ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" жовтня 2016 р. Справа № 911/2916/16

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Колесника Р.М. при секретарі судового засідання Щотової Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Ратушенко, Київська обл., смт. Калинівка

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, Київська обл., м. Васильків

про стягнення 23 348,66 гривень

За участю представників:

Від позивача: ОСОБА_2, довіреність від 11.08.2016;

Від відповідача: не зявився .

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю Ратушенко звернувся до господарського суду Київської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 23 348,66 гривень.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Ухвала Господарського суду Київської області від 24.10.2016 направлялась відповідачу з рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення на адресу, зазначену позивачем у позові, яка відповідає адресі, зазначеній в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Відповідно до правої позиції, викладеної в п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та громадських формувань), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи те, що незявлення відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов у відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

06.05.2014 між товариством з обмеженою відповідальністю «Ратушенко» (постачальник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (покупець) був укладений договір поставки продукції №5297.

Постачальник зобовязується поставляти продукцію покупцю згідно замовлення покупця, а покупець зобовязується своєчасно приймати цю продукцію, оплачвати її вартість на умовах даного договору та повертати зворотну тару в строк та на умовах, передбачених даним договором. Замовлення передається постачальнику в будь-якій зрозумілій сторонам формі (електронною поштою, через торгового представника, факсимільним, телефонним звязком, усно тощо). Під терміном продукція в даному договорі сторони розуміють пиво в пляшках, банках та кегах, напої безалкогольні, напої слабоалкогольні, мінеральні води, мінеральні води ароматизовані, воду питну, що вироблені ПАТ «Оболонь», ДП «Пивоварня Зіберта», ПАТ «Охтирський пивоварний завод», ДП «Красилівське», ПАТ «Бершадський пивокомбінат» та ПАТ «Севастопольський пиво безалкогольний завод». Продукція, що поставляється, повинна відповідати всім санітарним, гігієнічним, технічним стандартам і правилам, встановлення діючих законодавством України, що підтверджується сертифікатами відповідності та якості. Продукція доставляється централізовано транспортом постачальника або, за бажанням покупця, шляхом само вивозу зі складу постачальника. Місце поставки продукції узгоджується сторонами при прийнятті замовлення. Прийняття покупцем продукції вважається підтвердження узгодження кількості, ціни та асортименту продукції. Підтвердженням факту узгодження умов доставки продукції є підписана сторонами товарно-транспортна накладна та/або видаткова накладна. Після підписання сторонами накладної, претензії щодо кількості та якості (крім прихованих недоліків) продукції постачальником не розглядаються (п.п. 1, 2, 3 договору).

Договір вступає в дію з моменту підписання і діє до 31 грудня 2014. Якщо за тридцять календарних днів до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін письмово не повідомить про своє бажання розірвати цей договір або між сторонами не буде укладений новий договір, останній вважається кожен раз продовженим на наступний календарний рік і на тих самих умовах (п. 6 договору).

Продукція відпускається постачальником за вільно відпускними цінами, які зазначаються в накладній. У випадку централізованої доставки продукції, доставка продукції покупцю та повернення зворотної тари від покупця здійснюється за рахунок постачальника. Відвантаження продукції проводиться на підставі попередньої оплати, після зарахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Відвантаження продукції без попередньої оплати проводиться тільки при наданні відстрочки платежу. При відвантаженні продукції без попередньої оплати покупець зобовязується у термін 7 (семи) календарних днів повністю оплатити всю отриману продукцію. Розрахунковим документом за повернену зворотну тару є накладна на повернення зворотної тари з відміткою постачальника (п.п. 1, 2, 3, 4 розділ 3 договору).

Відповідно до розділу 4 договору, продукція відпускається постачальником за вільно відпускними цінами. Ціна на окрему партію продукції вказується постачальником у накладній, яку покупець повинен розглядати як оферту з боку постачальника. Факт прийомки покупцем від постачальника (або водія-експедитора) продукції означає згоду покупця з запропонованою ціною, сумою транспортних витрат та асортиментом продукції. Загальна сума договору складає сума продукції, поставленої покупцю за всіма накладними.

