ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.10.2016р. Справа № 905/2330/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Філімонової О.Ю., розглянувши позовну заяву Обласного комунального підприємства Донецьктеплокомуненерго в особі виробничої одиниці Дружківкатепломережа м. Дружківка Донецька область

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 м.Дружківка Донецька область

про стягнення суми основного боргу у розмірі 16340,43 грн., 3% річних у розмірі 177,51 грн., інфляційних витрат у розмірі 782,34 грн., пені у розмірі 2609,63 грн.

Представники сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

СУТЬ СПОРУ:

Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці «Дружківкатепломережа» м. Дружківка Донецька область звернулось до господарського суду Донецької області з позовними вимогами до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 м.Дружківка Донецька область про стягнення суми основного боргу у розмірі 16340,43 грн., 3% річних у розмірі 177,51 грн., інфляційних витрат у розмірі 782,34 грн., пені у розмірі 2609,63 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до умов укладеного договору про постачання теплової енергії №617 від 27.11.2006р., позивач зобовязався постачати відповідачу теплову енергію, а відповідач зобовязався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами в строки, передбачені даним договором.

Відповідач свої зобовязання у повному обсязі не виконав, в результаті чого за ним утворилась заборгованість у розмірі 16340,43грн.

Нормативно позовні вимоги позивач обґрунтовує ст.ст. 509, 526, 527, 530, 623, 624, 625 Цивільного кодексу України, ст. 1, 54 - 57 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 08.08.2016року порушено провадження по справі №905/2330/16 судове засідання було призначено на 17.08.2016 року.

17.08.2016р. через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 17.08.2016року розгляд справи №905/2330/16 було відкладено на 28.09.2016р.

За результатами повторного автоматичного розподілу судової справи від 27.09.2016р., справу №905/2330/16 передано на розгляд судді Філімонової О.Ю., у звязку зі звільненням судді Подколзіної Л.Д.

Ухвалою господарського суду від 28.09.2016 року справу 905/2330/16 прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засідання на 13.10.2016року.

13.10.2016р. через електрону пошту суду від позивача надійщла заява про розгляд справи без участі позивача, яка долучена до матеріалів справи.

Розглянувши надані документи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

27.11.2006р. між ОСОБА_1 (споживач) та Обласним комунальним підприємством Донецьктеплокомуненерго в особі директора виробничої одиниці Дружківкатепломережа ОСОБА_2 (енергопостачальна організація) укладено договір про постачання теплової енергії №617.

Розділом 1 договору передбачено, що сторони керуються «Правилами користування тепловою енергією», затвердженими наказом Міністерства енергетики України та Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 28.10.1999 р. № 307/262, іншими нормативними документами, даним договором і діючим законодавством.

За цим договором енергопостачальна організація бере на себе зобовязання постачати споживачеві теплову енергію в потрібних йому обсягах, а споживач зобовязується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені цим договором.

Пунктом 2.1. договору, теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком 1 до цього договору на такі потреби:

-опалення та вентиляцію в період опалювального сезону;

-технологічні потреби;

-кондиціювання повітря.

Розділом 3.2 договору передбачені зобовязання споживача теплової енергії.

Згідно з п.3.2.2. договору, споживач теплової енергії зобовязаний виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором.

Відповідно до п. 6.1. договору, розрахунки за теплову енергію, що споживається проводяться виключно в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів.

Пунктом 6.2. договору передбачено, що розрахунковим періодом є календарний місяць..

Відповідно до п.6.3. договору, споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує енергопостачальній організації вартість зазначеної в договорі кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок місяця.

Пунктом 7.2.3. договору передбачено, що споживач несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію-пеня в розмірі 1%, належної до сплати суми за день прострочення.

Відповідно до п.10.1. договору, цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 27 11.2007р.

Відповідно до п.10.4, договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення терміну про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін..

Крім того, до договору про постачання теплової енергії №617 від 27.11.2006р. між сторонами були укладені додатки №1, №4.

Згідно з п. 18 постанови КМУ № 630 від 21.07.2005р. «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обгрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим (ст.43 Господарського процесуального кодексу України).

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Правовідносини у сфері теплопостачання регулюються Цивільним та Господарським кодексами України, Законом України Про теплопостачання, Правилами користування тепловою енергією.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про теплопостачання" постачання теплової енергії, теплопостачання, - господарська діяльність, пов'язана з наданням теплової енергії, теплоносія, споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору; споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Статтею 714 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона, постачальник, зобов'язується надавати другій стороні, споживачеві, абонентові, енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Статтею 275 Господарського кодексу України унормовано, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство, енергопостачальник, відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду, енергію, споживачеві, абоненту, який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Згідно з ч. 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України, розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

За приписами статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Отже, виходячи з наведених норм законодавства постачання теплової енергії здійснюється лише на підставі договору

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Позивач свої обовязки за договором про постачання теплової енергії №617 від 27.11.2006р. виконав належним чином, що підтверджується актом на підключення жилого дому до системи централізованого опалення: б/н від 15.10.2015р. за адресою: вул.Леніна буд.20 (а.с.21).

На виконання умов договору про постачання теплової енергії №617 від 27.11.2016р., позивач виставив відповідачу для оплати рахунки: №885 від 22.10.2015р. на суму 792,04грн., №885 від 18.11.2015р. на суму 2432,00грн., №885 від 16.12.2015р. на суму 3263,12грн., №885 від 16.01.2016р. на суму 3616,30грн., №885 від 15.02.2016р. на суму 3215,10грн., №885 від 25.03.2016р. на суму 2698,15грн., №885 від 11.04.2016р. на суму 323,72грн., всього на суму 16340,43грн. (а.с. 23,25, 27, 29, 31, 33, 35).

