ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2016 року Справа № 904/2743/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Орєшкіної Е.В. (доповідач),

суддів Березкіної О.В., Антоніка С.Г.,

секретар судового засідання: Однорог О.В.,

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1,представник, довіреність №14-127 від 13.05.2014 року;

від відповідача: ОСОБА_2, представник, довіреність №70юр від 01.09.2016 року.;

від відповідача: ОСОБА_3, представник, довіреність №78юр від 01.09.2016 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.06.2016 року у справі №904/2743/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз", м.Дніпропетровськ

про стягнення 20 983 378 грн. 77 коп.,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз" (надалі ПАТ "Дніпрогаз") на свою користь 11 446 282 грн. 34 коп. основного боргу, 1 049 108 грн. 99 коп. інфляційних втрат, 646 591 грн. 37 коп. 3% річних, 7 841 396 грн. 07 коп. пені та 206 700 понесених витрат по сплаті судового збору.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 29.06.2016 року у справі №904/2743/16 (суддя Євстигнеєва Н.М.) позов задоволено частково; з ПАТ "Дніпрогаз" на користь ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна" стягнуто 2 281 926 грн. 84 коп. пені, 625 026 грн. 57 коп 3% річних., 1 049 108 грн. 99 коп інфляційних втрат та 139 208 грн. 38 коп. судового збору; в решті позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи порушення норм матеріального та процесуального права, просить Дніпропетровський апеляційний господарський суд в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 3 920 698 грн. 07 коп. його скасувати, прийняти нове рішення, яким в цій частині позов задовольнити, решту судового рішення залишити без змін.

Позивач вказує, що вирішивши питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача, місцевий господарський суд виходив з інтересів не обох сторін, а лише ПАТ "Дніпрогаз".

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, ПАТ "Дніпрогаз" також подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить Дніпропетровський апеляційний господарський суд його скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що:

- на момент предявлення позову до суду у відповідача не виникло зобовязання з оплати газу;

- незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобовязання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються нормами адміністративного, зокрема, бюджетного законодавства;

- місцевим господарським судом безпідставно задоволено вимоги позивача про стягнення пені та трьох відсотків річних, заявлені з порушенням загальних строків позовної давності, передбачених ст. 257 Цивільного кодексу України та п.9.2 договору (в редакції додаткової угоди №3 від 28.04.2014 року);

- судом першої інстанції при стягненні з ПАТ "Дніпрогаз" суми судового збору на користь позивача невірно застосовано ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої судовий збір покладається на сторону пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, дослідивши матеріали справи, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Між ПАТ "Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та ПАТ "Дніпрогаз" (покупець) укладений договір №13-119-Н на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013 року (надалі договір), відповідно до умов якого (п.1.1. в редакції додаткової угоди №2 від 31.12.2013 року до договору) продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013-2014 роках природний газ, а покупець зобов'язується прийняти його та оплатити.

Згідно п.1.2. договору (в редакції додаткової угоди №3 від 28.04.2014 року) газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації населенню.

Відповідно до п.2.1 договору продавець передає покупцеві у 2013 році газ в обсязі до 367 970,000 тис.куб.м., у тому числі по місяцях кварталів:

у січні 60 100,000, у лютому 60 090,000, у березні 44 920,000, у квітні 30 110,000, у травні - 11 280,000, у червні 9 230,000, у липні 9 210,000, у серпні 9 210,000, у вересні 10 030,000, у жовтні 30 080,000, у листопаді 43 180,000, у грудні 50 530,000.

Додатковою угодою №7 від 27.03.2015 року до договору сторони домовились про обсяги та якість газу на період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року:

Продавець передає покупцеві у період з 01.01.2013 року по 31.01.2015 року газ в обсязі до 1 069 855,854 тис.куб.м., у тому числі: у 2013 році 372 533,625 тис. куб.м., у 2014 році 358 997,362 тис. куб.м.; у 2015 році до 338 324,867 тис.куб. м.: у січні 56 030,285, у лютому 49 294,582, у березні 41 500,000, у квітні 29 000,000, у травні - 9000,000, у червні 8 000,000, у липні 8 000,000, у серпні 8 000,000, у вересні 9 000,000, у жовтні 26 500,000, у листопаді 40 000,000, у грудні 54 000,000.

