номер провадження справи 12/87/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2016 Справа № 908/2431/16

Господарський суд Запорізької області у складі судді Смірнова О.Г.,

За участю секретаря судового засідання Бамбизова М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу № 908/2431/16

за позовом: Концерну Міські теплові мережі в особі філії Концерну Міські теплові мережі Дніпровського району, м. Запоріжжя

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Запоріжжя

про стягнення 9332,76 грн.

за участю представників:

від позивача ОСОБА_2, довіреність № 243/20-19 від 11.07.2016 року

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ: Концерн Міські теплові мережі в особі філії Концерну Міські теплові мережі Дніпровського району звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення основного боргу за спожиту теплову енергію за період з жовтня 2015 року по квітень 2016 року в сумі 7491,66 грн., пені в сумі 1428,24 грн., трьох процентів річних в сумі 130,10 грн. та інфляційних втрат в сумі 282,76 грн. за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 102029 від 01.09.2008 року.

06.10.2016 року на адресу суду від позивача у справі надійшла заява, згідно з якою останній просить на виконання ухвали від 15.09.2016 року долучити до матеріалів справи копії банківських виписок за спірний період.

Представник позивача в судовому засіданні 24.10.2016 року підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача в судове засідання 24.10.2016 року не зявився, про причини неявки суд не повідомив, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Неприбуття у судове засідання представника відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, не перешкоджає розгляду спору по суті згідно вимог ст. 75 ГПК України, тому суд дійшов висновку, що справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Зясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи позивача, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 01.09.2008 року між Концерном Міські теплові мережі, далі Теплопостачальна організація, та Приватним підприємцем ОСОБА_1, далі Споживач, був укладений договір № 102029 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, далі Договір.

Відповідно до п. 1.1. Договору за цим договором Теплопостачальна організація бере на себе зобовязання відпустити теплову енергію в гарячій воді Споживачу, а Споживач зобовязується прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами цього Договору та додатками до Договору, що є його невідємними частинами.

Згідно з п. 1.2. Договору під час виконання умов цього Договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим Договором, сторони зобовязуються керуватися Законом України Про теплопостачання, Правилами будови і безпечної експлуатації трубопроводів пари та гарячої води, Правилами технічної експлуатації тепловикористовуючих установок і теплових мереж, та іншими актами цивільного законодавства і нормативно-правовими актами та документами.

Умовами п. 2.1. Договору сторони визначили, що теплова енергія відпускається Споживачу в Гкал згідно з Додатком 1 до цього договору в гарячій воді на такі потреби:

- опалення та вентиляцію на протязі опалювального періоду;

- підігрів води за наявної можливості;

- кондиціювання по замовленню Споживача;

- інші технологічні потреби по замовленню Споживача.

Підпунктами 3.2.6., 3.2.26. п. 3.2. Договору передбачені обовязки Споживача, а саме: виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором, та щомісячно у строки, визначені даним договором, повертати Теплопостачальній організації підписаний уповноваженою особою та належним чином оформлений акт приймання-передачі теплової енергії в гарячій воді (далі ОСОБА_2).

Відповідно до п. 5.1. Договору облік споживання теплової енергії на потреби опалення та гарячого водопостачання проводиться за приладами комерційного обліку або розрахунковим способом.

Умовами пунктів 6.1. 6.5. Договору передбачено, що розрахунки за даним договором здійснюються в грошовій або в іншій формі, що не заперечує діючому законодавству, відповідно до встановлених органами місцевого самоврядування тарифів (цін) діючих на час розрахунків (Додаток № 5 до цього договору) та на підставі показань приладів комерційного обліку теплової енергії або даних, встановлених розрахунковим способом. Розрахунковим періодом є календарний місяць. Підставою для розрахунків Споживача з Теплопостачальною організацією є рахунок та акт приймання-передачі. Споживач зобовязаний до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок Теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію. Споживач має право робити передоплату. При наявності приладів комерційного обліку обсяги спожитої теплової енергії визначаються за фактичними показниками приладів обліку. Споживачам, що не мають приладів комерційного обліку, обсяги фактично спожитої теплової енергії визначаються згідно з договірними тепловими навантаженнями з урахуванням середньомісячної температури зовнішнього повітря, холодної води та кількості годин (діб) роботи тепловикористовуючого обладнання Споживача у розрахунковому періоді.

