РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2016 р. Справа № 924/630/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Павлюк І. Ю.

суддя Демидюк О.О. ,

суддя Савченко Г.І.

при секретарі Кушніруку Р.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - представник за довіреністю від 22.09.2015р. №1

від відповідача: ОСОБА_2 - представник за довіреністю від 04.01.2016р. №6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрос - Нафта", м.Київ

на рішення господарського суду Хмельницької області

від 15.09.16 р. у справі № 924/630/16 (суддя Гладюк Ю.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрос-Нафта", м.Київ

до Публічного акціонерного товариства "Подільські товтри", с.Вербка, Кам'янець-Подільського району Хмельницької області

про стягнення 417 696,55 грн. заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 15.09.2016р. у справі №924/630/16 у позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрос-Нафта" до Публічного акціонерного товариства "Подільські товтри" про стягнення 417696,55грн. заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрос-Нафта" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржене рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задоволити. Також, просить стягнути з відповідача витрати по оплаті судового збору.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:

- вважає рішення місцевого господарського суду незаконним та необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права та процесуального права;

- вказує, що суд першої інстанції відхилив всі доводи позивача та прийняв сторону відповідача без достатніх на те правових підстав;

- не погоджуючись з висновком суду першої інстанції, який в рішенні зазначає про правомірність стягнення штрафів (за твердженням відповідача) відповідачем з позивача, керуючись положенням договору про обов'язок виконавця за договором сплатити штраф в разі невиконання обумовленого обсягу робіт, зазначає, що жодним документом, що є в матеріалах справи (та які є взагалі в наявності) не підтверджено, що саме позивач порушив умови договору щодо невиконання обумовленого обсягу робіт;

- додає, що суд посилається на акти виконаних робіт, в яких зафіксований менший обсяг робіт, ніж сторонами було передбачено в договорі. Однак, зауважує, що актами виконаних робіт сторони лише фіксували обсяг виконаних робіт. Жоден акт виконаних робіт не містить положення, що саме виконавець (позивач) порушив зобов'язання, а тому має сплатити штраф;

- стверджує, що відповідач по справі на свій розсуд здійснював оплату не в повному обсязі, а суд першої інстанції вважає такі дії правомірними. Вказує, що така позиція суду першої інстанції суперечить ст.ст.549, 550 ЦК України;

- зазначає, що відповідач жодної вимоги позивачу не направляв. Копії листів, що були надані відповідачем взагалі не заслуговують на увагу, так як жодних доказів про вручення таких листів позивачу, так й взагалі їх надсилання не існує;

- не погоджується з висновком місцевого господарського суду, який відхилив доводи позивача щодо нікчемності окремих положень додаткової угоди №4 від 29.02.2015р. та зазначив в рішенні про те, що додаткова угода №4 не була визнана недійсною;

- стверджує, що згідно норм чинного законодавства, нікчемні угоди не потребують визнання їх недійсними в судовому порядку - вони вже є недійсними в силу приписів законодавства. Крім того, суд першої інстанції в рішенні жодним чином не зазначив, на підставі чого ним було відхилено доводи позивача щодо нікчемності окремих положень додаткової угоди №4, чим порушив п.3 ч.1 ст.84 ГПК України. Також, суд не врахував того факту, що додаткова угода №4, окрім її часткової нікчемності, не містить достатньої правової підстави для звільнення відповідача від відповідальності та покладання додаткової відповідальності на позивача;

- додає, що суд першої інстанції також відмовив позивачу в стягненні штрафних санкції за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань з боку відповідача на користь позивача. Однак, в рішенні жодного слова не міститься, чим суд керувався, коли відмовляв позивачу в задоволенні вимог щодо стягнення штрафних санкцій з відповідача за несвоєчасні розрахунки. Факти несвоєчасних розрахунків з боку відповідача на користь позивача чітко встановлені матеріалами справи.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 11.10.2016р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено її до розгляду на 18.10.2016р..

Представник позивача в судовому засіданні 18.10.2016р. підтримав доводи апеляційної скарги та надав пояснення в обґрунтування своєї позиції. Вважає рішення місцевого суду незаконним та необґрунтованим. Просить суд рішення господарського суду Хмельницької області від 15.09.2016р. у справі №924/630/16 скасувати та прийняти нове, яким позов задоволити.

Представник відповідача у письмовому відзиві від 18.09.2016р. на апеляційну скаргу та в судовому засіданні 18.10.2016р. заперечив проти доводів апеляційної скарги, вважаючи її безпідставною та необґрунтованою. Просить суд рішення господарського суд Хмельницької області від 15.09.2016р. у справі №924/630/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.06.2015р. між Публічним акціонерним товариством "Подільські товтри" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрос-Нафта" (виконавець) укладено договір №1-23/06/15 на виконання робіт (далі - договір), згідно п.1.1 якого, замовник доручає, а виконавець зобовязується з використанням обладнання (вказане у договорі) виконати роботи з екскавації гірничої маси для загрузки в дробинку, дрібленню, сортуванню і погрузки дрібленого матеріалу в автотранспорт (а.с.7-13).

