ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2016 р. Справа № 911/2542/16

За позовом Підприємства споживчої кооперації «Миронівський ринок» Київської регіональної спілки споживчої кооперації

до Фізичної особи підприємця ОСОБА_1

про внесення змін до договору

Суддя Горбасенко П.В.

За участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 (дов. № 430 від 07.02.2016);

від відповідача: ОСОБА_1 (пасп. СК 589625), ОСОБА_3 (дог. № 38 від 22.09.2016); ОСОБА_4 (дов. № 980 від 30.09.2016).

Присутні: ОСОБА_5 (пасп. СК 589626).

Обставини справи:

Підприємство споживчої кооперації «Миронівський ринок» Київської регіональної спілки споживчої кооперації (далі позивач) звернулося з позовом до Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (далі - відповідач) про внесення змін в пункти 4.1 та 4.2 договору № 98 від 02.01.2014 про надання місця для торгівлі на Миронівському ринку Київської регіонспоживспілки, укладеного між позивачем та відповідачем, з дати отримання відповідачем пропозиції про внесення змін у договір, а саме з 01.06.2016, виклавши його в наступній редакції:

п. 4.1. Плата за торгове місце за 1 кв.м. торгівельної площі складає 54 (пятдесят чотири) грн. на місяць, а всього до сплати: триста сімдесят вісім грн. 00 коп (405,00 грн.) за місяць.

В разі, якщо підприємець займає площу більшу, ніж вказано у договорі, а саме додатково встановлені столи та інше обладнання для здійснення підприємницької діяльності, оплата здійснюється додатково згідно діючих тарифів послуг 4,00 грн. за 1 кв.м. в день торгівлі, крім вивіски зразків товару на дверях контейнера та до 50 см. викладки товару на рівні дверей контейнера.».

«п. 4.2. Плата за надання торгового місця розраховується на підставі тарифів на платні види послуг, затверджених Київською регіональною спілкою споживчої кооперації. Розмір плати за надання торгового місця може змінюватися у разі змін податкового законодавства, амортизаційних відрахувань, розміру плати за землю, розміру мінімальної заробітної плати, підвищення тарифів комунальних послуг (електроенергія, водопостачання та водовідведення, вивезення твердих побутових відходів) та коригується з урахуванням індексу інфляції. Зміни в договір вносяться додатковою угодою, укладеною сторонами.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є унітарним підприємством Київської регіональної спілки споживчої кооперації, управління яким здійснюється правлінням та радою Київської регіональної спілки споживчої кооперації (далі по тексту Київська регіоспоживспілка). Розпорядженням правління Київської регіонспоживспілки № 117 від 01.09.2015 було затверджено нові тарифи на платні послуги Миронівського ринку. Укладаючи договір, сторони виходили з чинних тарифів та не могли передбачити та усунути таку обставину, як затвердження нових тарифів правлінням Київської регіонспоживспілки. За таких обставин, позивач твердить, що внесення змін до укладеного договору в даному випадку підпадає під правове регулювання ст. 652 ЦК України (зміна договору у разі істотної зміни обставин). Оскільки відповідач не погоджується на внесення змін до договору щодо встановлення нової плати за торгове місце у відповідності до нових затверджених тарифів за згодою сторін, позивач просить суд внести зміни до укладеного договору на підставі ст. 652 ЦК України (у звязку із істотною зміною обставин).

Ухвалою господарського суду Київської області від 10.08.2016 порушено провадження у справі № 911/2542/16 та призначено розгляд справи на 23.09.2016.

15.09.2016 до канцелярії господарського суду Київської області від позивача надійшло додаткове обґрунтування позовних вимог № 457 від 14.09.2016, відповідно до якого позивач твердить про те, що тарифи на платні послуги ринку, затверджені Київською регіонспоживспілкою, не оскаржені, не скасовані, мають законну силу, відтак підлягають застосуванню у правовідносинах сторін і є підставою для внесення змін до договору.