Згідно з п. 6.6. Договору сторони дійшли згоди, що при перерахуванні коштів за теплову енергію у платіжному документі Споживач повинен зазначити район міста, номер та дату даного договору. За наявності заборгованості за даним договором Теплопостачальна організація зараховує кошти, що надійшли від Споживача, як погашення заборгованості за теплову енергію, відпущену у минулі періоди.

Пунктом 6.7. Договору, сторони врегулювали питання приймання передачі документів за розрахунковий період, зокрема Споживач з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен отримати від Теплопостачальної організації за адресою: вул. Щаслива, буд. № 2а, тел. 224-78-68, рахунок - фактуру, акт приймання - передачі теплової енергії, податкову накладну (платникам ПДВ).

Відповідно до п. п. 6.7.1., 6.7.2. Договору отриманий акт приймання-передачі теплової енергії Споживач повинен підписати, оформити належним чином та повернути на адресу Теплопостачальної організації на протязі пяти днів з дати отримання. Датою отримання акту вважається:

- при отриманні нарочним дата вручення представнику Споживача;

- при направленні рекомендованим листом - дата, зазначена у відбитку поштового штемпеля на документі, що зроблений поштовим відділенням та підтверджує відправлення, з урахуванням поштового пробігу документа (по місту 3 дні, по області 5 днів, по Україні 7 днів). У разі неотримання Теплопостачальною організацією підписаного акту приймання-передачі, або обґрунтованих заперечень в його підписанні, у термін, встановлений п. 6.7.1. договору, акт підписується Теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у підписанні його Споживачем, та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахунковий період. В разі наявності заперечень щодо даних, зазначених в акті, Споживач зобовязаний надати Теплопостачальній організації нормативно обґрунтовані письмові заперечення до даного акту з додаванням відповідних документів та погодити з Теплопостачальною організацією всі розбіжності у встановлений пунктом 6.7.1. договору строк. При отриманні заперечень в підписанні акту та доказів в обґрунтування заперечень до нього, Теплопостачальна організація розглядає їх та надає відповідь про прийняття або відмову у прийнятті заперечень. При прийнятті заперечень до акту вносяться відповідні коригування в акті наступного місяця. У разі відмови у прийнятті заперечень, Теплопостачальна організація надає нормативно обґрунтовану відповідь та вважає акт прийнятим до розрахунку, якщо цей акт в місячний строк не буде оскаржений Споживачем у господарському суді.

Пунктом 10.1. Договору передбачено, що цей договір набуває чинності з 01 вересня 2008 року і діє до 01 вересня 2009 року.

Згідно з п. 10.2. Договору він припиняє свою дію у випадках:

- взаємної згоди сторін про його припинення;

- прийняття відповідного рішення господарським судом;

- ліквідації однієї із сторін.

Відповідно до п. 10.4. Договору договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо жодна із сторін за місяць до закінчення терміну дії даного договору не заявила про його розірвання.

Докази розірвання договору в матеріалах справи відсутні, а тому він є пролонгованим за приписами п. 10.4. Договору. Отже, умови договору є дійсними і на момент розгляду даного спору судом.

Позивач в позові вказує, що відповідач в порушення умов договору не виконав належним чином свої договірні зобовязання, а саме не здійснив в повному обсязі оплату за спожиту теплову енергію за період з жовтня 2015 року по квітень 2016 року, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість в розмірі 7491,66 грн., яку і намагається стягнути позивач.

