ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"17" жовтня 2016 р. Справа № 911/2988/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Нотапс», м. Київ,

до відповідачів: 1) товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп»,

с. Мархалівка Васильківського району Київської області,

2) приватного підприємця ОСОБА_1, смт. Троїцьке Луганської області,

про стягнення 703,66 грн.

Суддя О.В. Конюх;

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2, уповноважений, довіреність від 18.08.2016р.;

від відповідача 1: не зявився;

від відповідача 2: не зявився;

СУТЬ СПОРУ:

позивач товариство з обмеженою відповідальністю Компанія Нотапс, м. Київ, 13.09.2016р. звернувся до господарського суду Київської області з позовною заявою від 06.05.2016р. №06-1/05 до відповідачів: 1) товариства з обмеженою відповідальністю ПК Трейдсервісгруп, с. Мархалівка Васильківського району, 2) приватного підприємця ОСОБА_1, смт. Троїцьке Луганської області, в якій просить суд: солідарно стягнути з приватного підприємця ОСОБА_1 та товариства з обмеженою відповідальністю ПК Трейдсервісгруп на користь товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Нотапс 141,90 грн. 3% річних, 144,96 грн. пені, 416,80 грн. інфляційних втрат згідно Договору купівлі-продажу від 27.05.2009р. №ТАТ-Л/11, Угоди від 16.01.2014р. №16-27/14 про заміну кредитора у зобовязанні та на підставі Договору поруки від 14.04.2014р. №14-04-2014-13; солідарно стягнути з відповідачів витрати на сплату судового збору.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням господарського суду Київської області від 07.10.2014р. у справі № 911/3321/14 встановлено факт наявності заборгованості фізичної особи підприємця ОСОБА_3 перед товариством з обмеженою відповідальністю «ТАТ-Агро» (за договором купівлі-продажу від 27.05.2009р. № ТАТ-Л/11), в сумі 2800,00 грн., та право нараховувати та стягувати з боржника пеню, 3% річних та інфляційні втрати. Також зазначеним рішенням встановлено факт переходу права вимоги від товариства з обмеженою відповідальністю «ТАТ-Агро» спочатку до товариства з обмеженою відповідальністю «Незалежна юридична компанія» (правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Казус-Про») (угода №17-27/12 про заміну кредитора у зобовязанні від 17.12.2012р.), а потім до товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Нотапс» (угода №16-27/14 про заміну кредитора у зобовязанні від 16.01.2014р.), в результаті чого до останнього перейшло право вимагати від боржника сплати боргу з врахуванням пені, 3% річних та інфляційних втрат. Також рішенням суду встановлено факт наявності солідарного обовязку відповідачів товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» та ФОП ОСОБА_3 щодо сплати кредитору 2800,00 грн. основного боргу (договір поруки №14-04-2014-13 від 14.04.2014р.). Рішенням господарського суду Київської області від 07.10.2014р. у справі № 911/3321/14, яке набрало законної сили, солідарно стягнуто з відповідачів на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Нотапс» 2 800,00 грн. основного боргу. Також з відповідача 2 ФОП ОСОБА_4 стягнуто пеню, 3% річних та інфляційні втрати по 31.07.2014р. включно. Ухвалою від 29.03.2016р. у справі № 911/3321/14 задоволено заяву позивача та у звязку із виявленою помилкою в документах здійснено заміну сторони відповідача у справі та заміну боржника у виконавчих провадженнях з ФОП ОСОБА_4 на ФОП ОСОБА_1.

Позивач твердить, що грошове зобовязання із сплати основного боргу в сумі 2800,00 грн. станом на момент звернення позивача до суду відповідачами не виконано, у звязку з чим кредитор товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Нотапс» нарахувало відповідачам відповідно до умов договору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 144,96 грн. за період, не охоплений судовим рішенням у справі № 911/3321/14, а саме з 01.08.2014р. по 06.05.2016р., а також відповідно до ст. 625 ЦК України 3% річних за період з 01.08.2014р. по 06.05.2016р. в сумі 141,90 грн. та інфляційні втрати за період липень 2014р. березень 2016р. в сумі 416,80 грн., які позивач просить суд стягнути з відповідачів солідарно в судовому порядку.