Продавець передає покупцю газ у загальному потоці газу:

- у разі передачі газу власного видобутку у пунктах приймання-передачі газу від газодобувних підприємств та від підземних сховищ газу у газотранспортну систему;

- у разі передачі імпортованого газу у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України з Російською Федерацією, та в пунктах приймання-передачі газу з ПСГ в газотранспортну систему (п. 3.1. договору).

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу (п. 3.3. договору).

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використання газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати у письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п. 3.4. договору).

Відповідно до п. 5.1. договору ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюються Національною комісією регулювання електроенергетики України (НКРЕ) та на дату укладання цього договору та становлять:

газ, який використовується населенням за умови, що споживання не перевищує 2 500 куб.м. на рік:

- при наявності газових лічильників 725,4000 грн. в тому числі ПДВ 20%;

- при відсутності лічильників 798,0000 грн., в тому числі ПДВ 20%;

- газ, який використовується населенням за умови, що споживання не перевищує 12 000 куб.м. на рік:

- при наявності газових лічильників 1 098,4000 грн. в тому числі ПДВ 20%;

- при відсутності лічильників 1 207,8000грн, в тому числі ПДВ 20%;

газ, який використовується населенням за умови, що споживання не перевищує 2 500 куб.м. на рік:

- при наявності газових лічильників 2 248,2000 грн. в тому числі ПДВ 20%;

- при відсутності лічильників 2 473,2000грн., в тому числі ПДВ 20%;

газ, який використовується населенням за умови, що споживання не перевищує 2 500 куб.м. на рік:

-при наявності газових лічильників 725,4000 грн. в тому числі ПДВ 20%;

-при відсутності лічильників 798,0000грн., в тому числі ПДВ 20%.

Згідно з п. 5.2. договору (в редакції додаткової угоди №7 від 27.03.2015 року до договору) ціна за 1000 куб.м. природного газу без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ (4%), тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом з 01 квітня 2015 року становлять:

газ, який використовується населенням для приготування їжі та/або підігріву води - 5 069,6154грн. за 1 000куб.м., крім того ПДВ 20% (п.5.2.1. договору);

газ, який використовується населенням для індивідуального опалення або комплексного споживання (індивідуальне опалення, підігрів їжі та/або підігрів води):

1) у період з 01 травня по 30 вересня (включно) 5 069,6154 грн. за 1000 куб.м., крім того ПДВ 20%;

2) у період з 01 жовтня по 30 квітня (включно):

- за обсяг, спожитий до 200 куб.м. на місяць (включно) 2 194,6154 грн. за 1 000куб.м., крім того ПДВ 20%;

- за обсяг, спожитий понад 200 куб.м. на місяць - 5 069,6154грн. за 1000 куб.м., крім того ПДВ 20% (п.5.2.2 договору).

Згідно п. 5.4. договору в редакції додаткової угоди №7 від 27.03.2015 до договору загальна сума вартості природного газу за договором становить 1 109 616 327,21грн., крім того ПДВ 20%, усього з ПДВ 1 331 539 592,67грн.

Відповідно до п. 6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п.6.2. договору.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу.

Згідно п.11 додаткової угоди №2 від 31.12.2013 до договору вона поширює свою дію на відносини сторін, що фактично склалися з 01 січня 2013 року.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2013, і діє в частині реалізації газу до 30.06.2015, а в частині проведення розрахунків за газ до повного їх здійснення (ст.11 договору в редакції додаткової угоди №8 від 19.06.2015 до договору).