Зміни у запропонованій редакції у відповідності до вимог ст. 188 ГК України було направлено рекомендованим та цінним листами лист-пропозицію № 278 від 28.05.2016, два примірними проекту додаткової угоди з актами приймання-передачі торгового місця № 37 про внесення змін в п. 4.1. та п. 4.2. договору від 02.01.2014, у відповідь на пропозицію від відповідача було отримано лист від 03.06.2016, з проханням надати відповідну калькуляцію, яка відповідачу була надана під розпис із супровідним листом № 376 від. 10.06.2016 відповідач письмово відмовилась від укладення додаткової угоди, запропонувавши власну калькуляцію платних послуг ринку.

Позивач посилається на ст. 12 Закону України Про споживчу кооперацію та ст. 24 Закону України Про кооперацію, відповідно до яких споживчі товариства, їх підприємства самостійно або на договірних засадах встановлюють ціни і тарифи за надані послуги, виходячи з попиту та пропозицій, за винятком послуг, на які передбачено державне регулювання цін і тарифів. Позивач додатково посилається на Правила торгівлі на ринках, затверджені спільним наказом Мінекономіки, Міністерства внутрішніх справ, ДПА та Держспоживстандартом України від 26.02.2002 № 57/188/84/105, відповідно щодо обовязку адміністрації ринку утримувати торговельні місця в належному стані, та щодо встановлення тарифів адміністрацією відповідно до чинного законодавства. Позивач також посилається на наведення прикладу розрахунку плати за утримання торговельного місця та його складових у Постанові зборів Укоопспілки від 12.11.2008. За таких обставин, позивач твердить, що формування плати за торговельне місце на ринку виключно на договірних засадах суперечить наведеним нормам, оскільки така плата належить до тарифів, які встановлюються адміністрацією ринку та є однаковими для всіх користувачів платних послуг.

23.09.2016 до канцелярії господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання про витребування доказів та відзив на позов.

У відзиві на позовну заяву відповідач проти позову заперечує та просить суд в позові відмовити. Заперечення мотивовані тим, що у спірній додатковій угоді, якою позивач пропонував відповідачу внести вищенаведені зміни, відсутня істотна умова, а саме строк договору. Крім того, відповідно до ст. 652 ЦК України, на яку посилається позивач як на підставу позову, внесення судом змін до договору допускається лише у виняткових випадках, а позивач не навів жодних аргументів, які б дозволили твердити про винятковість ситуації, що склалася. Також відповідач твердить, що ініціатором зміни тарифів та прийняття Розпорядження правління Київської регіонспоживспілки № 117 від 01.09.2015 був саме позивач, який листом від 20.08.2015 № 59 звернувся із відповідною пропозицією до Київської регіонспоживспілки, а відтак, такі зміни для позивача були передбачувані. Затвердження нових тарифів не є істотною зміною обставин в розумінні ст. 652 ЦК України, оскільки позивач і на момент укладення договору був обізнаний з механізмом встановлення цін та тарифів на послуги ринку Регіонспоживспілкою, а відтак, не був позбавлений права та можливості передбачити такі зміни у Договорі. Також відповідач зазначає про невідповідність нових тарифів вимогам чинних нормативних документів, зокрема Положення про визначення розміру тарифів на платні послуги ринків споживчої кооперації затвердженого Постановою зборів Ради Укоопспілки від 12.11.2008, їх економічну необґрунтованість. Так відповідач твердить, що вказані тарифи були розраховані позивачем та запропоновані на затвердження на підставі неправдивих вихідних даних (невірної загальної площі торгівельних місць тощо), без врахування того, що торгові місця не обладнані ні електропостачанням, ні водопостачанням та водовідведенням, хоча зростанням цін на які позивач обґрунтовує необхідність підвищення ціни.

Ухвалою господарського суду Київської області від 23.09.2016 на підставі ч. 3 ст. 69 Господарського процесуального кодексу України продовжено строк розгляду спору на пятнадцять днів, розгляд справи відкладено на 21.10.2016.

21.10.2016 до канцелярії господарського суду Київської області від позивача в порядку ст. 22 Господарського процесуального кодексу України надійшла заява про зміну позовних вимог № 539 від 20.10.2016 (вх. № 21933/16 від 21.10.2016), згідно якої останній просив суд внести зміни в пункт 4.1. договору № 98 від 02.01.2014 про надання місяця для торгівлі на «Миронівському ринку» Київської регіон споживспілки, укладеного між позивачем та відповідачем, виклавши його в наступній редакції: «п. 4.1. Плата за торгове місце за 1 кв.м. торгівельної площі складає 54 (пятдесят чотири) грн. на місяць, а всього до сплати: триста сімдесят вісім грн. 00 коп (405,00 грн.) за місяць.