На виконання умов договору поставки продукції від 06.05.2014 №5297 позивач поставив відповідачу продукцію на загальну суму 5 992,62 гривень, що підтверджується видатковими накладними, а саме: видаткова накладна №ВН-Р22068 від 15.11.2014 на 330,00 гривень, видаткова накладна №ВН-Р14128 від 19.07.2014 на 932,64 гривень, видаткова накладна №ВН-Р20474 від 17.10.2014 на 660,00 гривень, видаткова накладна №ВН-Р20544 від 18.10.2014 на 1 064,65 гривень, видаткова накладна №ВН-Р18429 від 13.09.2014 на 3 005,33 гривень, які підписані представником відповідача без будь-яких заперечень з приводу зазначених у видатковій накладних вартості, кількості та якості поставленого позивачем товару.

Проте, як стверджує позивач, відповідач частково розрахувався за поставлену продукцію, у звязку з чим за ним утворилась заборгованість у розмірі 3 992,62 гривень.

Також позивач зазначає, що відповідач повинен був повернути тару в термін не пізніше 20 діб з дня отримання продукції, за наступними видатковими накладними: згідно видаткової накладної №ВН-Р8379 від 24.05.2014 не повернув тару на суму 936,00 гривень, згідно видаткової накладної №ВН-Р10586 від 14.06.2014 не повернув тару на суму 3 360,00 гривень, згідно видаткової накладної №ВН-Р19126 від 25.09.2014 не повернув тару на суму3 360,00 гривень, згідно видаткової накладної №ВН-Р18429 від 13.09.2014 не поверну тару на суму 144,00 гривень, а загалом на 7 800,00 гривень.

У звязку з невиконанням відповідачем своїх зобовязань позивач звернувся до суду із розглядуваним позовом та просить стягнути з відповідача 11 792,00 гривень сума заборгованості за отриманий товар і тару, 11 556,66 гривень сума штрафу за прострочення термін розрахунків з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ та 5% від вартості невчасно оплаченої продукції та тари.

Доказів сплати відповідачем зазначеної суми боргу суду не надано.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Так, ст. 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи те, що сума боргу в розмірі 3 990,62 гривень за поставлений товар підтверджується належними доказами (видатковими накладними, копії яких наявні в матеріалах справи), відповідачем, станом на час розгляду справи в суді, існування заборгованості у стягуваному розмірі 3 990,62 гривень належними та допустимими доказами не спростованою, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Також позовна заява містить вимоги про стягнення 7 800,00 гривень за неповернуту тару, пені та 5% штрафу за прострочення оплати за неповернену зворотну тару.

У відповідності до розділу II п. 6 договору поставки продукції покупець зобовязаний повертати постачальнику 100% від поставленої кількості: кеги, вуглекислотні балони, піддони. Вся зворотна тара повинна бути повернена покупцем постачальнику в термін не пізніше 20 діб з дня отримання продукції, кеги в термін не більше: 7 діб для теплих місяців (квітень-вересень); 14 діб для прохолодних місяців (жовтень-березень), вуглекислотні балони в термін не більше 30 діб.

Сторони зобовязуються щомісячно, не пізніше пятого числа, проводити звірку залишків зворотної тари у покупця за попередній місяць про що складається акт звірки (п.9 розділу ІІ).

Сторони зобовязуються щомісячно не пізніше десятого числа проводити інвентаризацію наявних залишків зворотної тари, що є в тимчасовому користуванні покупця. Інвентаризація проводиться за участю повноважних представників сторін, про що складається акт інвентаризації, який підписується уповноваженими представниками (п. 10. Розділу ІІ).

