ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

27 жовтня 2016 р. Справа № 902/811/16

Господарський суд Вінницької області у складі судді Банаська О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕМБІКС", м. Вінниця

до: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремедікал" м. Луцьк

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Домінік 777", м. Вінниця

про стягнення 43 989,46 грн

За участю секретаря судового засідання Гнатовської Л.С.

За участю представників:

позивача: ОСОБА_1, довіреність № б/н від 06.10.2016 р., паспорт серії АВ № 540848 виданий Ленінським ВМ ВМВ УМВС України у Вінницькій області 24.07.2003 р.

ОСОБА_2, довіреність № б/н від 26.10.2016 р., паспорт серії АВ № 830942 виданий Замостянським РВ УМВС України у Вінницькій області 26.12.2008 р.

відповідач 1: не з'явився.

відповідач 2: не з'явився.

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "БЕМБІКС звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремедікал" про стягнення 43 989,46 грн за отриманий товар згідно договору поставки № 58/15Р від 01.07.2015 р., з яких 39 802,54 грн боргу, 4 186,92 грн пені та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Домінік 777" про стягнення з останнього 1 000,00 грн боргу на підставі договору поруки № 3 від 02.07.2015 р.

Ухвалою суду від 21.09.2016 р. порушено провадження у даній справі та призначено її до розгляду на 06.10.2016 р.

Ухвалою суду від 06.10.2016 р. розгляд справи відкладено до 27.10.2016 р.

10.10.2016 р. на адресу суду від представника відповідача 1 надійшло ряд клопотань, а саме: про передачу даної справи за територіальною підсудністю до Господарського суду Волинської області та про відкладення розгляду справи на іншу дату в зв'язку з неможливістю забезпечити явку уповноваженого представника.

24.10.2016 р. надійшло клопотання від представника відповідача 1 про передачу справи за територіальною підсудністю до Господарського суду Волинської області.

27.10.2016 р. на адресу суду від представника відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву, яким останній позов визнає в повному обсязі та просить суд розглядати дану справу без участі представника.

Відповідачі до суду не з'явились, витребуваних доказів не подали, причин неявки та неподання витребуваних доказів не повідомив, хоча про час та день розгляду справи його було повідомлено завчасно та належним чином - ухвалою суду від 06.10.2016 р., факт отримання яких останніми підтверджується наявними у справі рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення № 311 та № 487.

Враховуючи наведене суд приймає до уваги такі положення законодавства.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Виходячи з вимог ч.2 ст.34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Варто зазначити, що відповідно до ч.1 ст.64 ГПК України ухвала про порушення провадження у справі надсилається зазначеним особам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

В абзаці 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 11 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вказано, що за змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Крім того, відповідно до п.3.9.2 вказаної постанови у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

При неявці відповідачів в судове засідання суд враховує, що відповідно до ч.4 ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" обов'язок щодо внесення змін про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі, з поміж іншого і стосовно місцезнаходження, покладається на останню.

Крім того суд звертає увагу на п.4 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 02.06.2006 р. № 01-8/1228 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році", п.11 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 р. № 01-8/123 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році" в яких наголошується, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 2.6.15 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 р. № 28 (з подальшими змінами) на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправлення, підпис працівника, який її здійснив, та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Як наголошується в п.19 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 13.08.2008 р. № 01-8/482 "Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2008 року" дана відмітка, за умови, що її оформлено відповідно до наведених вимог названої Інструкції, є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам та іншим учасникам судового процесу.

На першому примірнику ухвали, яка наявна в справі, є штамп суду з відміткою про відправку документа. Дана відмітка оформлена відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України наведених вище, а тому суд дійшов висновку, що вона є підтвердженням належного надсилання копії процесуального документа сторонам.

Враховуючи викладене суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідачів належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ними права на судовий захист своїх прав та інтересів.

При цьому суд враховує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України").

Враховуючи те, що норми ст.ст.38, 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів.