В разі, якщо підприємець займає площу більшу, ніж вказано у договорі, а саме додатково встановлені столи та інше обладнання для здійснення підприємницької діяльності, оплата здійснюється додатково згідно діючих тарифів послуг 4,00 грн. за 1 кв.м. в день торгівлі, крім вивіски зразків товару на дверях контейнера та до 50 см. викладки товару на рівні дверей контейнера.». Вказана заява прийнята судом до розгляду.

21.10.2016 до канцелярії господарського суду Київської області від позивача надійшло заперечення на відзив відповідача № 543 від 20.10.2016 (вх. № 21934/16 від 21.10.2016), згідно якого останній підтримав задоволення позовних вимог та зазначив, що при укладенні договору сторони виходили з чинних тарифів на момент його укладення, не могли передбачити обставини, що виникли після укладання договору, не могли передбачити ускладнень від впливу зовнішніх факторів у виконанні договору та не могли усунути такої обставини, що є підставою для внесення змін до договору з урахуванням майнових інтересів сторін та розподілу ризику зміни обставин. Вказане заперечення на відзив прийнято судом.

У судовому засіданні 21.10.2016 представники позивача підтримали змінені позовні вимоги повністю, відповідач та представник відповідача заперечили проти задоволення позову.

Заяв чи клопотань про застосування позовної давності до вимог позивача відповідачем не заявлено.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

02.01.2014 між Підприємством споживчої кооперації «Миронівський ринок» Київської регіональної спілки споживчої кооперації (Підприємство) та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 (Підприємець) укладено договір № 98 про надання місця для торгівлі на Миронівському ринку Київської регіонспоживспілки, відповідно до умов якого:

- підприємство надає, а підприємець отримує торгове місце під № 37 загальною площею 7,5 кв.м., на якому розміщується металевий контейнер підприємця, який є його власністю (пункт 1.1), строком з 01.01.2014 по 31.12.2014 (пункт 3.1. договору);

- якщо жодна із сторін в термін одного місяця до закінчення дії даного договору не заявить про намір його розірвати, даний договір продовжується на той самий строк на тих самих умовах (пункт 3.2. договору);

- плата за 1 кв.м. торгівельної площі складає 46 грн. на місяць, а всього до сплати 345 грн. на місяць. В разі, якщо підприємець займає площу більшу, ніж вказана у договорі, а саме додатково встановлені столи та інше обладнання для здійснення підприємницької діяльності, оплата здійснюється додатково згідно діючих тарифів послуг 3,00 грн. за 1 кв.м. в день торгівлі, крім вивіски зразків товару на дверях контейнера та до 50 см викладки товару на рівні дверей контейнера (пункт 4.1 договору);

- плата за надання торгового місця розраховується згідно калькуляції (пункт 4.2 договору);

- підприємець має право знайомитись із тарифами на надання торгового місця в оренду та послуг ринку, отримувати від підприємства засвідчені копії таких тарифів та їх розрахунків; на переважне право на продовження дії договору при належному виконанні його умов або на укладення нового договору (пункт 6.1 договору);

- всі зміни чи доповнення до даного договору мають бути викладені у формі додаткової угоди до нього, підписаної сторонами (або їх представниками) у кожному окремому випадку (пункт 9.3 договору).

Враховуючи, що суду не подано доказів звернення жодної із сторін до іншої сторони у передбачений пунктом 3.2. договору місячний строк до закінчення терміну договору (тобто протягом грудня 2014 року) із заявою про його розірвання, суд дійшов висновку, що договір є продовженим на той самий строк (тобто до 31.12.2016) на тих самих умовах.

Згідно частин 1, 2, та 3 ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до частини 2 ст. 189 ГК України ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається в договорі у гривнях.

Згідно ст. 189 ГК України, суб'єкти господарювання використовують у своїй діяльності вільні та державні регульовані ціни.

Відповідно до ч. 1 ст. 190 ГК України вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні регульовані ціни. За таких обставин, ціна досліджуваного договору не відноситься до державних регульованих цін, належить до вільних цін, які визначаються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін (ст. 190 ГК України).