Відповідно до п.2.1.1. договору, замовник зобовязується в повному обємі, порядку і строки, встановлених даним договором, здійснити оплату за виконані роботи.

У відповідності до п.2.3.2 договору, виконавець зобовязаний приступити до виконання робіт на протязі 10 днів після оплати транспортування обладнання відповідно п.2.1.8. і сплати авансу за п.5.2 договору.

Розрахунки по даному договору здійснюються замовником на підставі акта виконаних робіт та відповідного рахунку на оплату, на протязі 3 (трьох) банківських дні з дня підписання сторонами акта виконаних робіт (п.5.2 договору).

Згідно п.6.6 договору, у випадку виконання виконавцем робіт з дрібнення гірничої маси на протязі календарного місяця в обємах, менших 45000 тонн, по вимозі замовника виконавець зобовязаний сплатити штраф у розмірі 30000,00грн. по кожному випадку.

У п.4.2 договору сторони дійшли згоди, що передача робіт по договору здійснюється шляхом підписання акта виконаних робіт. Акт передається замовнику шляхом направлення "Новою поштою" або вручається під підпис у повноваженої особи замовника. При наявності зауважень чи відмови від підписання акту, замовник зобовязаний повідомити про це виконавця не пізніше 2 днів з дня отримання акта, з наданням письмових пояснень, шляхом аналогічним для подання акта.

Відповідно до п.7.1 договору, спору і розбіжності, які можуть виникнути при виконанні даного договору, будуть по можливості вирішуватись шляхом переговорів між сторонами.

Сторони домовились, що фіксація невиконання та / або неналежне виконання взятих на себе обовязків та/або визначення нанесеної шкоди буде здійснюватися двосторонніми комісіями, що складаються з представників сторін з складанням акта (п.7.2 договору).

У випадку неможливості вирішення спорів шляхом переговорів сторони передають їх на розгляд суду у відповідності до вимог діючого законодавства України (п.7.3 договору).

Даний договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31.12.2015р., а в частині грошових зобовязань до повного і належного виконання (п.10.2 договору).

Договір від 23.06.2015р. №1-23/06/15 на виконання робіт підписаний сторонами та скріплений відтисками їх печаток.

Також, додатковими угодами від 01.09.2015р. №1, 30.10.2015р. №2, 28.12.2015р. №3 які підписані сторонами та скріплені відтисками їх печаток, сторони вносили зміни до договору від 23.06.2015р. №1-23/06/15 на виконання робіт відносно розрахунків, обєму робіт та строку (а.с.15-17).

Також, додатковою угодою №4 від 29.02.2016р. сторони узгодили дострокове розірвання договору від 23.06.2015р. №1-23/06/15 на виконання робіт з 02.03.2016р. (п.1) (а.с.18).

Згідно п.2 додаткової угоди №4 від 29.02.2016р., сторони погодили, що заборгованість виконавця перед замовником по грошових зобовязаннях по договору складає 21936,00грн.

З моменту вступу в силу даного додаткового договору обовязки сторін, які виникли по даному договору припиняються і сторони не рахуються звязаними правами і обовязками, які виникли з договору (п.3 додаткової угоди №4 від 29.02.2016р.).

Додаткова угода №4 від 29.02.2016р. підписана сторонами та скріплена відтисками їх печаток.

Відповідно до актів здача-прийому робіт (надання послуг) №1 від 16.08.2015р., №2 від 31.08.2015р., №3 від 23.09.2015р., №4 від 31.10.2015р., №5 від 15.11.2015р., №6 від 30.11.2015р., №7 від 15.12.2015р., №8 від 30.12.2015р., №9 від 15.01.2016р., №10 від 31.01.2016р., №11 від 15.02.2016р., №12 від 29.02.2016р. ТОВ "Агрос-Нафта" виконало, а ПАТ "Подільські товтри" прийняло роботи на суму 5053386,00грн. (а.с.19-30, 81).

Зокрема, у актах зазначено, що виконавцем є ТОВ "Агрос-Нафта", отримувачем ПАТ "Подільські товтри".

Вказані вище акти здача-прийому робіт (надання послуг) підписані сторонами та скріплені відтисками їх печаток

Також, вищевказана сума та сума часткової оплати підтверджується карткою рахунку від 04.07.2016р. (а.с.31-33).

В подальшому, 23.06.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрос-Нафта" (перевізник) та Публічним акціонерним товариством "Подільські товтри" (замовник) укладено договір №2-23/06/15 на надання послуг по перевезенню вантажу, згідно п.1.1 якого, замовник надає перевізнику вантаж, а перевізник власними силами або із залученням третіх осіб зобовязується з використанням вантажних автомобільних транспортів моделі "Іveko" вантажопідйомністю 30 тонн перевозити цей вантаж в обємах, строках та за ціною визначених цим договором (а.с.59-61).