Як вбачається з матеріалів справи, за період з жовтня 2015 року по квітень 2016 року позивач відпустив відповідачу теплову енергію на загальну суму 8491,66 грн., про що свідчать акти приймання-передачі теплової енергії, зокрема:

акт приймання-передачі теплової енергії від 31.10.2015 року на суму 625,86 грн.;

акт приймання-передачі теплової енергії від 30.11.2015 року на суму 1072,90 грн.;

акт приймання-передачі теплової енергії від 31.12.2015 року на суму 1470,84 грн.;

акт приймання-передачі теплової енергії від 31.01.2016 року на суму 2358,54 грн.;

акт приймання-передачі теплової енергії від 29.02.2016 року на суму 1541,38 грн.;

акт приймання-передачі теплової енергії від 31.03.2016 року на суму 1138,00 грн.;

акт приймання-передачі теплової енергії від 30.04.2016 року на суму 284,14 грн.

Втім, акти приймання передачі теплової енергії за період з жовтня 2015 року по квітень 2016 року відповідачем не підписувалися і не поверталися позивачу та жодних заперечень до них відповідач не надав.

Умовами п. 4.1.9. Договору передбачено право Теплопостачальної організації вимагати повернення підписаних та належним чином оформлених актів в термін, передбачений умовами даного договору, а в разі неповернення підписаних актів вважати їх прийнятими споживачем в редакції Теплопостачальної організації.

Матеріали справи свідчать, що позивачем на вказаних актах були зроблені позначення, що один примірник оформленого належним чином акту підлягає поверненню Теплопостачальній організації, у разі неповернення оформленого акту або ненадання письмових заперечень про підписання акту в установлені договором терміни, акт вважається погодженим.

Оскільки відповідач акти за спірний період не повернув та не надав жодних письмових заперечень до них, відтак в силу умов п. 4.1.9. Договору вони вважаються прийнятими споживачем в редакції Теплопостачальної організації.

На підставі актів приймання-передачі теплової енергії позивачем були виписані рахунки на оплату № 102029/1 від 31.10.2015 року, 30.11.2015 року, 31.12.2015 року, 31.01.2016 року, 29.02.2016 року, 31.03.2016 року, 30.04.2016 року.

З аналізу змісту п. 6.7. Договору вбачається, що Споживач (відповідач у справі) з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен самостійно отримати від Теплопостачальної організації за адресою: вул. Щаслива, буд. № 2а, тел. 224-78-68, документи за розрахунковий період: рахунок - фактуру, акт приймання - передачі теплової енергії, податкову накладну (платникам ПДВ).

Однак, як зазначає позивач в позовній заяві, відповідач не зявився для отримання зазначених документів в порядку, визначеному Договором.

Акти приймання-передачі теплової енергії та рахунки були направлені на адресу відповідача, вказаною в Договорі, а саме: 69006, АДРЕСА_1, що підтверджується реєстрами відправлених рахунків та актів приймання-передачі теплової енергії за період з жовтня 2015 року по квітень 2016 року, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с. 47 53).

З матеріалів справи вбачається, що теплова енергія за укладеним між сторонами у справі договором постачалась відповідачу на викуплене ним нежитлове приміщення № 2 для використання під перукарню по вул. 40 Років Радянської України, 7, що підтверджується інформаційною довідкою з реєстру прав власності на нерухоме майно № 70874252 від 19.10.2016 року, в якій власником цього приміщення вказано відповідача (а.с. 71 - 72).

Докази у справі свідчать, що відповідачем були здійснені часткові оплати боргу на загальну суму 1000,00 грн., що підтверджується банківськими виписками по рахунку відповідача, зокрема:

- 19.11.2015 року сплачено 100,00 грн.;

- 21.12.2015 року сплачено 100,00 грн.;

- 20.01.2016 року сплачено 100,00 грн.;

- 19.02.2016 року сплачено 100,00 грн.;

- 24.03.2016 року сплачено 100,00 грн.;

- 25.04.2016 року сплачено 100,00 грн.;

- 25.05.2016 року сплачено 100,00 грн.;

- 23.06.2016 року сплачено 100,00 грн.;

- 28.07.2016 року сплачено 100,00 грн.;

- 25.08.2016 року сплачено 100,00 грн.