Ухвалою господарського суду Київської області від 14.09.2016р. позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Нотапс до товариства з обмеженою відповідальністю ПК Трейдсервісгруп та приватного підприємця ОСОБА_1 прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №911/2988/16 та призначено розгляд справи в засіданні господарського суду Київської області на 03.10.2016р.

Ухвалою від 30.09.2016р. у звязку з неможливістю проведення судового засідання 03.10.2016р. розгляд справи було відкладено на 17.10.2016р.

28.09.2016р. від позивача надійшла заява від 23.09.2016р. № 23-7/09 про збільшення позовних вимог, в якій позивач в порядку ст. 22 ГПК України просить суд стягнути з відповідачів солідарно 172,26 грн. 3% річних (за період з 01.08.2014р. по 06.05.16р.), 2 501,75 грн. пені (за період з 01.08.2014р. по 23.09.2016р.) та 1 517,60 грн. інфляційних втрат (за період з липня 2014р. по травень 2016р.). Крім того, позивач просить солідарно стягнути з відповідачів судові витрати, до складу яких включити 400,00 грн. оплати послуг адвоката та судовий збір.

Відповідно до ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Виходячи із змісту поданої заяви від 23.09.2016р. № ЦУП-8/4951 про збільшення розміру позовних вимог, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, суд встановив, що позивач не змінює предмету або підстав позову, а збільшує суму позову. Заява від 23.09.2016р. № 23-7/09 належним чином направлена відповідачам на належну адресу (оригінали описів вкладення в цінний лист від 26.09.2016р. та фіскальних чеків Укрпошта від 26.09.2016р. № 6053 та №6055 додані до заяви), відповідно суд в порядку ст. 22 ГПК України приймає зазначену заяву до розгляду.

Справа розглядатиметься в редакції позовних вимог відповідно до вищевказаної заяви від 23.09.2016р. № 23-7/09 Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Нотапс» про стягнення солідарно з відповідачів 2 501,75 грн. пені, 172,26 грн. 3% річних та 1 517,60 грн. інфляційних втрат та витрат на сплату судового збору в сумі 1378,00 грн. та 400,00 грн. на оплату послуг адвоката.

03.10.2014р. до господарського суду від відповідача 2 ФОП ОСОБА_1 надійшов лист від 28.09.2016р., в якому відповідач твердить, що позивачем в порушення ст. 56 ГПК України не направлено відповідачу копію позовної заяви, в результаті чого відповідач не мав змоги надати письмові заперечення проти позову. У звязку з викладеним відповідач 2 просить суд повернути заяву позивачу на підставі пункту 6 частини першої ст. 63 ГПК України та залишити справу без розгляду.

Розглянувши зазначений лист ФОП ОСОБА_1, суд звертає увагу відповідача на наступне.

Пунктом п.3.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", визначено, що якщо передбачені у пунктах 2, 3, 4, 5 і 6 частини першої статті 63 ГПК підстави повернення позовної заяви виявлено господарським судом після прийняття позовної заяви до розгляду, справа підлягає розглядові по суті. У разі необхідності розгляд справи може бути відкладено (стаття 77 ГПК), зокрема, з метою: одержання необхідних доказів чи обґрунтованого розрахунку стягуваної (оспорюваної) суми; надіслання відповідачеві чи іншим особам, які беруть участь у справі, копій позовних матеріалів.

Однак, до позовної заяви від 06.05.2016р. №06-1/05 позивачем долучено оригінали опису вкладення у цінний лист від 11.05.2016 та фіскального чеку «Укрпошти» від 11.05.2016р. № 6157, з яких вбачається, що матеріали позовної заяви скеровані на ім'я ОСОБА_1 за адресою, яка відповідає даним Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 13.09.2016р. №22233632, а саме: Луганська область, Троїцький район, смт. Троїцьке, вул. Гагаріна 13. Ця ж адреса зазначена самим ОСОБА_1 у листі від 28.09.2016р.

На цю ж адресу позивачем 26.09.2016р. належним чином направлено також заяву про збільшення розміру позовних вимог.

На підставі наведеного, суд прийшов до висновку, що позивачем належним чином виконано вимоги ст. 56 Господарського процесуального кодексу України.