Також, до договору від 23.06.2015р. №2-23/06/15 на надання послуг по перевезенню вантажу укладено додаткові угоди №1 від 28.12.2015р. та №2 від 29.02.2016р. (а.с.62, 63).

Договір на надання послуг по перевезенню вантажу від 23.06.2015р. №2-23/06/15 та додаткові угоди до нього №1 від 28.12.2015р. та №2 від 29.02.2016р. підписані сторонами та скріплені відтисками їх печаток.

Відповідно до наявних у матеріалах справи банківських виписок по рахунках, які свідчать про часткову оплату позивачем виконаних робіт згідно договору від 23.06.2015р. №1-23/06/15 на виконання робіт, зокрема з відміткою: "призначення платежу подрібнення гірничої маси згідно дог.№1-23/06/15 від 23.06.2015р." (а.с.65-76), а також оплати відповідачем послуг перевезення згідно договору від 23.06.2015р. №2-23/06/15 на надання послуг по перевезенню вантажу, зокрема з відміткою: "призначення платежу за перевезення вантажу за дог.№2-23/06/15 від 23.06.2015р." (а.с.108-117).

Також, ПАТ "Подільські товтри" листами від 02.09.2015р. №264/2, 16.09.2015р. №283, 26.01.2016р. №27, 05.02.2016р. №48, 17.02.2016р. №67 зверталось до ТОВ "Агрос-Нафта" з вимогами, а саме: перерахувати на користь відповідача штраф у сумі 30000,00грн.; відмови від підписання актів; прийняття заходів по виконанню взятих на себе обовязків по виготовленню 25000 тонн продукції; сплатити штраф (а.с.77, 78, 79, 80, 119).

На виконання надання послуг за договором №2 23/06/15 між ТОВ "Агрос-Нафта" (перевізник) та ПАТ "Подільські товтри" (замовник) підписано та скріплено відтисками печаток сторін акти здачі-прийняття послуг, зокрема №1 від 16.08.2015р., №2 від 31.08.2015р., №3 від 16.09.2015р., №4 від 30.09.2015р., №5 від 16.10.2015р., №6 від 31.10.2015р., №7 від 15.11.2015р., №8 від 30.11.2015р., №9 від 15.12.2015р., №10 від 30.12.2015р., №11 від 15.01.2016р., №12 від 31.01.2016р., №13 від 15.02.2016р., №14 від 29.02.2016р. (а.с.94-107).

Також, у матеріалах справи наявний акт компенсації витрат на транспортування обладнання по договору виконання робіт №1-23/06/15 від 23.06.2015р., що підписаний ТОВ "Агрос-Нафта" (виконавець) та ПАТ "Подільські товтри" (замовник) та скріплений їх печатками, згідно якого замовник компенсував в повному обсязі витрати виконавця по залученню сторонніх організацій, що надають послуги перевезення, для транспортування обладнання виконавця на карєр замовника в загальній сумі 168000,00грн., в тому числі ПДВ 28000,00грн.. Також, зазначено, що сторони одна до одної будь-яких взаємних претензій не мають (а.с.118).

Крім того, у матеріалах справи наявні платіжні доручення про сплату послуг за договором про виконання робіт №1-23/06/15 від 23.06.2015р. (послуги по подрібненню гірничої маси) (а.с.125-136).

В подальшому, 02.03.2016р. між Публічним акціонерним товариством "Подільські товтри" (сторона 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрос-Нафта" (сторона 2) підписано та скріплено відтисками їх печаток акт зарахування зустрічних однорідних вимог (далі - акт), згідно п.1 якого, сторона 1 має перед стороною 2 непогашене грошове зобовязання в розмірі 21936,00грн., яке виникло на підставі договору надання послуг №2-23/06/15 від 23.06.2015р. та акту здачі-прийняття послуг №4 від 29.02.2016р. (а.с.64).

Відповідно п.2 акту, сторона 2 має перед стороною 1 непогашене грошове зобовязання у сумі 21936,00грн., яке виникло на підставі договору надання послуг №1-23/06/15 від 23.06.2015р., з урахуванням додаткової угоди №4 від 29.02.2016р..

У п.3 акту, сторони зазначили, що строк виконання зобовязань, зазначених у п.1 тап.2 цього акту настав.

У відповідності до п.5 акту, керуючись ст.601 Цивільного кодексу України, сторони дійшли згоди зарахувати зустрічні однорідні вимоги за зобовязаннями, зазначеними у п.1 та п.2 цього акта у сумі 21936,00грн. і таким чином з моменту підписання цього акта вважатимуть:

- зобов'язання сторони 1 (п.1) таким, що припинено у повному обсязі. Заборгованості сторони 1 перед стороною 2, що визначена у п.1, немає,

- зобовязання сторони 2 (п.2) такими, що припинено у повному обсязі, заборгованості сторони 2 перед стороною 1, що зазначена у п.2, немає.