Відповідно до умов договору за актами прийому-передачі газу протягом січня грудня 2013 року, січня-грудня 2014 року, січня-червня 2015 року позивач здійснив на користь відповідача подачу та безперервне транспортування природного газу на загальну суму 678 445 805,26грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу:

- від 31 січня 2013 року за спожитий у січні 2013 року природний газ на суму 21 483 818 грн. 26 коп.,

- від 28 лютого 2013 року за спожитий у лютому 2013 року природний газ на суму 19 760 190 грн. 78 коп.,

- від 31 березня 2013 року за спожитий у березні 2013 року природний газ на суму 21 040 269 грн. 83 коп.,

- від 30 квітня 2013 року за спожитий у квітні 2013 року природний газ на суму 11 509 887 грн. 88 коп.,

- від 31 травня 2013 року за спожитий у травня 2013 року природний газ на суму 4 462 375 грн. 07 коп.,

- від 30 червня 2013 року за спожитий у червні 2013 року природний газ на суму 3 408 985 грн. 24 коп.,

- від 31 липня 2013 року за спожитий у липні 2013 року природний газ на суму 3 648 147 грн. 12 коп.,

- від 31 серпня 2013 року за спожитий у серпні 2013 року природний газ на суму 3 787 769 грн. 16 коп.,

- від 30 вересня 2013 року за спожитий у вересні 2013 року природний газ на суму 7 329 453 грн. 2 коп.,

- від 31 жовтня 2013 року за спожитий у жовтні 2013 року природний газ на суму 14 650 998 грн. 83 коп.,

- від 18 серпня 2014 року за спожитий у листопаді 2013 року природний газ на суму 18 267 617 грн. 64 коп. (а.с.41, том 1);

- від 31 грудня 2013 року за спожитий у грудні 2013 року природний газ на суму 42 360 555 грн. 02 коп.,

- від 22 вересня 2014 року за спожитий у січні 2014 року природний газ на суму 13 754 902 грн. 28 коп. (а.с.43 том 1);

- від 31 січня 2014 року за спожитий у січні 2014 року природний газ на суму 16 742 563 грн. 86 коп.;

- від 22 вересня 2014 року за спожитий у лютому 2014 року природний газ на суму 9 598 422 грн. 18 коп. (а.с.45 том 1);

- від 28 лютого 2014 року за спожитий у лютому 2014 року природний газ на суму 14 237 314 грн. 9 коп.;

- від 28 жовтня 2014 року за спожитий у березні 2014 року природний газ на суму 4 934 345 грн. 98 коп. (а.с.47 том 1);

- від 31 березня 2014 року за спожитий у березні 2014 року природний газ на суму 13 126 872 грн. 06 коп.;

- від 30 квітня 2014 року за спожитий у квітні 2014 року природний газ на суму 12 075 029 грн. 98 коп.;

- від 31 травня 2014 року за спожитий у травні 2014 року природний газ на суму 8 210 936 грн. 4 коп.;

- від 30 червня 2014 року за спожитий у червні 2014 року природний газ на суму 6 431 657 грн. 98 коп.;

- від 31 липня 2014 року за спожитий у липні 2014 року природний газ на суму 6 118 147 грн. 61 коп.,

- від 31 серпня 2014 року за спожитий у серпні 2014 року природний газ на суму 5 389 836 грн. 18 коп.,

- від 30 вересня 2014 року за спожитий у вересні 2014 року природний газ на суму 7 172 331 грн. 68 коп.,

- від 31 жовтня 2014 року за спожитий у жовтні 2014 року природний газ на суму 22 354 883 грн. 39 коп.,

- від 30 листопада 2014 року за спожитий у листопаді 2014 року природний газ на суму 33 584 649 грн. 4 коп.,

- від 31 грудня 2014 року за спожитий у грудні 2014 року природний газ на суму 42 625 538 грн. 72 коп.,

- від 31 січня 2015 року за спожитий у січні 2015 року природний газ на суму 42 448 705 грн. 51коп.,

