стягнення 5059,71 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - ОСОБА_2 довіреність №4295 від 31.08.2016р.;

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" (позивач) звернувся до господарського суду Луганської області із позовною заявою до відповідача - Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова, в якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по оплаті за спожиту активну електроенергію в розмірі 2542,77 грн., 3% річних у розмірі 548,65 грн., інфляційні нарахування з простроченої суми боргу в розмірі 1968,29 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем договору про постачання електричної енергії №116 від 10.11.2014р., який був укладений між позивачем та відповідачем. Крім того, позивач просить покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 01.08.2016р. матеріали справи №913/855/16 були надіслані на адресу господарського суду Харківської області за підсудністю.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 09.08.2016р. прийнято позовну заяву до розгляду. Порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на "12" вересня 2016 р. о (об) 10:00.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.09.2016р. розгляд справи відкладено на 03.10.2016р.

Представник позивача у судовому засіданні 03.10.2016р. звернувся до суду із клопотанням про продовження строку розгляду справи на 15 днів.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03.10.2016р. клопотання позивача про продовження строку розгляду справи задоволено та продовжено строк розгляду справи до 24.10.2016р. Клопотання відповідача про відкладення розгляду справи задоволено. Розгляд справи відкладено на "24" жовтня 2016 р. о 10:45.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, свого повноважного представника не направив.

Присутній представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував. Надав через канцелярію господарського суду 12.09.2016р. відзив на позовну заяву за вх.№29724, в якому відповідач зазначив, що проти позову заперечує та зазначає, що договір про постачання електричної енергії №116 від 10.11.2014р. який мається у відповідача та підписано сторонами діє з 10.11.2014р. та діє до 31.12.2014р., але позивач просить стягнути з відповідача заборгованість з лютого по липень 2014р., що свідчить проте, що сума виходить за межі дії договору. Також відповідач зазначив, що рахунки від 28.01.14р. та від 28.03.2014р. направлені до КЕВ м. Луганськ, тому на думку відповідача заборгованість відповідача перед позивачем відсутня, а отже відповідач просив у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представника відповідача господарським судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" (далі по тексту - позивач) у позові зазначає, що згідно договору №116 від 10.11.2014 р. (далі по тексту - договір), про постачання електри чної енергії здійснював постачання електричної енергії Квартирно - екс плуатаційному відділу, м. Харків (далі по тексту - відповідач), який за умовами договору зобов'язався своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість поставленої електроенергії та здійсню вати інші платежі згідно з умовами договору та додатками до договору, що є його невід'ємними частинами.

Позивач зазначає, що умови договору розповсюджуються на відносини між сторонами, які виникли з 28.12.2013р., та у зв'язку із несплатою відповідачем рахунків: №116/2/1 від 28.02.2014р.; №116/3/1 від 28.03.2014р.; 116/4/1 від 28.04.2014р.; №116/5/1 від 02.06.2014р.; №116/6/1 від 01.07.2014р. у відповідача виникла заборгованість перед позивачем по оплаті поставленої позивачем електричної енергії за період з лютого 2014р. по липень 2014 р. у розмірі 2542,77 грн., що зумовило звернення позивача до суду із даним позовом.

У зв'язку із наявністю у відповідача заборгованості позивачем також нараховано: 3% річних у розмірі 548,65 грн. та інфляційні у розмірі 1968,29 грн.

Відповідач із твердженням позивача не погоджується та зазначає, що сторони по різному трактують строк дії договору, та примірник договору, який міститься у матеріалах справи наданий позивачем до позовної заяви та примірник, який є у відповідача не ідентичні, а саме п.13.1. викладений у різній редакції.

Надаючи правову кваліфікацію фактичним обставинам справи та спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Так, згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Аналогічні приписи містяться і в ч. 1 ст. 181 ГК України відповідно до якої господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов.