За вказаних обставин, Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрос-Нафта" звернулося до господарського суду Хмельницької області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Подільські товтри" про стягнення заборгованості, що виникла через неналежне виконання договору від 23.06.2015р. №1-23/06/15 в сумі 417696,55грн., з яких: 131102,35грн. штрафні санкції, 286594,20грн. основна заборгованість (а.с.2-4).

Обґрунтовуючи позовну заяву, ТОВ "Агрос-Нафта", посилається на те, що 23.06.2015р. між ПАТ "Подільські товтри" (замовник) та ТОВ "Агрос-Нафта" (виконавець) укладений договір на виконання робіт №1-23/06/15. У відповідності до п.5.2 договору, розрахунки замовником здійснюються на протязі 3-х (трьох) банківських днів з дня підписання відповідного акту виконаних робіт. Однак, замовник постійно порушував строки платежів, внаслідок чого у виконавця існує право вимагати оплати штрафних санкцій. Також, замовник здійснив оплату за виконані роботи не в повному обсязі. Так, як вбачається з актів виконаних робіт за період з 01.08.2015р. по 29.02.2016р. виконавцем було надано послуг на загальну суму 5053386,00грн.. Замовником було сплачено лише 4766782,80грн.. Таким чином, заборгованість ПАТ "Подільські товтри" перед ТОВ "Агрос-Нафта" за виконані роботи складає 286594,20грн.. Як вже було зазначено вище, замовником постійно порушувалися строки платежів, як було встановлено в договорі. Всього було складено 12 актів виконаних робіт. І лише акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №1 від 16.08.2015р. був оплачений своєчасно. Це сталося виключно через те, що договором було передбачено авансування першого етапу робіт на суму 282000,00грн.. Акти здачі-приймання робіт складалися та підписувалися сторонами вчасно. Акт здачі-приймання робіт №12 від 29.02.2016р. був переданий виконавцем замовнику під підпис бухгалтера ПАТ "Подільські товтри" для підписання 01.03.2016р.. Проте, ПАТ "Подільські товтри" не повернуло підписаний акт та не надало жодних зауважень та/або заперечень до акту. В такому випадку, у відповідності до п.4.2 договору, акт здачі-приймання робіт (наданих послуг) №12 від 29.02.2016р. вважається прийнятим замовником. Цей факт підтверджується й додатковою угодою №4 від 29.02.2016р. до договору на виконання робіт №1-23/06/15 від 23.06.2015р., в якій сторони підтвердили факт надання послуг, як зазначено в акті здачі-приймання робіт №12 від 29.02.2016р.. У відповідності до п.3 ст.614 Цивільного кодексу України, правочин, яким скасовується чи обмежується відповідальність за умисне порушення зобов'язання, є нікчемним. В силу приписів п.3. ст.614 ЦК України, положення додаткової угоди №4 від 29.02.2016р. до договору в частині обмеження права на пред'явлення претензій за неналежне виконання та невиконання зобов'язань за договором, на думку позивача є нікчемними. Крім того, позивач вважає нікчемним й положення додаткової угоди №4 від 29.02.2016р. до договору щодо застосування замовником штрафних санкцій до виконавця за порушення умов по виготовленню щомісячного обсягу продукції в розмірі 208392,00грн. - в якості компенсації витрат замовника на перевезення. Так, договір містить п.6.3, у відповідності до якого в разі невиконання виконавцем на протязі 2-х місяців умов договору щодо кількості виготовленої продукції, замовник має право в односторонньому порядку розірвати договір та/або вимагати компенсацію витрат, що були понесені замовником під час транспортування обладнання виконавця на територію замовника. Однак, як слідує з додаткової угоди №4 від 29.02.2016р. до договору, договір був припинений за взаємною згодою сторін, а не розірваний замовником в односторонньому порядку. Також, у відповідності до п.7.2 договору, сторони домовились, що фіксація невиконання та/або неналежного виконання взятих на себе обов'язків та/або визначення нанесених збитків буде здійснюватися двосторонніми комісіями з представників сторін та з обов'язковим складанням актів. Жодного разу не було жодного засідання будь-якої комісії по встановленню факту неналежного виконання та/або невиконання умов договору з боку виконавця. Тому взагалі недоречно вести мову щодо застосування будь-яких штрафних санкцій з боку замовника до виконавця. В даному випадку, є ситуація, при якій замовник - ПАТ "Подільські товтри" грубим чином порушили свої зобов'язання в частині оплати за виконані роботи, а тому має понести відповідальність у вигляді сплати річних, пені, інфляційних.