- від 28 лютого 2015 року за спожитий у лютому 2015 року природний газ на суму 33 914 462 грн. 08 коп.;

- від 31 березня 2015 року за спожитий у березні 2015 року природний газ на суму 29 740 946 грн. 72 коп.;

- від 30 квітня 2015 року за спожитий у квітні 2015 року природний газ на суму 84 955 143 грн. 49 коп.;

- від 31 травня 2015 року за спожитий у травні 2015 року природний газ на суму 56 827 154 грн. 22 коп.;

- від 30 червня 2015 року за спожитий у червні 2015 року природний газ на суму 42 491 891 грн. 98 коп. (а.с.31-63 т. 1).

Вищезазначені акти приймання-передачі газу підписані уповноваженою особою відповідача, скріплені печаткою та надіслані на адресу позивача (копії супровідних листів про направлення підписаних актів приймання-передачі газу та описи поштових відправлень курєрською службою доставки містяться в матеріалах справи).

Причиною виникнення спору є несвоєчасне виконання відповідачем зобовязань за договором в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого та спожитого природного газу.

З огляду на положення підпункту 6.1. договору строк оплати спожитого природного газу є таким, що настав. Підставою для остаточних розрахунків є підписані між сторонами акти приймання-передачі газу.

В основу апеляційної скарги ПАТ «Дніпрогаз» покладено висновок, що продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві примірник оригіналу акта, який є підставою для остаточного розрахунку між сторонами (п. 3.4 договору), а остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1 договору), то за змістом п.п. 3.4, 6.1 договору обов'язок провести остаточний розрахунок виникає не пізніше 20 числа місяця наступного за звітним за умови, що до цього часу покупець отримає підписані обома сторонами акти приймання-передачі природного газу. Тобто, у зв'язку з тим, що позивач не виконав свого обов'язку за договором щодо повернення підписаних актів приймання-передачі природного газу, у нього не виникло право вимоги виконання зустрічного зобов'язання - здійснення відповідачем остаточного розрахунку за фактично переданий газ до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Однак, доводи апелянта (ПАТ "Дніпрогаз") колегія суддів вважає таким, що не відповідають чинному цивільному законодавству та умовам укладеного між сторонами договору.

Так, ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Пунктом 6.1. договору передбачено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу.

Вказаний пункт договору узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, відповідно до яких покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Таким чином, п. 6.1 договору встановлено конкретний строк остаточного розрахунку за фактично переданий газ - до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. Вказана умова договору, яка відповідає приписам ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, не містить жодних застережень щодо настання обов'язку відповідача з оплати газу після повернення одного примірника оригінала акта покупцю.

Разом з тим, згідно з п. 3.4 договору акти приймання-передачі газу визначаються в якості підстави для остаточних розрахунків сторін, але, з урахуванням змісту п. 6.1 договору, неповернення продавцем підписаних актів приймання-передачі за минулий місяць жодним чином не змінює встановлений конкретний строк оплати поставленого газу. Тобто настання обов'язку з оплати спожитого газу не прив'язується до моменту підписання та повернення вказаних актів.

Отже, п. 6.1 договору та його інші положення не ставлять обов'язок відповідача щомісячно сплачувати за отриманий газ до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, в залежність від дати повернення відповідного акта приймання-передачі природного газу. Тобто прострочення грошового зобов'язання відповідача за договором не пов'язане з моментом реального підписання сторонами відповідного акта та його повернення продавцем, а відтак неповернення позивачем відповідного акта ніяк не впливає на момент виникнення прострочення за грошовим зобов'язанням відповідача.

Таким чином зі змісту спірних правовідносин, що виникли між сторонами, та з урахуванням приписів ч. 1 ст. 530 і ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, колегія суддів не вбачає підстав, які б певним чином заважали або впливали на виконання відповідачем зобов`язання з оплати вартості газу у строк, встановлений п. 6.1 договору, а неповернення позивачем підписаних актів не може свідчити про відсутність у нього права вимоги щодо виконання зустрічного зобов'язання - здійснення відповідачем остаточного розрахунку за фактично переданий газ.