По-друге, суд звертає увагу, що ухвалу суду від 14.09.2016р. про порушення провадження у справі №911/2988/16 отримано відповідачем 20.09.2016, ухвалу суду від 30.09.2016р. про відкладення розгляду справи отримано 08.10.2016р., що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

В ухвалі про порушення провадження від 14.09.2016р. сторонам роз'яснено їхні права та обов'язки, зокрема, що сторони мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії, брати участь в господарських засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання, давати усні та письмові пояснення господарському суду, наводити свої доводи і міркування з усіх питань, що виникають у ході судового процесу, заперечувати проти клопотань і доводів інших учасників судового процесу, оскаржувати судові рішення господарського суду в установленому цим Кодексом порядку, а також користуватися іншими процесуальними правами, наданими їм цим Кодексом (ст. 22 ГПК України).

Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідач жодним чином не був позбавлений процесуального права, наданого саттею 22 Господарського процесуального кодексу України, звернутись до господарського суду із клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи та зняття необхідних (фото-) копій, зокрема і зазначеної позовної заяви з додатками.

По-третє, суд звертає увагу, що відповідно до ст. 69, 77 Господарського процесуального кодексу України спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви, а відкладення розгляду справи можливе виключно в межах строків її розгляду.

Згідно позиції, викладеної у пункті 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.11.2011р. №18 Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до права суду, передбаченого ст. 75 ГПК України, справа розглянута за наявними матеріалами.

Розглянувши позов товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Нотапс, м. Київ (далі по тексту ТОВ Компанія Нотапс), до відповідачів: 1) товариства з обмеженою відповідальністю ПК Трейдсервісгруп, с. Мархалівка Васильківського району Київської області (далі по тексту ТОВ ПК Трейдсервісгруп), 2) приватного підприємця ОСОБА_1, смт. Троїцьке Луганської області (далі по тексту ПП ОСОБА_1Л.), всебічно та повно вивчивши зібрані у справі докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до частини третьої ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

27.05.2009р. між ТОВ ТАТ-Агро (продавець) та ПП ОСОБА_1 (покупець) було укладено Договір купівлі-продажу №ТАТ-Л/11 (далі по тексту Основний договір), згідно якого продавець зобовязується поставити покупцю засоби захисту рослин (товар), а покупець зобовязується прийняти та оплатити поставлений товар на умовах даного договору. Відповідно до умов Основного договору:

- асортимент товару, його кількість, ціна визначаються в додатках, рахунках та накладних документах, що є невідємною частиною цього договору (пункт 2.1 Основного договору);

- приймання товару по кількості і якості проводиться покупцем в момент його передачі від продавця (пункт 4.1 Основного договору);

- право власності на товар, а також ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару переходить до покупця після передачі товару та підписання відповідних документів (накладних), що свідчить про прийом покупцем товару (пункт 4.5. Основного договору);

- оплата товару проводиться наступним чином: 100% від вартості товару згідно з додатком оплачується покупцем в строк до 07.06.2009р. (пункт 5.3 Основного договору);

- за прострочення виконання зобовязання покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення. Строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій збільшується до повного виконання сторонами своїх зобовязань за даним договором. Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязань за даним договором здійснюється без обмеження строку. (розділ 8 Основного договору).

Позивачем поставлено, а відповідачем отримано товар на загальну суму 2 800,00 грн., який відповідачем не був оплачений у визначений договором строк.

Зазначені обставини встановлювались судом під час розгляду справи №911/3321/14 та в порядку ст. 35 ГПК України не потребують повторного доведення.

Так, рішенням господарського суду Київської області від 07.10.2014р. у справі № 911/3321/14, яке набрало законної сили 25.11.2014р., суд встановив факт наявності права кредитора ТОВ ТАТ-Агро станом 31.07.2014р. нараховувати та стягувати з боржника основну заборгованість в сумі 2 800,00 грн., 2 358,93 грн. пені, 432,66 грн. 3% річних та 952,00 грн. інфляційних втрат, всього 6 543,59 грн.