Відповідач у письмовому відзиві на позов покликається на те, що позивач, зловживаючи наданими правами, знаючи дійсні обставини справи, навмисно не надає суду всіх доказів, що мають значення для вирішення справи. Так, договір, який укладений між сторонами містить умови про відповідальність виконавця відносно невиконання обсягу робіт. Такі обставини мали місце, в звязку з чим відповідач застосував до позивача штрафні санкції на загальну суму 100147,20грн. Жодного разу, при застосуванні санкцій, позивач не вказав відповідачу на свою незгоду з ними, що свідчить про їх визнання. Таку незгоду він висловив лише у позові. Крім відносин відносно виконання робіт, між сторонами існували також відносини по наданню транспортних послуг. За спільною згодою обидва договори (виконання робіт і надання транспортних послуг) 02.03.2016р. достроково розірвані. Додатковими угодами №4 і 2 сторони визнали наявність заборгованості одна перед одною за вищевказаними договорами (надання послуг та виконання робіт) в сумі 21936,00грн., в звязку з чим підписано акт зарахування зустрічних однорідних вимог, за яким сторони припинили зобовязання відповідача перед позивачем за договором про виконання робіт та позивача перед відповідачем за договором про надання послуг у розмірі 21936,00грн.. Підписавши акт зарахування зустрічних вимог позивач не висунув проти нього заперечення, а отже прийняв зарахування. Позов в частині стягнення штрафних санкцій не підлягає задоволенню, в звязку з тим, що порушення грошового зобовязання відповідача сталося не з вини останнього. Додатковим відзивом відповідач стверджує, що відповідно до розділу 7 договору "Порядок вирішення спорів", спори і розбіжності між сторонами вирішуються шляхом переговорів, а у разі не можливості врегулювати спір в такому порядку, передається на розгляд суду. При цьому, невиконання та/або неналежне виконання взятих на себе зобов'язань за договором, або нанесення збитків, фіксується сторонами в акті. Тобто, лише факт невиконання та/або неналежного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань за договором фіксується двостороннім актом, і за умови заперечень або не визнання такого факту однією із сторін. договором передбачено, що передача робіт здійснюється за підписаним актом виконаних робіт (з зазначенням про об'єм виконаних робіт), який виконавець передає на підпис замовнику. Позивач, надаючи відповідачу акти виконаних робіт, підписані з боку ТОВ "Агрос-Нафта", сам підтверджував фактичний об'єм виконаних ним робіт. В свою чергу, відповідач, підписуючи ці акти, повністю погоджувався з даними позивача. Отже, оформлені сторонами належним чином акти виконаних робіт, є підтвердженням тому, що жодних розбіжностей (спору) щодо відображення фактично виконаних (прийнятих) робіт у сторін не виникало, а відтак, не було необхідності і складати акт, передбачений п.7.2 договору. Жодного разу, при застосуванні штрафних санкцій до ТОВ "Агрос-Нафта", позивач не висловлював відповідачу свою незгоду щодо неправомірності застосування до нього штрафів, або, що таке стягнення суперечить умовам договору тощо. Якщо прийняти до уваги позицію позивача, яка полягає в тому, що "для притягнення сторони до відповідальності (в тому числі у вигляді штрафу), попередньо повинно відбутися засідання двосторонньої комісії, яка в акті зафіксує факт невиконання та/або неналежного виконання стороною взятих на себе зобов'язань за договором", тоді, для притягнення винної сторони до відповідальності, наприклад, за порушення термінів розрахунків за договором; за порушення зобов'язання щодо оплатності послуг за договором тощо, повинна також засідати двостороння комісія та складатись відповідний акт. Відтак, посилання ТОВ "Агрос-Нафта" на безпідставність застосування до нього штрафних санкцій, за відсутності підписаного сторонами акту, складання якого передбачено п.7.2 договору є невірним, з огляду на вищевикладене.

Як вже зазначалося, рішенням господарського суду Хмельницької області від 15.09.2016р. у справі №924/630/16 в позові відмовлено (а.с.141-143).

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до п.2 ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

У відповідності до п.1 ст.12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Як встановлено ст.67 Господарського кодексу України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч.2 ст.180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 ГК України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч.1, 2 ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму; до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Частиною 1 ст.903 ЦК України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

В силу ч.1 - 6 ст.181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів; проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін.

Згідно п.1 ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ч.1 ст.96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як свідчать матеріали справи, 23.06.2015р. між Публічним акціонерним товариством "Подільські товтри" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрос-Нафта" (виконавець) укладено договір №1-23/06/15 на виконання робіт по подрібненню (переробці) гірничої маси.

Так, за договором про виконання робіт відповідач зобовязаний здійснювати оплату виконаних позивачем робіт, а позивач прийняв зобовязання виконати роботи в обємах, передбачених договором. Також, договором передбачено, що передача робіт здійснюється за підписаним актом виконаних робіт (з зазначенням про об'єм виконаних робіт), який виконавець передає на підпис замовнику.

Оформлені сторонами належним чином акти виконаних робіт, є підтвердженням тому, що жодних розбіжностей (спору) щодо відображення фактично виконаних (прийнятих) робіт у сторін не виникало, а відтак, не було необхідності і складати акт, про який йдеться мова в п.7.2 договору.