Укладаючи зазначений договір, позивач виходив з ціни оренди торгового місця, яка була встановлена розпорядженням правління Київської регіонспоживспілки від № 98 02.04.2011, згідно додатку до якого з 02.04.2011 плата за надання та утримання одного торгового місця для розміщення, цілодобового зберігання та продажу товарів з палаток та контейнерів на промринку Миронівського ринку встановлювалась 46,00 грн. за 1 кв.м. за місяць.

Згідно статуту Підприємства споживчої кооперації «Миронівський ринок» Київської регіональної спілки споживчої кооперації, позивач є унітарним підприємством Київської регіоспоживспілки і знаходиться у її безпосередньому підпорядкуванні (пункт 1.1 статуту), управління підприємством здійснюється правлінням та Радою Київської регіонспожиспілки, рішення яких є обовязковими для виконання підприємством (пункти 4.1, 4.2, 5.7 статуту). Підприємство розробляє проекти своєї структури, штатного розкладу, системи оплати праці, тарифи на платні послуги та подає їх на затвердження правлінню Київської регіонспоживспілки (пункт 3.4 Статуту).

Судом встановлено, що у договорі зазначений механізм формування ціни у відповідності до розпоряджень Київської регіонспоживспілки не відображений, натомість зазначено, що плата за надання торгового місця розраховується згідно калькуляції (пункт 4.1. договору).

Разом із тим, позивач є самостійною юридичною особою, яка наділена власною праводієздатністю, може бути позивачем та відповідачем в суді, і не відповідає по зобовязаннях Київської регіонспоживспілки, як і Київська регіонспоживспілка не відповідає по зобовязанням Миронівського ринку (пункти 1.2, 1.3, 1.5 Статуту).

Згідно положень ч. 3 ст. 179 Господарського кодексу України, укладення господарського договору є обовязковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обовязком для субєкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обовязковості укладення договору для певних категорій субєктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

В розумінні частини 1 ст. 55 ГК України як позивач, так і відповідач є субєктами господарювання, жоден з яких не має щодо іншого контролюючих або владних повноважень. Укладення досліджуваного договору не є обовязковим для жодної з його сторін, позаяк він не належить до переліку, визначеному частиною 3 ст. 179 ГК України.

Позивач посилається на ст. 12 Закону України Про споживчу кооперацію та ст. 24 Закону України Про кооперацію, відповідно до яких споживачі товариства, спілки та їхні підприємства самостійно або на договірних засадах встановлюють ціни і тарифи за надані послуги, виходячи з попиту та пропозицій, за винятком послуг, на які передбачено державне регулювання цін і тарифів.

Вищенаведені норми закону визначають право споживчих товариств, спілок та їхніх підприємств самостійно визначати ціни та тарифи на свої послуги, що відповідає таким принципам господарювання (ст. 6 ГК України) як: свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом; вільний рух капіталів, товарів та послуг на території України; обмеження державного регулювання економічних процесів; заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.

За таких обставин, хоча тарифи на платні послуги ринку відповідно до Статуту Миронівського ринку визначаються органом його управління правлінням або радою Київської регіонспоживспілки шляхом обовязкових для Миронівського ринку розпоряджень, ціна в досліджуваному договорі є вільною, такою, що встановлюється за згодою сторін (ст. 632 ЦК України, ст. 190 ГК України), а розпорядження правління Київської регіонспоживспілки не є актом, обовязковим для виконання відповідачем.

Майново-господарські зобов'язання між сторонами виникли та регулюються вищенаведеним господарським договором № 98 від 02.01.2014 і по суті є господарсько-договірними зобов'язаннями, що ґрунтуються на принципах вільного волевиявлення, та свободи підприємницької діяльності, а укладення, зміна та розірвання досліджуваного договору здійснюється за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ст. 179 ГК України).

20.08.2015 позивач у відповідності до пункту 3.4 власного cтатуту звернувся до заступника голови правління Київської регіонспоживспілки з листом № 59 (а.с. 46-47), в якому просив затвердити зміни до тарифів на платні послуги, які надаються ринком за кожен день торгівлі з 01.09.2015. Розпорядженням правління Київської регіонспоживспілки № 117 від 01.09.2015 затверджено тарифи на платні послуги за кожен день торгівлі, які надає Миронівський ринок з 01.09.2015, а саме додатком до вказаного розпорядження встановлена плата за надання та утримання одного торгового місця для розміщення, цілодобового зберігання та продажу товарів з палаток та контейнерів на промринку (за 1 кв. м. площі) в сумі 54,00 грн (копія розпорядження з додатком залучена до матеріалів справи).

