ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2016 р. Справа № 909/592/16

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Гриняк Б. П. , секретар судового засідання Михайлюк А. С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства "ПроКредит Банк", просп. Перемоги 107"А", м. Київ , 03115

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , вул. 22 січня , буд.32, с. Крихівці , м. Івано-Франківськ , 76493

про: стягнення заборгованості в сумі 1062207,15 грн., з яких : 653624,21 грн. капітал ; 140012,96 грн. - проценти ; 53174,04 грн.-проценти за неправомірне користування кредитом ; 215395,94 - пеня

за участю :

від позивача : ОСОБА_2 ( довіреність б/н від 22.09.2015р.) - представник;

від відповідача : не з"явилися ;

ВСТАНОВИВ: Публічне акціонерне товариство „ПроКредит Банк" (далі по тексу - ПАТ „ПроКредит Банк") звернулось до господарського суду Івано-Франківської області із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі по тексу - підприємець ) про стягнення заборгованості в загальній сумі 1 062207,15 грн., яка складається із заборгованості за договором про надання траншу №1301.43235/FW від 20.05.2013 р., а саме: капіталу у розмірі 653 624,21 грн., процентів у розмірі 140 012,96 грн., процентів за неправомірне користування кредитом у розмірі 53 174,04 грн., пені у розмірі 215 395,94 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем прийнятих на себе за рамковою угодою № FW1301.352 від 14.10.2008 р. грошових зобов'язань щодо своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, на підставі якої у подальшому між сторонами по справі укладено договір про надання траншу №1301.43235/FW1301.352 від 20.05.2013 р.

Відповідач в судове засідання не з'явився, однак надіслав суду клопотання ( вх. №14466/16 від 18.10.2016 р.) про відкладення розгляду справи , вказуючи на неможливість з'явитися в судове засідання, у зв'язку із хворобою. Зокрема, в даному клопотанні відповідач зазначив, що не погоджується з нарахованою позивачем сумою заборгованості, а саме: капіталу у розмірі 653 624,21 грн., процентів у розмірі 140 012,96 грн., процентів за неправомірне користування кредитом у розмірі 53 174,04 грн., пені у розмірі 215 395,94 грн.

Вказане клопотання відповідача залишене судом без задоволення з огляду на таке.

В матеріалах справи вже є клопотання відповідача про відкладення розгляду справи від 02.08.2016 р. ( вх. 10946/16 ) , від 23.08.2016 р. ( вх. 11866/16 ).

Згідно ч. 1, 3 ст.69 ГПК України, спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви; у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Враховуючи, що двомісячний строк розгляду даної справи спливав , сторонами не подавалось до суду клопотання про продовження строку вирішення даного спору.

Таким чином, враховуючи, що строк розгляду справи є обов'язковим для всіх та відкласти розгляд справи в межах строку визначеного ст. 69 ГПК України (з урахуванням необхідності належного повідомлення інших учасників судового процесу) неможливо відкласти розгляд справи, суд відмовляє в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

Суд розглядає справу в порядку ст.75 ГПК України за відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані докази відповідно до приписів ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд виходить з наступного.

14.10.2008 р. між АТ „ПроКредит Банк" (Кредитор) та підприємцем ОСОБА_1 укладено рамкову угоду № FW1301.352 ( Позичальник), відповідно до п. п. 2.1, 2.2 якої Кредитор на підставі угоди зобов'язується здійснювати кредитування Позичальника у межах лімітів умов кредитування у порядку і на умовах, визначених угодою та кредитними договорами, а Позичальник зобов'язується належно виконати усі умови, необхідні для отримання кредитів, своєчасно і належно здійснювати погашення грошових зобов'язань, а також належно виконувати усі інші зобов'язання, передбачені угодою та кредитними договорами. Ліміт суми кредитування Позичальника встановлено у розмірі 100 000,00 доларів США.

У відповідності до п. 3.5 рамкової угоди № FW1301.352 від 14.10.2008 р. кредит вважається виданим з моменту списання суми кредиту з відповідного рахунку Кредитора з метою видачі кредиту, а при видачі овердрафту - з моменту виникнення дебетового сальдо поточного рахунку Позичальника.