Як вбачається з картки рахунку від 04.07.2016р. розрахунки за виконані роботи здійснювались не в повному обємі. Проте, відповідач, в свою чергу, врахувавши пункт договору про обєм робіт та факти виконання позивачем неповного обсягу робіт, відповідач застосував до позивача штрафні санкції на загальну суму 10047,20грн..

Зокрема, в період з 01.08.2015р. по 31.08.2015р., ТОВ "Агрос-Нафта" були виконані роботи по подрібненню (переробці) гірничої маси в загальному об'ємі 20458 тонн, підтвердженням чому є належним чином оформлені акти здачі - приймання робіт (надання послуг) №1 від 16.08.2015р. та №2 від 31.08.2015р..

Враховуючи те, що у сторін, на момент підписання цих актів, не виникало розбіжностей щодо загального об'єму виконаних робіт виконавцем, зафіксованих в актах за серпень 2015 року, ПАТ "Подільські товтри", на підставі п. 6.6. договору, 17.09.2015р.. застосував до позивача штраф на суму 30000,00грн..

З аналогічних підстав, був застосований штраф в сумі 30000,00грн. і 12.10.2015р., оскільки виконання робіт по подрібненню (переробці) гірничої маси в вересні 2015 року склав менше 45000тонн.

30.10.2015р. між сторонами укладено додаткову угоду №2 до договору №1-23/06/15 від 23.06.2015р., згідно якої позивач несе відповідальність у разі виконання робіт (виготовлення готової продукції фракції 20-50мм, 40-80мм, 80-120мм; фракція 0-25мм не входить) в об'ємі менш ніж 25000 тонн.

11.02.2016р., у зв'язку з тим, що виконання робіт з виготовлення готової продукції в січні 2016 року склав лише 9256 тонн (37,02% від встановленого об'єму), до позивача був застосований штраф в розмірі 80294,40грн., із розрахунку (15744 тонн х 25,50грн.) х 20%, де:

- 15744 тонн - невиконаний об'єм робіт по виготовленню готової продукції;

- 25,50грн. - вартість робіт по виготовленні однієї тонни готової продукції;

- 20% - погоджений розмір штрафу, у разі виготовлення готової продукції менше 50% від встановленого об'єму (25000 тонн).

Всього штрафу застосовано в розмірі 140294,40грн..

Надалі сторони домовилися про зменшення штрафу на 40147,20грн., в звязку з чим загальна сума становила 100147,20грн..

Застосований штраф, як стверджує відповідач прийнято ним до загального заліку розрахунків за договором про виконання робіт.

При цьому, зібрані по справі докази свідчать, що жодного разу, при застосуванні штрафних санкцій до ТОВ "Агрос-Нафта", позивач не висловлював відповідачу свою незгоду щодо неправомірності застосування до нього штрафів, або, що таке стягнення суперечить умовам договору та такі у матеріалах справи відсутні та сторонами не надано.

Відтак, станом на 18.02.2016р. відповідачем (замовником) правомірно застосовано до позивача (виконавця) штрафні санкції на загальну суму 100147,20грн. на підставі умов, встановлених договором №1-23/06/15 від 23.06.2015р..

Крім того, що ж до покликання позивача на те, що штраф повинен сплачуватися на вимогу замовника, колегія зазначає, що у матеріалах справи маються листи ПАТ "Подільські товтри", якими він повідомляв та вимагав від позивача перерахувати на користь замовника штраф у сумі 30000,00грн.; відмови від підписання актів; прийняття заходів по виконання взятих зобов'язань по виготовленню продукції; оплатити штраф тощо. Водночас, позивач жодного разу не заперечував про необізнаність зі змістом цих листів та не спростовував даний факт.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги покликається на неправомірність включення суми штрафу до розрахунків за договором, оскільки таке зарахування не передбачено договором, а відповідні пункти додаткової угоди, які передбачають застосування до позивача штрафних санкцій позивач вважає нікчемними.

Зокрема, 29.02.2015р. між ПАТ "Подільські товтри" та ТОВ "Агрос-Нафта" укладено додаткову угоду №4 від 29.02.2016р. до договору від 23.06.2015р №1-23/06/15, якою сторони погодили:

- дострокове розірвання договору від 23.06.2015р. №1-23/06/15 з 02.03.2016р.;

- у звязку з неодноразовим порушенням умов договору в частині виконання виконавцем (позивачем) обовязків відносно виготовлення мінімального щомісячного обєму готової продукції, враховуючи понесені замовником (відповідачем) витрати на транспортування обладнання, замовник приймає, а виконавець (позивач) погоджується на оплату неустойки (штрафу) на суму 208392,00грн.;

- заборгованість виконавця (позивача) перед замовником (відповідачем) по грошових зобовязаннях становить 21936,00грн.;

- з моменту вступу в силу даної додаткової угоди обовязки сторін, що виникли по договору (1-23/06/15) припиняються а сторони не вважаються повязаними правами і обовязками, що виникли по договору;

- сторони підтверджують, що претензій по договору на момент підписання додаткової угоди не мають.

