КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2016 р. Справа№ 910/10259/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Іоннікової І.А.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 04.10.2016 року

розглянувши апеляційну скаргу державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» на рішення господарського суду міста Києва від 11.07.2016 року

по справі № 910/10259/16 (суддя: Карабань Я.А.)

за позовом державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт»

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 271 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 11.07.2016 року у справі № 910/10259/16 в задоволенні позовних вимог державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись із вказаним рішенням, державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 11.07.2016 року у справі № 910/10259/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.08.2016 року у складі колегії суддів, головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Тарасенко К.В., Ільєнок Т.В. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 20.09.2016 року у зв'язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці та судді Ільєнок Т.В. у відрядженні для роботи у Національній школі судів України які входять до складу колегії суддів і не є суддями-доповідачами, визначено новий склад суду: головуючий суддя Тищенко О.В, судді: Іоннікова І.А., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2016 року справу № 910/10259/16 прийнято до провадження у визначеному складі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вважає подану апеляційну скаргу позивача безпідставною та необгрунтованою, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим та таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права.

У судових засіданнях суду апеляційної інстанції 20.09.2016 року та 04.10.2016 року представник державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» надав суду свої пояснення по справі в яких, підтримав подану апеляційну скаргу у повному обсязі на підставі доводів зазначених у скарзі. Представник позивача просив суд апеляційної інстанції скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник зазначив, що між сторонами не було укладено договір, окільки не було погоджено істотних умов таких, як асортимент товару, вартість, термін поставки та взагалі не визначено правову природу договору.

Представник фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 у судових засіданнях апеляційного господарського суду 20.09.2016 року та 04.10.2016 року також надав суду свої пояснення по справі в яких, заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважає скаргу необґрунтованою та безпідставною. Представник відповідача зазначив, що норми ст. ст. 1212, 1213 ЦК України не можуть бути застосовані до даних правовідносин що склалися, оскільки на думку відповідача грошові кошти, що були сплачені позивачем, набуті відповідачем на правовій підставі у вигляді рахунків від 10.12.2013 року та від 30.01.2014 року, а тому, просив суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, дослідивши наявні в справі матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід скасувати виходячи з наступного.

Як встановлено судом апеляційної інстанції на підставі рахунків від 10.12.2013 року № б/н та від 30.01.2014 року № б/н, що були виставлені відповідачем, позивач, платіжним дорученням № 406814 від 10.12.2013 року та № 1051 від 30.01.2014 року перерахував відповідачу 86 000 грн. та 185 000 грн. відповідно, всього 271 000 грн.

Як зазначає позивач, між сторонами велися переговори щодо можливого укладення договору з поставки канцтоварів, проте, ані асортимент, ані кількість та строки поставки погоджено не було.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на адресу відповідача направлялася вимога № 01-4-2/156 від 22.02.2016 року про повернення в семиденний термін зазначених грошових коштів. Однак, відповідачем кошти не повернуто, товар не поставлено.

Спір між сторонами у даній справі виник, внаслідок отримання відповідачем від позивача грошових коштів в сумі 271 000 грн. без достатніх правових підстав, а саме без укладеного договору.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що грошові кошти у розмірі 271 000 грн. отримано відповідачем на підставі рахунків від 10.12.2013 року № б/н на суму 86 000, 00 грн. та від 30.01.2014 року № б/н на суму 185 000 грн., які, у свою чергу, відповідно до вимог законодавства, є спрощеною формою договору поставки. Тобто, відповідачем набуто кошти на правовій підставі, а тому на думку суду першої інстанції норми ст. 1212 ЦК України до спірних правовідносин застосуванню не підлягають.

Однак, колегія суддів апеляційного господарського суду з такими висновками суду першої інстанції погодитися не може входячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 11, ст. 509 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 174 ГК України однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно з частиною 7 статі 179 ГПК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Положенням статті 205 Цивільного кодексу України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (ст. 181 Господарського кодексу України).

Статтею 638 Цивільного кодексу України та частиною 2 статті 180 Господарського кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно статті 265 ЦК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Поставка товарів без укладення договору поставки може здійснюватися лише у випадках і порядку, передбачених законом.

Згідно статті 266 ГК України, предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Нормами частини 8 статті 181 ГК України передбачено, що у разі, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, між сторонами у даній справі не було досягнуто згоди з істотних умов поставки щодо асортименту товарів, вартості товару та терміну поставки товару. Отже, на переконання колегії суддів, зазначене свідчать про відсутність між сторонами такого юридичного факту як договір, на підставі якого виникають цивільні права та обов'язки, тобто відсутність між сторонами правовідносин з поставки товарів.

Таким чином, враховуючи положення частини 8 статті 181 ГК України колегія суддів вважає, що договір поставки канцтоварів між сторонами є таким, що не відбувся, тобто є неукладеним.

Наслідком визнання відсутності між сторонами договірних відносин є відсутність правових підстав для володіння коштами у відповідача. Вказані обставини свідчать про безпідставне набуття та збереження відповідачем коштів позивача.

Статтею 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Таким чином, враховуючи, що між сторонами не було погоджено ані асортимент товару тоді, як поняття канцтовари включає в себе широке поняття товару, ані вартості по кожному виду товару, ані терміну поставки, та взагалі не визначено правову природу договору чи то поставка, чи то купівля-продаж, колегія суддів вважає, що даний договір є неукладений, тобто між сторонами не виникло договірних зобов'язань. На переконання колегії суддів, відповідач утримує грошові кошти у розмірі 271 000 грн. перерахованих йому Державним підприємством спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» безпідставно і має їх повернути на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення місцевий господарський суд не надав належну оцінку правовідносинам що склалися між сторонами, та помилково відмовив у задоволенні позову. Колегія суддів вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі та з відповідача слід стягнути на користь позивача 271 000 грн. на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

У відповідності до ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 11.07.2016 року, прийняте після неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з не правильним застосуванням норм матеріального права, є таким що не відповідає нормам закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, апеляційна скарга державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» підлягає задоволенню, а рішення господарського суду міста Києва від 11.07.2016 року у справі № 910/10259/16 скасуванню.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України. Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» на рішення господарського суду міста Києва від 11.07.2016 року у справі № 910/10259/16 - задовольнити.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 11.07.2016 року у справі № 910/10259/16 - скасувати.

3. Прийняти по справі № 910/10259/16 нове рішення суду, яким позовні вимоги державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення 271 000,00 грн. задовольнити.

4. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (04209, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (07400, Київська область, місто Бровари, вулиця, Гагаріна, будинок 16; ідентифікаційний код 37199618) 271 000 (двісті сімдесят одну тисячу) грн. безпідставно набутих коштів, 4 065 (чотири тисячі шістдесят п'ять) грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції, 4 471 (чотири тисячі чотириста сімдесят одну) грн. 50 коп. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

5. Видачу відповідних наказів по справі № 910/10259/16 доручити господарському суду міста Києва.

6. Матеріали справи № 910/10259/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді М.Л. Яковлєв

І.А. Іоннікова