Згідно до ст. 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється (в даному випадку проста письмова форма). Пунктом 9.3 Договору визначено, що всі зміни чи доповнення до даного договору мають бути викладені у формі додаткової угоди до нього, підписаної сторонами (або їх представниками) у кожному окремому випадку.

Відповідно до частин 2 та 3 ст. 188 ГК України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

Позивач звернувся до відповідача з листом № 278 від 28.05.2016 (а.с. 19), у якому довів до відома відповідача зміну затверджених тарифів на платні послуги ринку, повідомив про необхідність внесення змін до договору та надав для підписання відповідний проект додаткової угоди, що підтверджується фіскальним чеком від 01.06.2016 та описом вкладення у цінний лист (а.с. 18).

У відповідь на зазначений лист, відповідач листом від 25.06.2016 (а.с. 22) відмовилась погоджувати збільшення плати за торгове місце та підписувати запропоновану додаткову угоду, натомість запропонувала внести зміни у договір виходячи з розрахунку 17,00 грн. за 1 кв.м. торгівельної площі.

Судом встановлено, що сторонами у належній формі не було досягнуто згоди щодо внесення змін до укладеного між ними договору від 02.01.2014 № 98.

За таких обставин, позивач, в порядку частини 4 ст. 188 ГК України, відповідно до якої у разі, якщо сторони не досягли згоди щодо зміни договору, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду, звернувся до господарського суду Київської області з позовом, в якому просить суд внести зміни в пункт 4.1. договору.

Зазначена вимога задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Як встановлено судом, досліджувані відносини сторін по суті є господарсько-договірними зобов'язаннями, що ґрунтуються на принципах вільного волевиявлення та свободи підприємницької діяльності, а укладення, зміна та розірвання досліджуваного договору здійснюється за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ст. 179 ГК України).

Відповідно до частини 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Інше досліджуваним договором не встановлено. Добровільної згоди на зміну умов договору сторонами в належній формі не досягнуто.

Позивач твердить що даний випадок зміни договору без згоди сторін передбачений не договором, а законом, а саме статтею 652 ЦК України, відповідно до частини 2 якої якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони.

Зазначене посилання позивача є хибним та судом відхиляється.

Загальні принципи господарювання (ст. 6 ГК України) виходять із свободи підприємницької діяльності та заборони незаконного втручання органів державної влади у господарські відносини. Частиною другою статті 14 Цивільного кодексу України встановлено, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Відповідно до частин 2, 4 ст. 652 ЦК України зміна договору судом у звязку із істотною зміною обставин можлива лише у виняткових випадках, та при настанні одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Механізм встановлення тарифів на платні послуги ринку розпорядженнями правління Київської регіонспоживспілки існував на момент укладення договору, на час розгляду справи не змінився, позивач про зазначений механізм був обізнаний, а відтак не був позбавлений права та можливості передбачити відповідні умови в договорі під час його укладання. Затвердження нових тарифів на платні послуги ринку правлінням Київської регіонспоживспілки було здійснено за поданням позивача, а відтак зміна умов зумовлена причинами, що залежали від волі позивача. Позивачем не наведено жодних аргументів та доказів на їх підтвердження, які б надали змогу суду оцінити ситуацію, що склалася, як виняткову, таку, що потребує обгрунтованого втручання суду у господарську діяльність сторін.

Вищеперераховане виключає можливість застосування до досліджуваних відносин сторін ст. 652 ЦК України та зміни судом договору, укладеного на основі вільного волевиявлення, у звязку з істотною зміною обставин.

З огляду вищезазначеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги Підприємства споживчої кооперації «Миронівський ринок» Київської регіональної спілки споживчої кооперації до Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про внесення змін до договору, з огляду на її нормативну безпідставність та доказову необґрунтованість.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статей 44, 49 ГПК України, покладаються судом на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено: 25.10.2016

Суддя П.В.Горбасенко