З розрахунку суми заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що часткові оплати від 25.05.2016 року, 23.06.2016 року, 28.07.2016 року та 25.08.2016 року були зараховані в оплату боргу за жовтень 2015 року, часткова оплата від 19.11.2015 року була зарахована в оплату боргу за листопад 2015 року, часткова оплата від 21.12.2015 року була зарахована в оплату боргу за грудень 2015 року, часткова оплата від 20.01.2016 року була зарахована в оплату боргу за січень 2016 року, часткова оплата від 19.02.2016 року була зарахована в оплату боргу за лютий 2016 року, часткова оплата від 24.03.2016 року була зарахована в оплату боргу за березень 2016 року, часткова оплата від 25.04.2016 року була зарахована в оплату боргу за квітень 2016 року.

Втім, відповідач свої зобовязання з оплати спожитої теплової енергії в повному обсязі не виконав, у звязку з чим за ним утворився борг в розмірі 7491,66 грн., який позивач і намагається стягнути.

Оскільки відбулося несвоєчасне виконання грошового зобовязання, позивач намагається стягнути з відповідача пеню за загальний період з 20.11.2015 року по 05.09.2016 року в сумі 1428,24 грн. на підставі п. 7.2.8. Договору. Так, умовами вказаного пункту визначено, що в разі несплати або несвоєчасної оплати Споживачем за теплову енергію відповідно до терміну, встановленого у пункті 6.3 цього Договору, з наступного дня після закінчення терміну сплати Споживачу нараховується пеня у розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу (але не більше суми обумовленої чинним законодавством) за кожен день прострочення по день фактичної оплати.

З посиланням на приписи статті 625 ЦК України позивач вказує на прострочення грошового зобовязання з боку відповідача, в звязку з чим намагається стягнути з нього три проценти річних за загальний період з 20.11.2015 року по 05.09.2016 року в сумі 130,10 грн. та інфляційні втрати за загальний період з грудня 2015 року по липень 2016 року в сумі 282,76 грн.

Судом дана належна правова кваліфікація правовідносинам сторін. За своєю правовою природою між сторонами укладено договір купівлі-продажу, різновидом якого є договір на постачання продукту, яким виступає теплова енергія та її види. Фактичні обставини справи та докази на їх підтвердження свідчать про те, що учасниками судового процесу є субєкти господарювання, в розумінні ст. 55 ГК України, тому до спірних правовідносин слід застосувати норми права, які регулюють питання постачання продукції теплової енергії, зокрема договір постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу.

Так, згідно зі ст. 714 ЦК України за договором постачання електричними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобовязується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобовязується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання електричними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Тобто, положення про порядок оплати товару - теплової енергії, його ціни, порядку розрахунків потрібно брати із загальних положень, присвячених договору купівлі-продажу, а саме використовувати вимоги ст. ст. 655-697 ЦК України.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати. Покупець зобовязаний сплатити повну ціну переданого товару.

Відповідно до спеціальної норми права, передбаченої у статтях 24, 25 Закону України Про теплопостачання № 2633-IV від 02.06.2005 року споживач теплової енергії несе відповідальність за порушення умов договору з теплопостачальною організацією, а також відповідних нормативно-правових актів. Статтями 24, 25, 26, 29 Закону України Про житлово-комунальні послуги № 1875-IV від 24.06.2004 року передбачені умови укладення договорів на теплопостачання.

Фактичні обставини справи та докази на їх підтвердження свідчать, що відповідач не розрахувався з позивачем в повному обсязі за спожиту в період з жовтня 2015 року по квітень 2016 року теплову енергію, а наявність заборгованості за договором в сумі 7491,66 грн. підтверджено матеріалами справи з урахуванням здійснених відповідачем часткових оплат.

В силу загальної норми, передбаченої у статті 599 ЦК України, та спеціальної норми, визначеної у частині першій ст. 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 33 ГПК України зобовязує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем доведено суду факт порушення з боку відповідача своїх зобовязань за договором щодо не здійснення оплати в повному обсязі за спожиту теплову енергію, а наявність заборгованості в сумі 7491,66 грн. підтверджено актами приймання-передачі теплової енергії, виставленими до оплати рахунками за період з жовтня 2015 року по квітень 2016 року, які є первинними документами, згідно яких проводяться розрахунки між сторонами у справі, з урахуванням здійснених відповідачем часткових оплат. Відповідач доказів оплати заборгованості за спожиту теплову енергію за договором станом на час розгляду справи суду не надав, заявлених до нього вимог не спростував.