При цьому матеріали справи свідчать, що додаткова угода №4 від 29.02.2016р. до договору від 23.06.2015р №1-23/06/15 підписана сторонами та скріплена відтисками їх печаток.

Доказів того, що вказана додаткова угода оскаржувалась та визнана у встановленому порядку недійсною чи є розірваною у матеріалах справи відсутні та сторонами не надано. Водночас, визнання угоди чи її певних умов недійсними не є предметом спору у даній справі.

При цьому, позивачем не додано в силу приписів ст.ст.32-34 ГПК України, відповідних доказів та обґрунтувань на підтвердження нікчемності додаткової угоди №4 від 29.02.2016р. до договору від 23.06.2015р №1-23/06/15 як в цілому так і окремих її частин.

Статтею 204 ЦК України передбачено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, судом обґрунтовано прийнято вказану додаткову угоду (у повному обсязі) у якості належного доказу досягнення між сторонами згоди по всіх питаннях, які виникли між сторонами в процесі виконання договору в тому числі і в питаннях розрахунків.

Крім того, перелічені вище умови додаткової угоди №4 від 29.02.2016р. до договору від 23.06.2015р №1-23/06/15 свідчать про те, що договір №1-23/06/15 є припиненим з 02.03.2016р., будь-яких претензій у сторін одна до одної немає. Заборгованість же за даним договором існує у позивача в розмірі 21936,00грн. (яка погашена ним у звязку з зарахуванням зустрічних однорідних вимог по акту від 02.03.2016р.).

Водночас, слід зазначити, що визначення сторонами суми боргу позивача в додатковій угоді №4 від 29.02.2016р. до договору від 23.06.2015р №1-23/06/15 встановлена з врахуванням погодження позивачем з розміром штрафу 208392,00грн..

Таким чином, завершуючи відносини (уклавши додаткову угоду №4 від 29.02.2016р.) по договору №1-23/06/15 сторони остаточно погодили розрахунок (додатковою угодою фактично внесено зміни в порядок розрахунку, з урахуванням штрафу), при цьому узгодили відсутність заборгованості відповідача перед позивачем.

Щодо позовних вимог про стягнення штрафних санкцій за несвоєчасну оплату за виконані роботи в розмірі 131132,35грн. за договором від 23.06.2015р №1-23/06/15, колегія зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, за умовами договору від 23.06.2015р №1-23/06/15 акти виконаних робіт вручаються виконавцем під підпис уповноваженої особи замовника або шляхом направлення "Новою поштою" (п.4.2).

Розрахунки за договором проводяться замовником на підставі акту виконаних робіт та відповідного рахунку на оплату, протягом 3-х банківських днів з дня підписання сторонами акту виконаних робіт (п.5.2).

При цьому, позивачем не надано жодного належного доказу, який би свідчив про своєчасність передачі цих актів на підпис ПАТ "Подільські товтри" (замовник), та своєчасність виставлення відповідного рахунку. Лише останній акт здачі - приймання робіт №12 від 29.02.2016р. був наданий відповідачу своєчасно, що не заперечується сторонами.

Відтак, судом правомірно відмовлено ТОВ "Агрос-Нафта" в задоволені позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій, оскільки випадки порушення строків розрахунків за договором відбувалися саме з вини позивача.

Крім того, матеріали справи свідчать, що 23.06.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрос-Нафта" (перевізник) та Публічним акціонерним товариством "Подільські товтри" (замовник) укладено договір №2-23/06/15 на надання послуг по перевезенню вантажу, згідно якого замовник надає перевізнику вантаж, а перевізник власними силами або із залученням третіх осіб зобовязується з використанням вантажних автомобільних транспортів моделі "Іveko" вантажопідйомністю 30 тонн перевозити цей вантаж в обємах, строках та за ціною визначених цим договором.

Додатковою угодою №2 від 29.02.2016р. до договору №2-23/06/15 від 23.06.2016р. сторони, підтвердивши відповідні факти його виконання сторонами, а також передбачивши взаємні права і зобов'язання, в добровільному порядку прийшли до згоди підтвердити факт існування заборгованості замовника перед перевізником по грошовим зобов'язанням за договором в сумі 21936,00грн..

Надалі, 02.03.2016р. між ПАТ "Подільські товтри" і ТОВ "Агрос-Нафта" було складено акт зарахування зустрічних однорідних вимог, згідно якого сторони, керуючись ст.601 Цивільного кодексу України погодили припинити в повному обсязі грошові зобов'язання ТОВ "Агрос-Нафта" перед ПАТ "Подільські товтри" в сумі 21936,00грн. за договором №1-23/06/15 від 23.06.2015р., й, відповідно, припинити грошові зобов'язання ПАТ "Подільські товтри" перед ТОВ "Агрос-Нафта" в сумі 21936,00грн. за договором №2-23/06/15 від 23.06.2015р.; заборгованості між сторонами немає.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, у позивача виникли грошові зобов'язання перед відповідачем в розмірі 21936,00грн. за договором №1-23/06/15 від 23.06.2015р..