Всі рахунки були надісланні позивачем поштою про, що свідчать поштові квитанції. (а.с. 24,26,28,30,32,34,36).

Тобто, дані рахунки відповідачем отримані, але не сплачені.

Таким чином, сума невиконаного зобов'язання відповідача перед позивачем на момент подання позовної заяви складає 16340,43 грн.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

За змістом ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином

Відповідач доказів погашення заборгованості у розмірі 16340,43грн. до матеріалів справи не надав, тому суд вважає позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, позивач просить стягнути с відповідача 3% річних у розмірі 177,51грн., інфляційні витрати у розмірі 782,34грн. та пеню у розмірі 2 609,63грн.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перерахувавши 3% річні зазначає, що розмір 3% річних, який підлягає стягненню з відповідача складає 179,28грн.: за період з 21.11.2015р. по 30.06.2016р. на суму заборгованості 792,04грн. 3% річних у розмірі 14,52грн.; за період з 21.12.2015р. по 30.06.2016р. на суму заборгованості 2432,00грн. 3% річних у розмірі 38,58грн.; за період з 21.01.2016р. по 30.06.2016р. на суму заборгованості 3263,12грн. 3% річних у розмірі 43,45грн.; за період з 21.02.2016р. по 30.06.2016р. на суму заборгованості 3616,30грн. 3% річних у розмірі 38,94грн.; за період з 2103.2016р. по 30.06.2016р. на суму заборгованості 3215,10грн. 3% річних у розмірі 26,95грн.; за період з 21.04.2016р. по 30.06.2016р. на суму заборгованості 2698,15грн. 3% річних у розмірі 15,75грн.; за період з 21.05.2016р. по 30.06.2016р. на суму заборгованості 323,72грн. 3% річних у розмірі 1,09грн.

Оскільки суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог, то позовні вимоги в частині стягнення 3% річних підлягають стягненню з відповідача у розмірі 177,51гр

Суд, перерахувавши інфляційні витрати зазначає, що розмір інфляційних витрат, який підлягає стягненню з відповідача складає 565,69грн.: за період: грудень 2015р.-червень 2016р. на суму заборгованості 792,04грн. інфляційні витрати у розмірі 45,01грн.; за період: січень 2016р.-червень 2016р. на суму заборгованості 2432,00грн. інфляційні витрати у розмірі 120,35грн.; за період: лютий 2016р.-червень 2016р. на суму заборгованості 3263,12грн. інфляційні витрати у розмірі 130,93грн.; за період: березень 2016р.-червень 2016р. на суму заборгованості 3616,30грн. інфляційні витрати у розмірі 160,21грн.; за період: квітень 2016р.-червень 2016р. на суму заборгованості 3215,10грн. інфляційні витрати у розмірі 109,19грн.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних витрат суд задовольняє частково, у розмірі 565,69грн.

В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача інфляційних витрат у розмірі 216,65грн., суд відмовляє.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Аналогічні положення закріплені і в ст.ст. 216, 217 Господарського кодексу України. При цьому, несвоєчасне виконання грошових зобовязань є належною підставою у розумінні ст. 218 Господарського кодексу України для застосування заходів господарсько-правової відповідальності.

Як встановлено ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є вид неустойки, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог, про стягнення неустойки (штрафу, пені).

У відповідності до вимог ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Суд, перерахувавши пеню зазначає, що розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача складає 21243,49грн.: за період з 21.11.2015р. по 20.05.2016р. на суму заборгованості 792,04грн. пеня у розмірі 1441,51грн.; за період з 21.12.2015р. по 20.06.2016р. на суму заборгованості 2432,00грн. пеня у розмірі 4450,56грн.; за період з 21.01.2016р. по 30.06.2016р. на суму заборгованості 3263,12грн. пеня у розмірі 5286,26грн.; за період з 21.02.2016р. по 30.06.2016р. на суму заборгованості 3616,30грн. пеня у розмірі 4737,35грн.; за період з 21.03.2016р. по 30.06.2016р. на суму заборгованості 3215,10грн. пеня у розмірі 3279,40грн.; за період з 21.04.2016р. по 30.06.2016р. на суму заборгованості 2698,15грн. пеня у розмірі 1915,69грн.; за період з 21.05.2016р. по 30.06.2016р. на суму заборгованості 323,72грн. пеня у розмірі 132,73грн.;

Оскільки суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог, то позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають стягненню з відповідача у розмірі 2609,63грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32-34, 36, 43, 49, 82-85, 115, 116, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1(84200, Донецька область, м.Дружківка, вул Юрченко буд.4 кв.6, ІПН НОМЕР_1) на користь Обласного комунального підприємства Донецьктеплокомуненерго в особі виробничої одиниці Дружківкатепломережа м.Дружківка Донецька область (84207, Донецька область, м.Дружківка , вул.Космонавтів, 39, ) суму основного боргу у розмірі 16340 (шістнадцять тисяч триста сорок)грн. 43коп., , 3% річних у розмірі 177 (сто сімдесят сім) грн. 51 коп., інфляційні витрати у розмірі 565 (пятсот шістдесят пять) грн. 69коп., пеню у розмірі 2609 (дві тисячі шістсот девять) грн. 63коп., судовий збір у розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім)грн.00коп.

Відмовити в частині позовних вимог щодо стягнення інфляційних витрат у розмірі 216,65 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення повного тексту рішення та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Суддя О.Ю. Філімонова

Дата складання та підписання повного тексту рішення 18.10.2016р.

Надруковано 3 примірника:

1-до справи;

1-позивачу;

1-відповідачу