17.12.2012р. між ТОВ ТАТ-Агро (первісний кредитор) та ТОВ Незалежна юридична компанія (новий кредитор) укладено Угоду №17-27/12 про заміну кредитора у зобовязанні, згідно якої первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги до ПП ОСОБА_4 (боржник) щодо сплати розміру заборгованості, пені, 3% річних, дооцінки вартості товару (курсової різниці) та інфляційних втрат, набутих первісним кредитором на підставі Основного договору, у звязку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобовязання щодо оплати вартості отриманого товару на підставі Основного договору за Основним договором. За умовами угоди:

- новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника сплати грошової суми існуючого розміру заборгованості в сумі 2 800,00 грн., а також нарахованого розміру пені, 3% річних, дооцінки вартості товару (курсової різниці) та інфляційних втрат за весь період існування прострочення виконання боржником грошового зобовязання щодо оплати вартості отриманого товару на підставі договору від 27.05.2009р. ТАТ-Л/11 купівлі-продажу (пункт 1.2. Угоди);

- вартість зобовязання, що відступається за даною угодою, становить, проте не обмежується сумою, у розмірі 7 000,00 грн. (пункт 2.1. Угоди);

- первісний кредитор відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання цієї вимоги боржником (пункт 3.1. Угоди);

- первісний кредитор зобовязаний передати новому кредитору оригінали та/або копії документів, що підтверджують право вимоги виконання зобовязання боржником новому кредитору (пункт 4.1. Угоди);

- первісний кредитор зобовязаний сповістити боржника про уступку права вимоги за цією угодою (пункт 4.3 Угоди);

- ця угода набуває чинності з моменту її підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань за цією угодою (пункт 6.1. Угоди).

В подальшому, 16.01.2014р. між ТОВ Казус-Про, який є правонаступником ТОВ Незалежна юридична компанія, (первісний кредитор) та ТОВ Компанія Нотапс (новий кредитор) укладено Угоду №16-27/14 про заміну кредитора у зобовязанні, згідно якої первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги до ПП ОСОБА_4 (боржник) щодо сплати розміру заборгованості, пені, 3% річних, дооцінки вартості товару (курсової різниці) та інфляційних втрат, набутих первісним кредитором на підставі Основного договору та Угоди від 17.12.2012р. №17-27/12 про заміну кредитора у зобовязанні, у звязку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобовязання щодо оплати вартості отриманого товару за Основним договором та Угодою від 17.12.2012р. №17-27/12 про заміну кредитора у зобовязанні. За умовами вказаної угоди:

- новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника сплати грошової суми існуючого розміру заборгованості, пені, 3% річних, дооцінки вартості товару (курсової різниці) та інфляційних втрат за весь період існування прострочення виконання боржником грошового зобовязання щодо оплати вартості отриманого товару на підставі Основного договору (пункт 1.2. Угоди);

- вартість зобовязання, що відступається а даною угодою, становить, проте не обмежується сумою, у розмірі 7 000,00 грн. (пункт 2.1. Угоди);

- первісний кредитор відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але е відповідає за невиконання цієї вимоги боржником (пункт 3.1. Угоди);

- первісний кредитор зобовязаний передати новому кредитору оригінали та/або копії документів, що підтверджують право вимоги виконання зобовязання боржником новому кредитору (пункт 4.1. Угоди);

- первісний кредитор зобовязаний сповістити боржника про уступку права вимоги за цією угодою (пункт 4.3 Угоди);

- ця угода набуває чинності з моменту її підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань за цією угодою (пункт 6.1. Угоди).

Зазначені обставини також встановлювались судом під час розгляду справи №911/3321/14 та в порядку ст. 35 ГПК України не потребують повторного доведення.

Так, рішенням господарського суду Київської області від 07.10.2014р. у справі № 911/3321/14, яке набрало законної сили 25.11.2014р., суд встановив факт заміни в основному зобовязанні первісного кредитора ТОВ ТАТ-Агро спочатку на ТОВ Незалежна юридична компанія, правонаступником якого є ТОВ Казус-Про, а потім на нового кредитора ТОВ Компанія Нотапс. В результаті новий кредитор ТОВ Компанія Нотапс отримав право замість первісного кредитора вимагати від боржника сплати основної заборгованості в сумі 2 800,00 грн., 2 358,93 грн. пені, 432,66 грн. 3% річних та 952,00 грн. інфляційних втрат, всього 6 543,59 грн.