В свою чергу, у відповідача виникли грошові зобов'язання перед позивачем щодо сплати 21936,00грн. за договором перевезення №2-23/06/15 від 23.06.2015р..

Таким чином, сторони, укладаючи правочин про залік зустрічних однорідних вимог від 02.03.2016р. погодилися з проведенням такого зарахування.

Відповідно до ст.598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно зі ст.601 ЦК України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Отже, зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань, в одному з яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки, боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому. Зарахування здійснюється за наявності наступних умов: вимоги сторін мають бути зустрічні, тобто такі, які випливають з двох різних зобов'язань; вимоги мають бути однорідними, тобто в обох зобов'язаннях повинні бути речі одного роду, при цьому, на однорідність вимог не впливає природа договорів, а має значення природа зобов'язання; необхідно, щоб за обома вимогами настав строк виконання, оскільки не можна пред'явити до зарахування вимоги за таким зобов'язанням, які не підлягають виконанню.

Залік зустрічних однорідних вимог є одним із способів припинення зобов'язань. Таким чином, залік однорідних вимог проводиться у випадках, коли у контрагентів наявні взаємні заборгованості (вимоги) у одного перед іншим за різними або за одним і тим самим договорами. І для того, щоб не здійснювати зайвих операцій по перерахуванню коштів такі заборгованості припиняються шляхом взаємозаліку.

За приписами ст.604 ЦК України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін. Припинення - це остання стадія існування зобов'язання, із завершенням якої первісний юридичний зв'язок між сторонами, виражений у конкретному зобов'язанні, втрачається. Отже, зміст зобов'язання становлять права та обов'язки його учасників, припиненням зобов'язань є припинення зазначених прав і обов'язків, і при повному припиненні зобов'язання останнє перестає існувати, і його учасників більше не пов'язують ті права та обов'язки, які раніше з нього випливали, тобто кредитор більше не має права пред'являти до боржника будь - яких вимог, які випливають із цього зобов'язання, і сторони не можуть відступати свої права та обов'язки у встановленому порядку третім особам.

Поряд з цим, відповідно до ст.602 ЦК України не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю; 2) про стягнення аліментів; 3) щодо довічного утримання (догляду); 4) у разі спливу позовної давності; 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

Отже, даючи правову оцінку акту зарахування зустрічних однорідних вимог від 02.03.2016р., колегія дійшла висновку, що вказаний документ є належним доказом у справі, оскільки зміст та форма наведеного документу не суперечить вимогам закону та відображає у повній мірі реалізацію як позивачем, так і відповідачем, своїх прав в частині припинення взаємних однорідних зобов'язань сторін шляхом проведення їх заліку.

Даний акт зарахування зустрічних однорідних вимог від 02.03.2016р. є чинним, в судовому порядку недійсним не визнавався, а отже, відсутні підстави вважати, що таке зарахування, оформлене актом від 02.03.2016р., не відбулось.

Також, нормами чинного законодавства України не передбачено можливості скасування стороною правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог, який є чинним та у встановленому законодавством порядку не визнаний судом недійсним.

Крім того, правочин в порядку ст.601 ЦК України є вчиненим з часу зарахування зустрічних вимог стороною. Підписавши акт зарахування зустрічних однорідних вимог від 02.03.2016р., позивач не висунув проти нього заперечення, а отже, прийняв до зарахування.

Отже, враховуючи вище викладене в сукупності, колегія суддів погоджується з вірним висновком господарського суду Хмельницької області про необґрунтованість позову, а тому у його задоволенні слід відмовити..

Згідно з ч.1 ст.32, ч.1 ст.33 та ч.2 ст.34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрос-Нафта", наведені в апеляційній скарзі, спростовуються наведеним вище, матеріалами справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і висновків суду не спростовують.

За наведених обставин, рішення господарського суду Хмельницької області від 15.09.2016р. у справі №924/630/16 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрос-Нафта" без задоволення.

Керуючись ст.ст.101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Хмельницької області від 15.09.2016р. у справі №924/630/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрос-Нафта", м.Київ - без задоволення.

2. Справу №924/630/16 повернути до господарського суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Павлюк І. Ю.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Савченко Г.І.

Віддрук. прим.:

1 до справи,

2 ТОВ "Агрос - Нафта" (01030, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 51-Б),

3 ПАТ "Подільські товтри"

(32326, Хмельницька обл., Кам'янець-Подільський р-н., с.Вербка, вул.Заводська, 1),

4 в наряд.