За такими обставинами, позовні вимоги Концерну Міські теплові мережі в особі Філії Концерну Міські теплові мережі Дніпровського району до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення основного боргу за спожиту теплову енергію за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 102029 від 01.09.2008 року в сумі 7491,66 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Фактичні обставини справи свідчать, що зобовязання з оплати наданих послуг з боку відповідача залишились невиконаними належним чином.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 6 ст. 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 року № 543/96-ВР Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Матеріали справи свідчать, що позивач за несвоєчасне виконання зобовязань за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді нарахував відповідачу пеню за порушення строків оплати спожитої теплової енергії в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на заборгованість з жовтня 2015 року по квітень 2016 року за загальний період з 20.11.2015 року по 05.09.2016 року на загальну суму 1428,24 грн.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку про її перерахунок, оскільки позивачем допущені помилки при визначенні початку періоду нарахування пені на заборгованість за рахунками за спожиту теплову енергію за листопад 2015 року та за лютий 2016 року, зокрема не враховано, що строки оплати вказаних рахунків припадають на вихідні дні, а саме 19.12.2015 року та 19.03.2016 року. Разом з тим пеня на заборгованість за березень 2016 року нарахована в більшому розмірі. Відповідно до п. 1.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Відтак, з врахуванням положень вказаного пункту постанови Пленуму Вищого господарського суду України, суд з власної ініціативи здійснив перерахунок пені за допомогою програми Законодавство за рахунками за спожиту теплову енергію, в яких допущені помилки.

Пеня за рахунками за спожиту теплову енергію № 102029/1 від 30.11.2015 року за листопад 2015 року, рахунком № 102029/1 від 29.02.2016 року за лютий 2016 року, рахунком № 102029/1 від 31.03.2016 року за березень 2016 року розрахована судом наступним чином:

1) на заборгованість за рахунком № 102029/1 від 30.11.2015 року за листопад 2015 року в сумі 1072,90 грн., строк оплати якої настав 19.12.2015 року, втім оскільки це вихідний день в силу приписів ч. 5 ст. 254 ЦК України, кінцевим строком оплати якої є 21.12.2015 року, прострочка виникла з 22.12.2015 року, з урахуванням часткової оплати боргу 19.11.2015 року в сумі 100,00 грн.

- за період з 22.12.2015 року по 18.06.2016 року (180 днів прострочення) подвійна облікова ставка НБУ від залишку суми боргу 972,90 грн. пеня складає 200,09 грн.;

2) на заборгованість за рахунком № 102029/1 від 29.02.2016 року за лютий 2016 року в сумі 1541,38 грн., строк оплати якої настав 19.03.2016 року, втім оскільки це вихідний день в силу приписів ч. 5 ст. 254 ЦК України, кінцевим строком оплати якої є 21.03.2016 року, прострочка виникла з 22.03.2016 року, з урахуванням часткової оплати боргу 19.02.2016 року в сумі 100,00 грн.

- за період з 22.03.2016 року по 05.09.2016 року (168 днів прострочення) подвійна облікова ставка НБУ від залишку суми боргу 1441,38 грн. пеня складає 238,89 грн.;

3) на заборгованість за рахунком № 102029/1 від 31.03.2016 року за березень 2016 року в сумі 1138,00 грн., строк оплати якої настав 19.04.2016 року, прострочка виникла з 20.04.2016 року, з урахуванням часткової оплати боргу 24.03.2016 року в сумі 100,00 грн.

- за період з 20.04.2016 року по 05.09.2016 року (139 днів прострочення) подвійна облікова ставка НБУ від залишку суми боргу 1038,00 грн. пеня складає 135,85 грн.