14.04.2014р. між ТОВ Компанія Нотапс (кредитор) та ТОВ ПК Трейдсервісгруп (поручитель) укладено Договір поруки №14-04-2014-13, згідно якого поручитель поручається перед кредитором за виконання обовязку ПП ОСОБА_4 (боржник) щодо виконання грошового зобовязання щодо сплати розміру заборгованості у звязку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобовязання за Договором купівлі-продажу від 27.05.2009р. №ТАТ-Л/11 та Угодою від 16.01.2014р. №16-27/14 про заміну кредитора у зобовязанні. Відповідно до умов Договору поруки:

- відповідальність поручителя перед кредитором обмежується сплатою розміру заборгованості у сумі 2 800,00 грн. (пункт 3.1 Договору поруки);

- у разі порушення (невиконання чи неналежного виконання) боржником обовязку за Основним договором, кредитор вправі звернутися із вимогою про виконання як до боржника, так і до поручителя, які несуть солідарну відповідальність перед кредитором (пункт 4.1 Договору поруки);

- порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності (пункт 6.2 Договору поруки).

Зазначені обставини також встановлювались судом під час розгляду справи №911/3321/14 та в порядку ст. 35 ГПК України не потребують повторного доведення.

Так, рішенням господарського суду Київської області від 07.10.2014р. у справі № 911/3321/14, яке набрало законної сили 25.11.2014р., суд встановив факт наявності солідарного боргу ТОВ «ПК Трейдсервісгруп» (поручителя) та ПП ОСОБА_4 (боржника) перед ТОВ «Компанія «Нотапс» в сумі 2 800,00 грн., та стягнув з відповідачів зазначену суму основного боргу солідарно.

Оскільки відповідальність поручителя згідно договору поруки обмежувалась лише сумою основного боргу 2800,00 грн., то суми пені (2351,00 грн.), 3% річних (413,38 грн.) та інфляційних втрат (817,60 грн.), за період по 31.07.2014р. включно, суд стягнув з відповідача 2 ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1).

На виконання рішення господарського суду Київської області від 07.10.2014р., було видано відповідні накази від 26.11.2014р. За наказом про солідарне стягнення з відповідачів суми основного боргу 2800,00 грн. постановою заступника начальника ВДВС Троїцького РУЮ від 12.12.2014р. було відкрито виконавче провадження ВП №45834820.

Ухвалою господарського суду Київської області від 29.03.2016р., яка набрала законної сили в день її прийняття, у звязку із виявленою помилкою в документах, було замінено сторону відповідача у справі та замінено боржника у виконавчих провадженнях на ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1), який власне є тією самою особою.

Як вбачається з поданих позивачем копій платіжних доручень, основний борг 2800,00 грн. у виконавчому провадженні ВП № 45834820 боржником ФОП ОСОБА_1 було погашено. Так, платіжним дорученням від 27.05.2016р. №271 було сплачено товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія «Нотапс» 608,61 грн.; платіжним дорученням від 14.06.2016р. № 292 було сплачено 1 546,26 грн., платіжним дорученням від 27.07.2016р. №404 було сплачено 645,13 грн. Постановою заступника начальника Троїцького РВ ДВС ГТУЮ в Луганській області від 14.09.2016р. виконавче провадження ВП № 45834820 з виконання наказу господарського суду Київської області від 26.11.2014р. у справі № 911/3321/14 про стягнення з ОСОБА_1 2800,00 грн. основного боргу закінчено у звязку із фактичним виконанням.

Чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження щодо його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, застосування позивачем до спірних правовідносин положень статті 625 ЦК України є обґрунтованим. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін вказаного договору та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України.

Зазначену позицію також підтримує і Верховний Суд України (постанова від 23.01.2012р. у справі № 37/64).

На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідачів солідарно за прострочення грошового зобовязання 2 501,75 грн. пені (за період з 01.08.2014р. по 23.09.2016р.), 172,26 грн. 3% річних (за період з 01.08.2014р. по 06.05.2016р.) та 1517,60 грн. інфляційних втрат (з липня 2014 року по травень 2016 року включно).

Зазначені вимоги належать до задоволення частково з огляду на наступне.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобовязання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій неустойка, штраф, пеня. При цьому порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 ст. 231 ГК України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Зазначене кореспондується з положеннями ст. 549 ЦК України, відповідно до яких неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, при цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Так, відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Тому період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобовязання мало бути виконано. Відповідно до частини 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязань припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Інше встановлено розділом 8 Основного договору купівлі-продажу між ТОВ ТАТ-Агро (продавець) та ПП ОСОБА_1 (покупець) №ТАТ-Л/11 від 27.05.2009р., де зазначено, що за прострочення виконання зобовязання покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення. Строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій збільшується до повного виконання сторонами своїх зобовязань за даним договором. Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязань за даним договором здійснюється без обмеження строку.