Згідно з п. 4.1 рамкової угоди № FW1301.352 від 14.10.2008 р. за користування кредитом Позичальник зобов'язаний сплатити кредитору проценти у розмірі та порядку, визначених угодою та кредитними договорами у межах максимальних розмірів процентів, встановлених угодою.

Так, п. п. 9.1.1, 9.2.1 1 рамкової угоди № FW1301.352 від 14.10.2008 р. передбачено, що Позичальник має право отримати кредит після підписання відповідного кредитного договору та виконання усіх умов його отримання у строк та на умовах угоди та кредитного договору. Позичальник зобов'язаний щоразу у день настання строків погашення грошових зобов'язань забезпечувати належне їх погашення, здійснювати перевірку проведення погашення та його належності. У випадку настання обставин, що перешкоджають погашенню грошових зобов'язань Позичальник зобов'язаний невідкладно вживати належних та достатніх заходів для усунення цих обставин.

Згідно зі ст. 345 ГК України кредитні операції полягають у розміщенні банками від свого імені, на власних умовах та на власний ризик залучених коштів юридичних осіб (позичальників) та громадян. Кредитними визнаються банківські операції, визначені як такі законом про банки і банківську діяльність. Кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України з кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Разом з тим відповідно до частини 1 статті 55 Закону України „Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про банки і банківську діяльність" банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Положеннями ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

При цьому, в силу положень ч. 2 ст. 640 ЦК України якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

В подальшому з метою отримання кредиту та відповідно до умов рамкової угоди № FW1301.352 від 14.10.2008 р., між Позичальником та Кредитором укладено договір про надання траншу №1301.43235/FW1301.352 від 20.05.2013р.

Відповідно до п. п. 1, 2 договору про надання траншу №1301.43235/FW1301.352 від 20.05.2013р. Кредитор на підставі та умовах рамкової угоди №FW1301.352 від 14.10.2008 р., а також цього договору зобов'язується надати Позичальнику кредит, а Позичальник зобов'язується належно виконати усі умови, необхідні для його отримання, належно здійснювати погашення грошових зобов'язань та виконання усіх інших зобов'язань, передбачених рамковою угодою та цим договором. Розмір кредиту за вказаним договором про надання траншу складав 30 000,00 доларів США грн., процентна ставка 14,99 % річних. Строк користування кредитом складає 60 місяців включно. Способом видачі кредиту є продаж кредитних коштів МВРУ та зарахування їх гривневого еквівалента на рахунок позичальника.

Пунктами 7, 8 договору про надання траншу №1301.43235/FW1301.352 від 20.05.2013р. передбачено, що даний договір є невід'ємною частиною рамкової угоди, умови якої вважаються умовами цього договору і регламентують усі відносини між сторонам, що виникли на підставі цього договору. Договір набирає чинності з моменту його підписання Позичальником і однією уповноваженою особою Кредитора і діє протягом усього строку користування кредитом до моменту повного і належного виконання сторонами своїх зобов'язань та реалізації прав за цим договором.

Факт надання позивачем відповідачу кредитних коштів згідно умов кредитного договору про надання траншу №1301.43235/FW1301.352 від 20.05.2013р. підтверджується випискою по банківському рахунку від 30.07.2015 р.

Так, п. п. 7.1-7.2 рамкової угоди № FW1301.352 від 14.10.2008 р. передбачено, що Погашення грошових зобов'язань здійснюється у строк, порядку, черговості, валюті та розмірі, встановлені угодою та кредитними договорами, шляхом зарахування коштів на визначений Кредитором рахунок. Строк виконання зобов'язань по сплаті процентів, неустойки, комісії, витрат пов'язаних з укладанням, виконанням, припиненням, договорів та погашення заборгованості вважається таким, що настав з моменту їх нарахування. Погашення грошових зобов'язань відбувається відповідно до правил, встановлених угодою та кредитними договорами незалежно від зміни курсів валюти та будь-яких інших обставин, якщо інше не передбачено законодавством. Грошові зобов'язання вважаються погашеними з моменту зарахування коштів у розмірі цих зобов'язань та у встановленій угодою черговості на відповідний рахунок Кредитора. Графік повернення кредиту та сплати процентів сторони погодили у додатках №1 до кожного з договорів про надання траншу.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як свідчать матеріали справи, в порушення прийнятих на себе за рамковою угодою № FW1301.352 від 14.10.2008 р. та договором про надання траншу №1301.43235/FW1301.352 від 20.05.2013р.