Розрахунок пені за рахунками № 102029/1 від 31.10.2015 року, 31.12.2015 року, 31.01.2016 року, 30.04.2016 року здійснений позивачем правомірно та у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Так, з врахуванням викладеного, за розрахунком суду, загальна сума пені за прострочення оплати спожитої теплової енергії становить 1422,40 грн.

За таких обставин, позовні вимоги Концерну Міські теплові мережі в особі Філії Концерну Міські теплові мережі Дніпровського району про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 пені підлягають задоволенню частково в сумі 1422,40 грн.

Оскільки мало місце прострочення виконання відповідачем зобовязань з оплати спожитої теплової енергії, позивач з посиланням на приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України просить стягнути з відповідача три проценти річних за загальний період з 20.11.2015 року по 05.09.2016 року в сумі 130,10 грн. та інфляційні втрати за загальний період з грудня 2015 року по липень 2016 року в сумі 282,76 грн.

Разом з тим, в розрахунку трьох процентів річних позивачем також допущені помилки при визначенні початку періоду нарахування трьох процентів річних на заборгованість за рахунками за спожиту теплову енергію за листопад 2015 року та за лютий 2016 року, зокрема не враховано, що строки оплати вказаних рахунків припадають на вихідні дні, а саме 19.12.2015 року та 19.03.2016 року відповідно. Відтак, суд з власної ініціативи здійснив перерахунок трьох процентів річних за допомогою програми Законодавство за рахунками, в яких допущені помилки.

Три проценти річних за рахунком за спожиту теплову енергію № 102029/1 від 30.11.2015 року за листопад 2015 року, рахунком № 102029/1 від 29.02.2016 року за лютий 2016 року розраховані судом наступним чином:

1) на заборгованість за рахунком № 102029/1 від 30.11.2015 року за листопад 2015 року в сумі 1072,90 грн., строк оплати якої настав 19.12.2015 року, втім оскільки це вихідний день в силу приписів ч. 5 ст. 254 ЦК України, кінцевим строком оплати якої є 21.12.2015 року, прострочка виникла з 22.12.2015 року, з урахуванням часткової оплати боргу 19.11.2015 року в сумі 100,00 грн.

- за період з 22.12.2015 року по 05.09.2016 року (259 днів прострочення) від залишку суми боргу 972,90 грн. три проценти річних складають 20,66 грн.;

2) на заборгованість за рахунком № 102029/1 від 29.02.2016 року за лютий 2016 року в сумі 1541,38 грн., строк оплати якої настав 19.03.2016 року, втім оскільки це вихідний день в силу приписів ч. 5 ст. 254 ЦК України, кінцевим строком оплати якої є 21.03.2016 року, прострочка виникла з 22.03.2016 року, з урахуванням часткової оплати боргу 19.02.2016 року в сумі 100,00 грн.

- за період з 22.03.2016 року по 05.09.2016 року (168 днів прострочення) від залишку суми боргу 1441,38 грн. три проценти річних складають 19,85 грн.

Розрахунок трьох процентів річних за рахунками № 102029/1 від 31.10.2015 року, 31.12.2015 року, 31.01.2016 року, 31.03.2016 року, 30.04.2016 року здійснений позивачем правомірно та у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Так, з врахуванням викладеного, за розрахунком суду, загальна сума трьох процентів річних за прострочення оплати спожитої теплової енергії становить 129,71 грн.

За таких обставин, позовні вимоги Концерну Міські теплові мережі в особі Філії Концерну Міські теплові мережі Дніпровського району про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 трьох процентів річних підлягають задоволенню частково в сумі 129,71 грн.

Щодо вимог про стягнення з відповідача суми інфляційних витрат суд зазначає наступне.

Інфляційні втрати за своєю правовою природою є збільшенням суми основного боргу в період прострочки виконання відповідачем його грошового зобовязання з причини девальвації грошової одиниці України, яка визначається офіційними державними органами за результатами економічних процесів в конкретний місяць, тобто є помісячним індексом. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, і коли строк виконання зобовязання настає до 15 числа місяця, то застосовується індекс інфляції за поточний місяць, а коли строк виконання зобовязання після 15 числа місяця, то застосовується індекс інфляції за наступний місяць.