В разі порушення покупцем кінцевого терміну повернення зворотної тари протягом тридцяти календарних днів з моменту поставки або виявлення нестачі тари, постачальник залишає за собою право, сповістивши покупця продати йому неповернуту зворотну тару, а покупець зобовязаний її оплатити. При цьому погоджуються, що реалізована заставна тара відпускається покупцю по заставним цінам, встановленим на момент виставлення рахунку. Постачальник виставляє рахунок покупцю, а покупець повинен прийняти і оплатити рахунок окремим платіжним дорученням впродовж трьох календарних днів з моменту отримання. Після оплати рахунка, постачальник надає покупцю податкову та видаткову накладну. Зворотна тара вважається проданою постачальником та придбаною покупцем з моменту оплати останнім рахунку та отримання податкових та видаткових накладних (п. 12 розділу ІІ).

Відповідно до ст.ст. 32, 33 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не подано належних та допустимих доказів наявності прострочення повернення зворотної тари, відповідні акти інвентаризації, за якими суд мав би встановити факт прострочення повернення тари, кількість днів прострочення і кількість одиниць тари, повернення якої було прострочено. Також позивач не довів дотримання ним вимог п. 12 розділу ІІ договору щодо процедури продажу неповернутої зворотної тари, зокрема направлення на адресу відповідача відповідного рахунку.

З матеріалів справи вбачається, що вимога про стягнення вартості неповернутої тари може бути лише у разі вчинення договору про продаж неповернутої тари за правилами п. 12 розділу ІІ договору, інші ж положення договору права на стягнення вартості тари не надають, а встановлюють лише обовязок щодо її повернення, коли як вимог про повернення тари позивачем в позові сформульвовано не було.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Також позивач просить стягнути з відповідача суму штрафу за прострочення терміну розрахунків з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ та 5% штрафу від вартості невчасно оплаченої продукції.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та частиною шостою статті 232 ГК України.

Відповідно до розділу 4 договору про поставку продукції у випадках прострочення терміну розрахунків за відвантажену продукцію, покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченої продукції за кожен календарний день прострочення платежу за відвантажену продукцію та штраф 5% від вартості невчасно оплаченої продукції.

Перевіривши розрахунок пені, здійснений позивачем, судом встановлено, що позивачем допущено певні помилки. Вимога про стягнення пені нарахована з порушенням граничного терміну, встановленого законодавством України (п. 6 ст. 232 ГК України).

Згідно з ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Так, позивачем невірно визначено період виникнення заборгованості за видатковими накладними. Здійснивши перерахунок пені за кожною видатковою накладною окремо, судом встановлено, що до її стягнення підлягає частковому задоволенню у розмірі 747,67 гривень.

В позовній заяві заявлено до стягнення 5% від вартості несплаченої продукції, що згідно п. 1 розділу IV договору є сумою штрафу, передбаченою у випадку прострочення термінів розрахунків за відвантажену продукцію. Водночас, розрахунок долучений до матеріалів справи містить розрахунок 5% річних, що не узгоджується зі змістом договору, а тому суд сприймає заявлену до стягнення суму штрафу у розмірі 5%, в контексті, визначеному договором та долучений розрахунок в цій частині до уваги не приймає.

Суд, здійснивши власний розрахунок штрафу у розмірі 5% від вартості несвоєчасно оплаченої продукції, встановив, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у розмірі 199,53 гривень.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 990,62 гривень заборгованості за отриманий товар, 747,67 гривень пені за отриманий товар та 199,53 гривень 5% штрафу від вартості невчасно оплаченої продукції.

Судовий збір відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (08600, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Ратушенко» (08623, Київська обл., Васильківський р-н, смт Калинівка, вул. Залізнична, 158, код 37474447) 3 990,62 гривень заборгованості за отриманий товар, 747,67 гривень пені за отриманий товар, 199,53 гривень 5% штрафу від вартості невчасно оплаченої продукції та 291,42 гривень судового збору.

В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні 24.10.2016 оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 27.10.2016.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Р.М. Колесник