Аналогічного висновку дійшов Вищий господарський суд України в постанові від 14.06.2016 року у справі №904/4191/15.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст. 530 Цивільного кодексу України).

За отриманий газ відповідач розрахувався повністю, що підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків за договором за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року. Згідно цього акту звіряння заборгованість по договору сплачена у повному обсягу до звернення позивача з позовом до суду, що не заперечується позивачем, однак заборгованість сплачена з порушенням встановлених договором строків оплати. Остаточний розрахунок (за даними відповідача) здійснено у листопаді 2015 року.

Відсутність заборгованості за поставлений природний газ за спірний період є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення суми 11 446 282 грн. 34 коп.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 7.2. договору у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору продавець зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Пунктом 9.2. договору сторони передбачили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 3 (три) роки.

Заявлена позивачем до стягнення пеня за несвоєчасну оплату природного газу нарахована ним у сумі 7 841 396 грн. 07 коп. за загальний період з 20.01.2015 року по 12.11.2015 року.

Перевіркою правильності розрахунку пені встановлено, що при проведенні розрахунку пені не враховано положення п.1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", відповідно до якого день оплати не вважається днем прострочки виконання зобовязання.

З урахуванням наведеного, пеня, яка підлягає стягненню складає 7 606 422 грн. 81 коп. виходячи з наступного:

за зобов'язаннями листопада 2014 року - за період з 20.12.2014 року по 22.12.2014 року пеня складає 8 274 грн. 88 коп.

за зобов'язаннями грудня 2014 року - за період з 20.01.2015 року по 26.01.2015 року пеня складає 22 232 грн. 03 коп.

за зобов'язаннями січня 2015 року - за період з 20.02.2015 року по 25.02.2015 року пеня складає 54 232 грн. 56 коп.,

за зобов'язаннями лютого 2015 року - за період з 20.03.2015 року по 22.03.2015 року пеня складає 6 052 грн. 93 коп.,

за зобов'язаннями квітня 2015 року - за період з 20.05.2015 року по 08.06.2015 року пеня складає 681 243 грн. 33 коп.,

за зобов'язаннями травня 2015 року - за період з 20.06.2015 року по 17.08.2015 року пеня складає 2 189 072 грн. 48 коп. .,

за зобов'язаннями червня 2015 року - за період з 20.07.2015 року по 12.11.2015 року пеня складає 4 645 314 грн. 6 коп.

Відповідач надав клопотання про зменшення розміру пені до 10% від нарахованої позивачем та заявленої до стягнення.

Відповідно до ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Окрім того, вищезазначена процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою ст. 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

Частиною першою ст. 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з частиною третьою ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішивши питання про можливість зменшення розміру пені, місцевий господарський суд враховував ту обставину, що відповідач повністю розрахувався за поставлений природний газ, ПАТ "Дніпрогаз" надає послуги з постачання пільговим категоріям споживачів, які не мають можливості вчасно сплачувати спожиті послуги, несвоєчасність відшкодування постачальнику пільг та субсидій з бюджету, якими користуються споживачі, великий розмір заявленої до стягнення пені та те, що позивач не надав суду доказів на підтвердження розміру збитків, понесених ним від неналежного виконання відповідачем грошових зобов'язань саме за укладеним з ним договором.

Суд першої інстанції також оцінив спірні обставини у справі з урахуванням вимог чинного законодавства щодо порядку і основних засад як встановлення так і виконання господарсько-правових зобов'язань.

Так, згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

За частиною третьою ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

За частиною третьою ст. 13 Цивільного кодексу України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Таким чином, вимога щодо врахування принципів розумності та справедливості є прямою вимогою закону до договору та до реалізації законних прав за наслідками порушення однією із сторін умов договору. Зокрема, сума неустойки (штрафу, пені), яка передбачається в договорі, має бути розумною, адекватною, співрозмірною у порівнянні з характером допущеного порушення і виконувати своє основне призначення за правовою природою - забезпечення виконання договірних зобов'язань.

Здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, суд забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає законним і справедливим зменшення пені, яка підлягає стягненню з відповідача, на 70%, що у грошовій величині складає 2 281 926 грн. 84 коп. (7 606 422,81 х 30%).

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути три відсотки річних за загальний період прострочки з 20.02.2013 року по 12.11.2015 року у сумі 646 591 грн. 37 коп. та інфляційні збитки за період з січня 2014 року по червень 2015 року, що складає 1 049 108 грн. 99 коп.

Перевіривши правильність нарахування позивачем трьох відсотків річних, колегією суддів встановлено, що позивачем не було враховано, що день фактичної оплати не вважається днем прострочення виконання зобовязання, тобто не дотримано положень п.1.9 постанови пленуму Вищого Господарського Суду України № 14 від 17.12.2013у "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Розрахунок трьох відсотків річних:

за зобов'язаннями січня 2013 року - за період з 20.02.2013 року по 03.03.2013 року - 4 709 грн. 66 коп.,

за зобов'язаннями лютого 2013 року - за період з 20.03.2013 року по 25.03.2013 року 971 грн. 46 коп.,

за зобов'язаннями жовтня 2013 три відсотки не нараховуються у звязку з відсутністю прострочки виконання зобовязання у заявленому періоді;

за зобов'язаннями листопада 2013 року - за період з 20.12.2013 року по 23.12.2013 року 490 грн. 19 коп.,

за зобов'язаннями грудня 2013 року - за період з 20.01.2014 року по 12.02.2014 року - 27 783 грн. 98 коп.,

за зобов'язаннями січня 2014 року - за період з 20.02.2014 року по 23.03.2014 року 34 030 грн. 81 коп.,

за зобов'язаннями лютого 2014 року - за період з 20.03.2014 року по 28.04.2014 року 39 477 грн. 46 коп.,

за зобов'язаннями березня 2014 року - за період з 20.04.2014 року по 04.06.2014 року 35 688 грн. 05 коп.,

за зобов'язаннями квітня 2014 року - за період з 20.05.2014 року по 07.07.2014 року 30 553 грн. 01 коп.,

за зобов'язаннями травня 2014 року - за період з 20.06.2014 року по 04.08.2014 року 20 952 грн. 16 коп.,

за зобов'язаннями червня 2014 року - за період з 20.07.2014 року по 26.08.2014 року 13 897 грн. 24 коп.,

за зобов'язаннями липня 2014 року - за період з 20.08.2014 року по 15.09.2014 року 8 447 грн. 59 коп.,

за зобов'язаннями серпня 2014 року - за період з 20.09.2014 року по 01.10.2014 року 1 909 грн. 26 коп.,

за зобов'язаннями вересня 2014 року - за період з 20.10.2014 року по 20.10.2014 року 3 грн. 15 коп.,

за зобов'язаннями жовтня 2014 року - за період з 20.11.2014 року по 24.11.2014 року 839 грн. 92 коп.,

за зобов'язаннями листопада 2014 року - за період з 20.12.2014 року по 22.12.2014 року 886 грн. 6 коп.,

за зобов'язаннями грудня 2014 року - за період з 20.01.2015 по 26.01.2015 року 2 382 грн. 01 коп.,

за зобов'язаннями січня 2015 року - за період з 20.02.2015 року по 25.02.2015 року 4 171 грн. 73 коп.,

за зобов'язаннями лютого 2015 року - за період з 20.03.2015 року по 22.03.2015 року 302 грн. 65 коп.,

за зобов'язаннями квітня 2015 року - за період з 20.05.2015 року по 08.06.2015 року 34 062 грн. 17 коп.,

за зобов'язаннями травня 2015 року - за період з 20.06.2015 року по 17.08.2015 року 109 453 грн. 62 коп.