Згідно з п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Втім, в наданому суду розрахунку інфляційних витрат позивачем також допущені помилки при нарахуванні інфляційних витрат на заборгованість за жовтень 2015 року, тому судом з власної ініціативи здійснено перерахунок суми інфляційних витрат за допомогою програми Законодавство наступним чином:

1) за рахунком № 102029/1 від 31.10.2015 року за жовтень 2015 року на суму 625,86 грн., строк оплати якого настав 19.11.2015 року, прострочка виникла з 20.11.2015 року, з врахуванням часткової оплати боргу 25.05.2016 року в сумі 100,00 грн.

- інфляційні витрати за період: грудень 2015 року - квітень 2016 року від простроченої суми 625,86 грн. складають 36,23 грн.;

- за травень 2016 року інфляційні витрати від суми боргу 625,86 грн. не можуть нараховуватись, оскільки 25.05.2016 року була здійснена часткова оплата боргу в сумі 100,00 грн. і відповідно заборгованість зменшилась на суму часткової оплати, тобто борг став 525,86 грн.

Розрахунок інфляційних витрат за рахунками № 102029/1 від 30.11.2015 року, 31.12.2015 року, 31.01.2016 року, 29.02.2016 року здійснений позивачем правомірно та у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Так, з врахуванням викладеного, за розрахунком суду, загальна сума інфляційних витрат за прострочення оплати спожитої теплової енергії становить 282,09 грн.

За таких обставин, позовні вимоги Концерну Міські теплові мережі в особі філії Концерну Міські теплові мережі Дніпровського району про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 інфляційних втрат підлягають задоволенню частково в сумі 282,09 грн.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ч. 5 ст. 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 24.10.2016 року, згідно частини 2 статті 85 ГПК України, було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивну частини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 24, 25 Закону України Про теплопостачання, ст. ст. 24, 25, 26, 29 Закону України Про житлово-комунальні послуги, ст. ст. 55, 193, 230, 231, 232 ГК України, ст. ст. 254, 530, 599, 611, 625, 629, 655, 692, 714 ЦК України, ст. ст. 33, 34, ч. 3 ст. 43, 44, 49, 82, 82-1, 84, ч. 2 ст. 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Концерну Міські теплові мережі в особі Філії Концерну Міські теплові мережі Дніпровського району до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, юридична адреса: 69006, м. Запоріжжя, вул. 40 Років Радянської (Незалежної) УкраїниАДРЕСА_2, фактична адреса: 69006, м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд. 7, прим. 2, ідентифікаційний код НОМЕР_1, на користь:

- Концерну Міські теплові мережі, 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137, , в особі Філії Концерну Міські теплові мережі Дніпровського району, 69065, м. Запоріжжя, вул. Щаслива, буд. 2а, на п/р зі спеціальним режимом використання № 2813, № 1951 у Філії-Запорізьке обласне управління ПАТ Державний ощадний банк України, МФО 313957, основний борг в сумі 7491 (сім тисяч чотириста девяносто одна) грн. 66 коп., пеню в сумі 1422 (одна тисяча чотириста двадцять дві) грн. 40 коп., три проценти річних в сумі 129 (сто двадцять девять) грн. 71 коп., інфляційні витрати в сумі 282 (двісті вісімдесят дві) грн. 09 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 1376 (одна тисяча триста сімдесят шість) грн. 98 коп., видавши наказ.

3. У задоволенні позовних вимог Концерну Міські теплові мережі в особі Філії Концерну Міські теплові мережі Дніпровського району до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо стягнення пені в сумі 5,84 грн. відмовити.

4. У задоволенні позовних вимог Концерну Міські теплові мережі в особі Філії Концерну Міські теплові мережі Дніпровського району до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо стягнення трьох процентів річних в сумі 0,39 грн. відмовити.

5. У задоволенні позовних вимог Концерну Міські теплові мережі в особі Філії Концерну Міські теплові мережі Дніпровського району до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо стягнення інфляційних витрат в сумі 0,67 грн. відмовити.

Повне рішення складено 25.10.2016 року

Суддя О.Г.Смірнов

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.