Проте, відповідачі своїм правом на участь у засіданні суду та наданні письмових або усних пояснень не скористались, а тому, беручи до уваги приписи ч.1 ст.69 ГПК України щодо строків вирішення спору та той факт, що неявка в засідання суду відповідача або його представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, відповідно до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Також суд зазначає, що з огляду на подані до суду численні клопотання та відзив на позов відповідачами, суд приходиться до висновку про обізнаність останніх про день, час та місце розгляду даної справи.

В межах дня судом оголошувалась перерва з метою надання представникам позивача належним чином оформити докази для подання їх до суду (підготовка супровідного листа).

За відсутності відповідного клопотання справа розглядається без фіксації судового процесу технічними засобами.

В судовому засіданні представником позивача подано супровідним листом ряд документів по суті спору.

Також представником позивача в судовому засіданні подано заяву про відмову від позову в частині стягнення пені в сумі 4 186, 92 грн, яка заявлена до відповідача 1 за період з 27.05.2016 р. по 13.09.2016 р.

Розглянувши клопотання ТОВ "Ремедікал" про відкладення розгляду справи на іншу дату з мотивів неможливості забезпечити явку уповноваженого представника в судове засідання, суд дійшов висновку про його відхилення виходячи з наступних міркувань.

Як наголошено в п.3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Таким чином, представництво в господарському процесі не обмежується певним колом осіб, тому позивач зобов'язаний добросовісно користуватися своїми процесуальними правами та забезпечити явку свого представника в судове засідання.

Таким представником може бути сам керівник, головний бухгалтер, бухгалтер, інші працівники підприємства або представники на підставі доручення, які не перебувають з ним у трудових відносинах.

Тому у суду відсутні правові підстави у відповідності до норм чинного законодавства для відкладення розгляду справи з даних підстав.

Твердження відповідача 1 у даному клопотанні про проведення мирного врегулювання спору відхиляються судом як необґрунтовані, позаяк вказане заперечується присутнім у судовому засіданні представником позивача.

При цьому суд зазначає, що у відповідності до приписів діючого ГПК України сторони не позбавлені права на укладення мирової угоди після прийняття судового рішення у процесі його виконання.

Крім того, не підлягає до задоволення і клопотання останнього про передачу справи за територіальною підсудністю до Господарського суду Волинської області, оскільки згідно укладеного Договору поруки № 3 від 02.07.2015 р. відповідач 2 (Поручитель) несе солідарну відповідальність перед позивачем за виконання всіх зобов'язань ТОВ "Ремедікал", що виникли, чи можуть виникнути із господарських відносин між Кредитором та Боржником за договором поставки № 58/15Р від 01.07.2015 р. одноразово в розмірі 1 000,00 грн.

Виходячи з наведеного суд вважає, що територіальна підсудність справи в даному випадку не порушена, так як в силу положень ч.3 ст.15 ГПК України справи у спорах за участю кількох відповідачів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Доводи відповідача 1 про те, що укладення договору поруки створило передумови для зміни підсудності спору між сторонами з приводу виконання основного договору судом відхиляються, оскільки із врахуванням приписів ст.204 ЦК України "Презумпція правомірності правочину" такі твердження є безпідставними та необґрунтованими.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

01.07.2015 р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Ремедікал" (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бембікс" (Постачальник) укладено договір поставки № 58/15Р в порядку та на умовах якого Постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки Покупцеві товар, а Покупець зобов'язується прийняти цей товар та оплатити його (а.с.11-14, т.1).

Найменування, асортимент, кількість товару, що поставляється, визначається Покупцем при замовленні товару та зазначається у видаткових накладних на товар, який поставляється (п.1.3 Договору).

Передача товару здійснюється за видатково-прибутковою накладною, згідно замовлення Покупця (п.3.1 Договору).

Оплата товару здійснюється протягом 45 календарних днів з дати поставки товару (п.6.4 Договору).

Судом встановлено, що у період з 01.07.2015 р. по 11.04.2016 р. Позивачем поставлено, а Відповідачем-1 прийнято товару на загальну суму 59 554,58 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи накладними, оригінали яких оглянуто в судовому засіданні (а.с.15-42, т.1).