грошових зобов'язань відповідачем прострочено оплату платежів, передбачених договорами.

Відповідно до п. п. 8.2, 8.6 рамкової угоди № FW1301.352 від 14.10.2008 р. Кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту, зокрема, у випадку прострочення погашення грошових зобов'язань тривалістю більш, ніж три банківські дні. У разі виникнення заборгованості Позичальника тривалістю понад 30 календарних днів Позичальник зобов'язаний здійснити повне дострокове погашення кредиту, виданого на підставі кредитного договору, по якому існує прострочення не пізніше, ніж через три банківські дні з моменту настання тридцятого календарного дня прострочення, незалежно від того, чи Кредитор пред'явив йому вимогу, якщо інше не буде погоджено з кредитором.

ПАТ „ПроКредит Банк" 06.04.2015 р. рекомендованим листом з повідомленням про вручення надіслав відповідачу вимогу про повне дострокове погашення кредиту вих. № 216/15, зазначивши, що за договором про надання траншу №1301.43235/FW1301.352 від 20.05.2013р.

У відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Водночас вимогами ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Як з'ясовано судом та не спростовано відповідачем, останній прийняті на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплаті нарахованих відсотків за користування кредитом не виконав, в обумовлені строки кредитні кошти за вказаним договором не повернув та не сплатив відсотки за користування наданим кредитом, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем.

Як вбачається з наданого позивачем до суду розрахунку заборгованості за договором про надання траншу №1301.43235/FW1301.352 від 20.05.2013р. протягом періоду з 21.06.2013 р. по 12.07.2016 р. за відповідачем рахується заборгованість з дострокового повернення кредиту у розмірі 653 624,21 грн., у зв'язку з чим позовні вимоги у вказаній частині підлягають задоволенню.

У відповідності до ч. 3 ст. 346 ГК України кредити надаються банком під відсоток, ставка якого, як правило, не може бути нижчою від відсоткової ставки за кредитами, які бере сам банк, і відсоткової ставки, що виплачується ним по депозитах. Надання безвідсоткових кредитів забороняється, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно з п. п. 4.1-4.2 рамкової угоди № FW1301.352 від 14.10.2008 р. за користування Кредитом Позичальник зобов'язаний сплатити Кредитору проценти у розмірі та порядку, визначених угодою та кредитними договорами у межах максимальних розмірів процентів, встановлених угодою. Проценти обчислюються у валюті кредиту за процентною ставкою, встановленою відповідним кредитним договором, від суми залишку кредиту за кожен календарний день користування залишком кредиту, виходячи із 360 календарних днів у році, з моменту видачі кредиту до моменту повного погашення кредиту.

Як свідчить наданий позивачем розрахунок, станом на 12.07.2016р. за відповідачем рахується заборгованість перед ПАТ „ПроКредит Банк" зі сплати відсотків за користування кредитом в загальній сумі140 012,96 грн. У зв'язку з викладеним, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ „ПроКредит Банк" в частині стягнення із відповідача відсотків за користування кредитом в загальній сумі 140 012,96 грн.

Умовами рамкової угоди № FW1301.352 від 14.10.2008 р., а саме п. 4.4 передбачено, що у випадку прострочення погашення кредиту, Позичальник сплачує проценти за неправомірне користування кредитом у розмірі, що дорівнює визначеним відповідними кредитними договорами процентам за користування даним кредитом за кожен календарний день прострочення, які обчислюються за методом „факт/360" від суми залишку кредиту, строк погашення якого настав, з дати виникнення заборгованості до дати повного її погашення.