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що погодження сторін щодо розповсюдження дії договору на правовідносини, які виникли між сторонами у 2013 році або у 2014 році, тобто щодо строку дії договору, який є одним із істотних умов договору.

В матеріалах справи міститься копія договору №116 від 10.11.2014р. про закупівлю (постачання), електричної енергії за державні кошти підписаного уповноваженими представниками позивача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" та відповідача - Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова та скріпленого їх печатками, яка надана до позовної заяви позивачем. Згідно до другого речення у позивача п. 13.1. договору викладений у наступній редакції: "Відповідно до цивільного кодексу України умови договору розповсюджуються на відносини між сторонами, які виникли з 28.12.2013 року.".

В матеріалах справи також міститься копія договору №116 від 10.11.2014р. про закупівлю (постачання), електричної енергії за державні кошти підписаного уповноваженими представниками позивача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" та відповідача - Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова та скріпленого їх печатками, яка надана до відзиву на позовну заяву відповідачем. Згідно до другого речення у позивача п. 13.1. договору викладений у наступній редакції: "Відповідно до цивільного кодексу України умови договору розповсюджуються на відносини між сторонами, які виникли з 10.11.2014 року.".

Наведене надає підстави для висновку про те, що договір №116 від 10.11.2014р. про закупівлю (постачання), електричної енергії за державні кошти не може вважатися таким, що вчинений (укладений) сторонами у письмовій формі, і є неукладеним.

Взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами регулюються Законом України "Про електроенергетику", "Правилами користування електричною енергією" (далі - ПКЕЕ), затвердженими постановою НКРЕ від 31.07.1996 року №28, зареєстрованими в Мініс терстві юстиції України 02.08.1996 року за №417/1442 (із змінами та доповненнями) та договором.

Згідно з пунктом 1.1. ПКЕЕ дія цих Правил поширюється на всіх юридичних осіб та фізичних осіб (крім населення).

Згідно зі статтею 26 Закону України "Про електроенергетику" та п.10.2 ПКЕЕ, спожи вач електричної енергії зобов'язаний користуватися електричною енергією виключно на підставі договору, додержуватись вимог нормативно-технічних документів та умов договору, оплачувати обсяг спожитої електричної енергії, а також здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та рахунків, виставлених на підставі актів про порушення цих правил та умов договору, не допус кати без облікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача, а також відшкодовувати збитки, завдані постачальнику електричної енергії (електро передавальній організації), у разі виявлення без облікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача.

В силу ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Крім того, надаючи оцінку доказам, які містяться у матеріалах справи, а саме рахункам на оплату активної електричної енергії: №116/1/1 від 28.01.2014р.; №116/2/1 від 28.02.2014р.; №116/3/1 від 28.03.2014р.; 116/4/1 від 28.04.2014р.; №116/5/1 від 02.06.2014р.; №116/6/1 від 01.07.2014р., які є підставою для проведення розрахунків, суд вважає, що вони не є підставою для їх оплати відповідачем, оскільки одержувачем вищевказаних рахунків зазначений: Квартирно - експлуатаційний відділ м. Луганськ (91047, м. Луганськ, вул. Оборонна, буд. 32) на адресу якого вони й надсилались. Договором за яким виставляються зазначені рахунки визначений договір №116 від 27.03.2013р.

Враховуючи вищенаведене та те, що договір №116 від 10.11.2014р. про закупівлю (постачання), електричної енергії за державні кошти є неукладеним, а рахунки надані позивачем в обґрунтування позовних вимог були виставлені та направлені Квартирно - експлуатаційному відділу м. Луганськ, рахунки не стосуються оспорюваного договору, отже обов'язок у відповідача по оплаті вказаних рахунків відсутній, тому й нарахування позивачем 3% річних та інфляційних за відсутністю заборгованості у відповідача заборгованості є безпідставним, відповідно до цього суд вважає в задоволенні позову відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати у даній справі покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 26.10.2016 р.

Суддя ОСОБА_3