05.01.2016 р., 31.03.2016 та 12.07.2016 р. відповідач 1 здійснив повернення товару на суму 9 752,04 грн, що підтверджується відповідними накладними на повернення товару долученими до справи.

Окрім того 23.01.2016 р. відповідачем 1 було сплачено 10 000,00 грн в рахунок погашення суми боргу, що вбачається із виписки по особовому рахунку позивача, довідки № 06.31-186/9434 від 27.10.2016 р. ПАТ "Укрсоцбанк".

В подальшому, після підписання основного договору поставки № 58/15Р 02.07.2016 р. між Позивачем та ТОВ Домінік "777" було укладено Договір поруки № 3, за умовами якого Поручитель частково поручився за зобов'язаннями Відповідача 1 перед Позивачем за вищевказаним Договором поставки в межах суми 1 000,00 грн (а.с.43-44, т.1).

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що Відповідач 1 не виконав своїх зобов'язань, відповідно до укладеного Договору поставки № 58/15Р від 01.07.2015 р. щодо своєчасної оплати за отриманий товар згідно видаткових накладних, які знаходяться в матеріалах справи, провівши часткову оплату за товар в сумі 10 000,00 грн та повернувши товар на суму 9 752,04 грн.

Хронологія здійснення господарських операцій щодо поставки товару та його оплати, фіксування розміру боргу в сумі 39 802,54 грн відображена в обопільнопідписаному сторонами акті звірки станом на 26.10.2016 р. з якого вбачається, що станом на 01.07.2016 р. існувало дебетове сальдо на користь позивача в розмірі 39 802,54 грн.

Таким чином розмір боргу Відповідача 1 становить 39 802,54 грн.

Відсутність проведення розрахунків відповідачем 1 станом на 26.10.2016 р. також підтверджується довідками № 21122/690 БТ від 26.10.2016 р. відділення "Вінницька міжрегіональна дирекція" ПАТ "Креді ОСОБА_3", № 373-бт/700.3.7 від 26.10.2016 р. відділення "Центральне Вінницьке" ПАТ "ВТБ ОСОБА_3".

Непроведення Боржником в повному обсязі розрахунків за отриманий товар спонукало позивача звернутись з відповідним позовом до суду.

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов таких висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

З моменту укладення сторонами договору № 58/15Р від 01.07.2015 р. між ними виникли зобов'язання, які регулюються параграфом 3 глави 54 Цивільного кодексу України "Поставка".

Згідно ч.ч.1, 2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст.692 ЦК України, покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст.631 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Слід також зазначити, що з огляду на заявлення позову не тільки до боржника (відповідача 1) за договором поставки № 58/15Р від 01.07.2015 р., а і до поручителя (відповідач 2) за Договором поруки № 3 від 02.07.2015 р., судом при прийнятті рішення враховано наступні норми матеріального права.

Зокрема згідно з ч.ч.1, 2 ст.543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

Частиною 1 ст.553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. В частині 2 названої статті встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За умовами укладеного Договору поруки № 3 від 02.07.2015 р. відповідач 2 (Поручитель) несе з відповідачем 1 (Боржник) солідарну відповідальність перед позивачем за виконання всіх зобов'язань ТОВ "Ремедікал", що виникли, чи можуть виникнути із господарських відносин між Кредитором та Боржником за договором поставки № 58/15Р від 01.07.2015 р. одноразово в розмірі 1 000,00 грн.

Враховуючи наведені вище приписи законодавства щодо умов оплати товару та відсутність будь-яких доказів проведення розрахунків відповідачами за отриманий товар в частині залишку боргу за договором поставки № 58/15Р від 01.07.2015 р., а також умови договору поруки № 3 від 02.07.2015 р. позовні вимоги про стягнення 39 802,54 грн основного боргу з відповідача 1 та 1 000,00 грн з відповідача 2 (як поручителя) підлягають задоволенню, як правомірні та обґрунтовані.