Положеннями частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з врахуванням втрат від інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначену позицію також підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного суду України від 23.01.2012р. у справі №37/64).

Оскільки проценти річних та інфляційні втрати не є штрафними санкціями, то обмеження нарахування процентів річних та інфляційних терміном 6 місяців відповідно до ст. 232 ГК України не застосовується.

За таких обставин, нарахування пені, процентів річних та інфляційних втрат має розпочатися наступного дня після спливу передбаченого договором строку оплати, та припинитися в переддень виконання грошового зобовязання (оскільки день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені пункт 1.9 Постанови Пленуму ВГСУ від 17 грудня 2013 року № 14).

Судом також взято до уваги, що відповідно до п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). За таких обставин, інфляційні мають бути розраховані з серпня 2014р. і за кожен повний місяць існування заборгованості, тобто по квітень 2016р. включно).

Пеня, інфляційні та річні судовим рішенням у справі № 911/3321/14 від 07.10.2014р. були стягнуті по 31.07.2014р. включно, отже, виходячи з наступного розрахунку (не виходячи за межі заявленого позивачем періоду):

Основний борг, грн.Фактично сплачено, грн. (дата)Період простроченняПеня, грн.3% річних, грн.Інфляційні втрати, грн.
2800,00 01.08.14 26.05.162200,28------
01.08.14 - 06.05.16---148,21---
01.08.14 01.05.16------1899,41
2191,39608,61 (27.05.16)27.05 13.06.1638.80------
645,131 546,26 (14.06.16)14.06 26.07.1625,54------
645,13 (27.07.16)
всього2800,00 2 264,62148,211899,41
судом встановлено, що з відповідача 2 на користь позивача належить до стягнення 2264,62 грн. пені, 148,21 грн. 3% річних та 1899,41 грн. інфляційних втрат. За таких обставин, вимоги про стягнення пені та процентів річних належать до задоволення частково.

Позивачем заявлено до стягнення 1517,60 грн. інфляційних втрат, суд, приймаючи рішення, не вправі виходити за межі позовних вимог, за таких обставин, вимога про стягнення інфляційних належить до задоволення повністю в заявленій сумі 1517,60 грн.

Приписами статті 541 ЦК України встановлено, що солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, визначених договором або законом.

Згідно положень ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Інше встановлено укладеним між позивачем та відповідачем 1 договором поруки. Так, за укладеним 14.04.2014р. між ТОВ Компанія Нотапс (кредитор) та ТОВ ПК Трейдсервісгруп (поручитель) Договором поруки №14-04-2014-13, поручитель поручився перед кредитором за виконання обовязку ПП ОСОБА_4 (боржник) щодо виконання грошового зобовязання щодо сплати розміру заборгованості у звязку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобовязання за Договором купівлі-продажу від 27.05.2009р. №ТАТ-Л/11 та Угодою від 16.01.2014р. №16-27/14 про заміну кредитора у зобовязанні, при цьому відповідальність поручителя перед кредитором обмежена сплатою розміру заборгованості у сумі 2 800,00 грн. (пункт 3.1 Договору поруки).

За таких обставин, в даному випадку має місце так звана часткова порука, коли поручитель поручився не за все зобов'язання боржника, а лише в певній частині, обмеженій наперед визначеним обсягом (сумою, кількістю, обсягом робіт, послуг тощо).

Визначаючи правову природу грошового зобов'язання, необхідно, перш за все, виходити з правил частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (постанова Верховного Суду України від 18.02.2014р. у справі № 302гс14).

Джерелом спірних зобовязальних відносин сторін у справі є не судове рішення, а господарський Договір купівлі-продажу №ТАТ-Л/11 від 27.05.2009р. Саме на підставі вказаного Договору у відповідача 2 виник та існував обовязок оплатити первісному кредитору отриманий товар, на умовах та в строки, що були узгоджені сторонами в укладеному договорі, а також сплатити пеню, проценти річних та інфляційні втрати за весь період прострочення виконання грошового зобовязання, джерелом якого є господарський договір.

Судове рішення не змінює суті зобовязань кредитора та боржника, з рішення суду зобовязальні правовідносини не виникають, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність (лист Верховного Суду України від 01.07.2014 "Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві").