за зобов'язаннями червня 2015 року - за період з 20.07.2015 року по 12.11.2015 року 254 013 грн. 85 коп.

З урахуванням наведеного, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних у сумі 625 026 грн. 57 коп.

Перевіркою здійсненого позивачем розрахунку інфляційних втрат встановлено, що вони здійснені вірно, а тому заявлені до стягнення інфляційні втрати підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

Жодних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ у спірному періоді та проведення фінансування пільг та субсидій органами Державного казначейства, які б змінювали періоди нарахувань пені, трьох відсотків річних та втрат від інфляції, або давали підстави вбачати відсутність таких підстав, відповідачем не надано.

Не знайшли свого підтвердження його доводи щодо пропущення позивачем строку позовної давності в частині вимог про стягнення з відповідача пені та 3% річних.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума втрат від інфляції 1 049 108 грн. 99 коп., пеня в сумі 2 281 926 грн. 84 коп., 3% річних у сумі 625 026 грн. 57 коп.

В решті позовних вимог слід відмовити.

Судова колегія вважає, що місцевий господарський суд обґрунтовано відхилив клопотання відповідача про призначення у справі судової експертизи, на розгляд якої він пропонував поставити наступні питання:

- чи відбулася фактична поставка (передача) природного газу на підставі договору на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013 року №13-119-Н, укладеного між позивачем та відповідачем? Якщо так, то в якому обсязі та якими документами оформлена передача і в якому розмірі підтверджується оплата?

- чи були підстави у ПАТ "Дніпрогаз" здійснювати остаточний розрахунок по договору на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013 року №13-119-Н? Якщо так, то коли вони настали?

- встановити реальні обсяги природного газу (як власного видобутку, так і імпортованого), які належали ПАТ НАК "Нафтогаз України" у газотранспортній системі України у 2013-2015 роках, з розбивкою станом на початок і кінець кожного календарного місяця, та чи була різниця між цими обсягами та обсягами нібито реалізованого позивачем газу покупцям у вказаних періодах?

- чи підтверджується документально заявлений у позовних вимогах ПАТ НАК "Нафтогаз України" розмір заборгованості (в тому числі розмір трьох процентів річних та інфляційних втрат) за поставлені ПАТ "Дніпрогаз" товарно-матеріальні цінності (природний газ) за договором від 04.01.2013 року №13-119-Н?

Згідно ч. 1 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Статтею 1 Закону України "Про судову експертизу" передбачено, що судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів дізнання, досудового та судового слідства. Судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об'єктивності і повноти дослідження (ст. 3 Закону України "Про судову експертизу").

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення. Питання, які ставляться перед експертом, мають бути сформульовані чітко, ясно і таким чином, щоб вони виключали неоднозначне їх розуміння й тлумачення та відповідали тим об'єктам і матеріалам, які направляються на експертизу (постанова Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" від 23.03.2012 № 4).

Відповідно до п. 12 вищезазначеної постанови Пленуму Вищого господарського суду України господарським судам необхідно також враховувати, що недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Натомість, заявляючи клопотання про призначення судової експертизи у справі відповідач не навів обґрунтування необхідності спеціальних знань для оцінки правильності поданих позивачем розрахунків заборгованості, не зазначив, у чому полягала потреба у спеціальних знаннях та неможливість вирішення справи по суті позовних вимог; не вказав, які саме спеціальні знання необхідні для перевірки розрахунку боргу за договором поставки природного газу і чому таку перевірку не може здійснити суд. Поставлені судом перед експертами питання не вимагають спеціальних досліджень, їх вирішення віднесено до компетенції суду.

Вирішивши ж питання щодо розподілу судового збору, суд першої інстанції вірно врахував, що відповідно до п. 3.17.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування її зменшення.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст.99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.06.2016 року у справі №904/2743/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд.

Головуючий суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя О.В. Березкіна

Суддя С.Г. Антонік

(Повний текст постанови складено 21.10.2016 року).