Разом з тим, у розділі 1 рамкової угоди № FW1301.352 від 14.10.2008 р. дано визначення терміну „неправомірне користування кредитом" - користування кредитом/його частиною чи з порушенням інших умов угоди та/або кредитних договорів.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

В силу положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З посиланням на положення ст. 536, 625 ЦК України позивачем нараховано відповідачу до сплати проценти за неправомірне користування кредитом (донараховані проценти) за договорами про надання траншу в загальному розмірі 53174,04 грн. Перевіривши здійснений позивачем розрахунок донарахованих процентів господарський суд, вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, у п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4 7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується.

Відповідно до п. п. 6.1, 6.2 вищевказаної постанови проценти річних, про які йдеться у частині другій статті 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 названого Кодексу. Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов'язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (стаття 1214 ЦК України). Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України).

На підставі вищезазначеного та з урахуванням наданого позивачем розрахунку донарахованих процентів, господарський суд доходить висновку, що проценти за неправомірне користування кредитом, нараховані на суму заборгованості по капіталу у розмірі 53 174,04 грн., за своєю правовою природою є платою за користування чужими коштами, яку позивач повинен сплатити у випадку порушення графіку повернення кредиту.

У зв'язку з вищевикладеним, господарський суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ „ПроКредит Банк" в частині стягнення із відповідача відсотків за користування чужими грошовими коштами в загальному розмірі 53 174,04 грн.

Згідно ст. 611 ЦК України , у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки .

При цьому, відповідно до ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996р. №543/96-ВР (із змінами та доповненнями) платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 10.4 Рамкової угоди " Нарахування та сплата пені проводиться за весь час існування заборгованості, без застосування, встановлених законодавством обмежувальних строків та припиняється у день повного погашення заборгованості."

Згідно п. 12.3 Рамкової угоди "До усіх вимог, що випливають з Угоди та Кредитних договорів, встановлюється позовна давність у 5 років, включаючи вимоги, щодо яких законодавством встановлена спеціальна чи обмежена позовна давність".

Згідно п. 7.8 Рамкової угоди, сторони погодились, що належним та достатнім доказом наявності та розміру заборгованості позичальника, наявності порушень договорів є письмова довідка кредитора.

Суд вважає про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення із відповідача пені розмірі 215 395,94 грн.

Згідно вимог ст.32, 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. В свою чергу, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи вищевикладене, факт існування заборгованості фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 перед публічним акціонерним товариства „ПроКредит Банк" в загальному розмірі 1 062 207,15 грн., яка складається із суми заборгованості за кредитом в розмірі 653 624,21 грн., відсотків за користування кредитом в розмірі 140 012,96 грн. за договором про надання траншу №1301.43235/FW від 20.05.2013 р., відсотків за користування чужими грошовими коштами в загальному розмірі 53 174,04 грн., пені в розмірі 215 395,94 грн. витікає з умов укладених між сторонами по справі угод, положень чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи. Доказів, спростовуючих викладене, відповідачем суду надано не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України особа, не звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання у разі відсутності у боржника необхідних коштів. Крім того, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

З аналіз вищенаведеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими , що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати зі сплати судового збору за правилами ст. 49 ГПК України, судом покладаються на відповідача .

Керуючись 525,610,611,617,625,1048, ЦК України, ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996р. №543/96-ВР, ст. 22, 49, 75, 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

задовольнити позов Публічного акціонерного товариства " ПроКредит Банк" до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 1062207,15 грн., з яких: 653624,21 грн. - капітал ; 140012,96 грн. - проценти ; 53174,04 грн.-проценти за неправомірне користування кредитом ; 215395,94 - пеня

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , вул. 22 січня , буд.32, с. Крихівці , м. Івано-Франківськ , 76493, ( ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства " ПроКредит Банк", просп. Перемоги 107"А" , м. Київ ,03115, ( ) заборгованості в сумі 1 062 207,15 грн. ( один мільйон шістдесят дві тисячі двісті сім гривень 15 коп.), з яких : 653624,21 грн. капітал ; 140012,96 грн. - проценти ; 53174,04 грн. - проценти за неправомірне користування кредитом; 215395,94 - пеня та 15 933,11 грн. ( п'ятнадцять тисяч дев'ятсот тридцять три гривні 11 коп. )- судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 20.10.16

Суддя Гриняк Б. П.