За таких обставин, враховуючи умови договору поруки, за яким відповідальність поручителя перед кредитором обмежена сплатою розміру заборгованості у сумі 2 800,00 грн., у поручителя не виникло солідарного обовязку з відповідачем 2 щодо сплати пені, інфляційних та річних за основним договором купівлі-продажу №ТАТ-Л/11 від 27.05.2009р. в тому числі з моменту набрання рішення суду у справі №911/3321/14 законної сили, а відтак, вимоги позивача про стягнення зазначених сум солідарно з боржника та поручителя є безпідставними і у вимогах до поручителя позивачу слід відмовити.

Позивач просить суд до складу судових витрат по справі включити витрати позивача на послуги адвоката в сумі 400,00 грн. На підтвердження зазначених витрат до справи додана копія договору від 01.06.2016р. №01-06-2016 про надання адвокатських послуг (правової допомоги), укладеного між ТОВ Компанія Нотапс (замовник) та адвокатом ОСОБА_2, згідно якого адвокат ОСОБА_2 (виконавець)(свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 29.10.2009р. №3888, копія якого залучена до матеріалів справи) надає позивачу правову допомогу щодо аналізу правовідносин між замовником та ПП ОСОБА_4 та ТОВ «ПК Трейдсервісгруп», надання консультацій з приводу можливого та законодавчо доцільного стягнення з боржника обрахованого, відповідно до норм чинного законодавства України, розміру пені, 3 % річних та інфляційних втрат, у звязку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржниками перед замовником зобовязання. За пунктом 2.2 Договору замовник ТОВ Компанія Нотапс зобовязався прийняти та оплатити зазначені послуги у розмірах та у строки, визначені договором.

До матеріалів справи подано копію Акту здачі-приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг, за яким виконавець передав, а замовник прийняв виконані роботи (надані послуги) за договором щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги), вартість яких сторонами була визначена в 400,00 грн. Крім того, суду поданий оригінал квитанції від 23.09.2016р., за якою позивач сплатив адвокату ОСОБА_2 обумовлену суму 400,00 грн.

Склад судових витрат визначений ст. 44 ГПК України і складається з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, повязаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, повязаних з розглядом справи.

Відповідно до частини третьої ст. 48 ГПК витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру».

Дія цього Закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами. За таких обставин судові витрати за участь адвоката у розгляді справи підлягають оплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, а їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами (пункт 6.2 Постанови Пленуму ВГСУ від 21.02.2013р. №7).

Стаття 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність встановлює, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Підпунктом 6.5. пункту 6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" встановлено, що у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

За таких обставин вимога позивача про віднесення до судових витрат оплату послуг адвоката в сумі 400,00 грн., які підтверджуються належними фінансовими документами, підлягає задоволенню.

За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши матеріали справи, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи розрахунки заборгованості, надані позивачем, суд задовольняє позов товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Нотапс частково, приймає рішення про стягнення відповідача 2 ФОП ОСОБА_1 на користь позивача 2264,62 грн. пені, 148,21 грн. 3% річних та 1517,60 грн. інфляційних втрат. Суд відмовляє у задоволенні позовних вимог до поручителя ТОВ «ПК Трейдсервісгруп».

У звязку із частковим задоволенням позову, судові витрати, в тому числі по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн. та витрати на оплату послуг адвоката в сумі 400,00 грн. суд, відповідно до ст. 49 ЦК України, покладає на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

З огляду на вищевикладене, керуючись статтями 2, 12, 22, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Нотапс задовольнити частково.

3. Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (92100, Луганська обл., Троїцький район, смт. Троїцьке, вул. Гагаріна, буд. 13, ідентифікаційний код НОМЕР_1)

на користь товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Нотапс (03187, м. Київ, вул. Академіка Глушкова, буд. 40, корпус 5, офіс 526, )

2264,62 грн. (дві тисячі двісті шістдесят чотири гривні шістдесят дві копійки) пені,

148,21 грн. (сто сорок вісім гривень двадцять одну копійку) три проценти річних,

1517,60 грн. (одну тисячу пятсот сімнадцять гривень шістдесят копійок) інфляційних втрат.

1667,21 грн. (одну тисячу шістсот шістдесят сім гривень двадцять одну копійку) судових витрат.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. В іншій частині вимог відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Повний текст рішення підписано 24.10.2016р.

Суддя О.В. Конюх