В засіданні суду розглянуто заяву позивача від 27.10.2016 р. про відмову від позову в частині стягнення пені в сумі 4 186, 92 грн, яка заявлена до відповідача 1 за період з 27.05.2016 р. по 13.09.2016 р.

Давши оцінку даній заяві суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.4 ст.22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення у справі, крім іншого, відмовитись від позову.

Частина 6 названої статті вказує, що господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Згідно п.4 ч.1 ст.80 ГПК України - господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

Заява позивача про відмову від позову в частині стягнення пені в сумі 4 186, 92 грн, яка заявлена до відповідача 1 за період з 27.05.2016 р. по 13.09.2016 р. приймається судом, оскільки відмова позивача від позову в цій частині не суперечить чинному законодавству, не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, відповідає обставинам і матеріалам справи.

При цьому суд враховує, що заяву про відмову від позову підписано представником позивача ОСОБА_1 у якого наявні повноваження на відмову від позову, що вбачається із довіреності від 06.10.2016 р.

В зв'язку з цим провадження у справі в частині стягнення пені в сумі 4 186, 92 грн, яка заявлена до відповідача 1 за період з 27.05.2016 р. по 13.09.2016 р. підлягає припиненню на підставі п.4 ч.1 ст.80 ГПК України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст.33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з врахуванням вищевикладених мотивів щодо припинення провадження в частині вимоги про стягнення пені в сумі 4 186, 92 грн за період з 27.05.2016 р. по 13.09.2016 р. та з урахуванням позиції відповідача 2 , який позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Витрати на судовий збір підлягають віднесенню на відповідачів пропорційно розміру задоволених вимог відповідно до положень ст.49 ГПК України.

Разом з тим, при розподілі судових витрат, судом враховано положення норм чинного законодавства щодо повернення позивачу з Державного бюджету України сплаченого судового збору.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України " Про судовий збір" в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Судом встановлено, що виходячи із ціни позову в розмірі 43 989,46 грн позивач мав сплатити з урахуванням приписів Закону України "Про судовий збір" 1 378,00 грн, натомість ним сплачено 1 450,00 грн, що свідчить про сплату судового збору у більшій сумі ніж передбачено чинним законодавством на 72,00 грн.

Оскільки позивачем не подано заяви про повернення з Державного бюджету України зайво сплаченої суми судового збору дане питання не вирішується судом в даному судовому засіданні.

27.10.2016 р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Керуючись ст.ст.4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, п.4 ч.1 ст.80, ст.ст.82, 84, 85, 87, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремедікал", АДРЕСА_1, 43010 (ідентифікаційний код - 36606364) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕМБІКС", вул. Академіка Янгеля, 58, м.Вінниця, 21000 (ідентифікаційний код - 39518480) - 39 802 грн 54 коп. - боргу, 1 215 грн 51 коп. - відшкодування витрат пов'язаних зі сплатою судового збору.

3. Прийняти відмову позивача від позовних вимог до відповідача 1 в частині стягнення пені в сумі 4 186 грн 92 коп. за період з 27.05.2016 р. по 13.09.2016 р.

4. Провадження в частині стягнення пені в сумі 4 186 грн 92 коп. за період з 27.05.2016 р. по 13.09.2016 р. припинити згідно з п.4 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Домінік 777", вул.Академіка Янгеля, 4, м.Вінниця, 21007 (ідентифікаційний код - 34625668) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕМБІКС", вул. Академіка Янгеля, 58, м.Вінниця, 21009 (ідентифікаційний код - 39518480) - 1 000 грн 00 коп. - боргу, 31 грн 32 коп. - відшкодування витрат пов'язаних зі сплатою судового збору.

6. Видати накази в день набрання рішенням законної сили.

7. Копію рішення надіслати відповідачам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 01 листопада 2016 р.

Суддя Банасько О.О.

віддрук. 4 прим.:

1 - до справи.

2,3- відповідачу 1 -(АДРЕСА_2, 43010; вул. Кафедральна, 11, м. Луцьк, 43016).

4 - відповідачу 2 - (вул. А.Янгеля, 4, м. Вінниця, 21007).