РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2016Справа №910/14090/16
За позовом Заступника прокурора Харківської області

До Харківської обласної державної адміністрації

ДП"Вовчанське лісове господарство"

ОК "Дачний кооператив"Вереск"

Про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним договору

Суддя Лиськов М.О.

Представники :

від позивача: Винник О.О. (посв. від 15.12.2015)

від відповідача-1: не з'явився

від відповідача-2: Шкурупій Ю.О. (дов. від 15.12.2015)

від відповідача-3: не з'явився

В судовому засіданні 12.10.2016, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Заступника прокурора Харківської області до Харківської обласної державної адміністрації; ДП "Вовчанське лісове господарство"; ОК "Дачний кооператив "Вереск" про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.08.2016 порушено провадження у справі № 910/14090/16 та призначено розгляд справи на 29.08.2016.

В судове засідання, призначене на 29.08.2016, представники позивача та відповідача-3 з'явились, надали пояснення по справі.

В судове засідання, призначене на 29.08.2016, представник відповідача-1 та відповідача-2 не з'явились, причин не явки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи, був належним чином повідомлені.

Представник відповідача-3 заявив клопотання про відкладення розгляду справи, яке було задоволено судом.

29.08.2016 ухвалою суду розгляд справи відкладено на 14.09.2016.

В судове засідання, призначене на 14.09.2016, з'явились представники позивача, відповідача-2, відповідача-3 та надали пояснення по суті справи.

В судове засідання, призначене на 14.09.2016, представник позивача відповідача-1 не з'явився, причин неявки суд не повідомив.

14.09.2016 ухвалою суду розгляд справи відкладено на 28.09.2016.

20.09.2016 до канцелярії Господарського суду міста Києва надійшли пояснення по справі.

28.09.2016 судове засідання не відбулося у зв'язку із перебуванням судді Лиськова М.О.

03.10.2016 ухвалою суду розгляд справи призначено на 12.10.2016.

В судове засідання, призначене на 12.10.2016, з'явились представники прокуратури та відповідача-2, надали пояснення по суті справи.

В судове засідання, призначене на 12.10.2016, представники відповідачів 1 та 3не з'явились.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням голови Харківської обласної державної адміністрації "Про надання лісових ділянок у довгострокове тимчасое користування лісами " №636 від 06.11.2012 ОК "Дачний кооператив"Вереск" надано, строком на 49 років, для використання в рекреаційних цілях в довгострокове тимчасове користування лісові ділянки, загальною площею 2,85 га.

На виконання п.2 вищевказаного розпорядження 17.01.2013 між ДК «Вереск» та ДІЇ «Вовчанське лісове господарство» укладено договір №85 довгострокового тимчасового користування вищевказаними лісовими ділянками та відповідно до акту прийому-передачі ДП «Вовчанський лісове господарство» (постійний користувач) передав, а ДК «Вереск» (тимчасовий користувач) прийняв лісові ділянки, загальною площею 2,85 га, в довгострокове тимчасове користування лісами за рахунок земель лісового фонду, що знаходяться у кварталах 103 та 105 Старосалтівського лісництва, для рекреаційних цілей терміном на 49 років.

Згідно із п. 18 спірного договору довгострокового тимчасового користування лісовими ділянками від 17.01.2013 №;85 нормативно-грошова оцінка 1 га лісу складає 21691,20 гри.

Таким чином нормативно-грошова оцінка 2,85 га лісу становить 61 819,92 грн.

Спір у справі виник у зв'язку із тим, що, на думку прокурора, прийняте розпорядження голови Харківської обласної державної адміністрації №636 від 06.11.2012 р. є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 31 Лісового кодексу України Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на їх території приймають рішення про виділення в установленому порядку для довгострокового тимчасового користування лісами лісових ділянок, що перебувають у державній власності, на відповідній території, а також у межах міст обласного та республіканського (Автономної Республіки Крим) значення.

Відповідно до ст. 17 Лісового кодексу України ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища. У разі прийняття рішення про надання лісів у постійне користування обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями таке рішення погоджується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища. Прийняття рішень Кабінетом Міністрів України не потребує погоджень з іншими органами.

При прийнятті оспорюваного розпорядження головою облдержадміністрації були враховані всі необхідні погодження, що позивачем не заперечується.

Статтею 17 Лісового кодексу України також передбачено, що право постійного користування лісами посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.

Згідно з положеннями статті 31 Лісового кодексу України, саме Харківській обласній держадміністрації надані повноваження приймати рішення про надання в тимчасове користування лісових ділянок, які знаходяться в державній власності. Передана в користування ОК «ДК «Вереск» лісова ділянка відноситься до земель державної власності лісогосподарського призначення, які передані в постійне користування лісгоспу. Згідно п.7 статті 37 Лісового кодексу України, землі лісогоспоадрського призначення можуть надаватися для використання корисних властивостей лісів для культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних і освітньо-виховних цілей, потреб мисливського господарства та проведення науково-дослідних робіт. Саме для використання у рекреаційних цілях і була надана лісова ділянка ОК «ДК «Вереск».

В позовній заяві заступник прокурора Харківської області посилається на положення п.3.6 «Правил використання корисних властивосей лісів», затвердженого наказом №502 від 14.08.2012 року Міністерства аграної політики та продовольства України, згідно з яким до непридатних для використання в рекреаційних цілях віднесені ліси, розташовані у межах поясів зон санітарної охорони водних об'єктів. Але при цьому не враховує положення п. 3.7. вказаних Правил, який говорить: «На основі визначення рекреаційних навантажень приймається рішення щодо рекреаційної придатності конкретної території для використання корисних властивостей лісів. Рекреаційна придатність лісів враховується також при виборі місць розміщення рекреаційних об'єктів, прогнозування можливої деградації лісових екосистем, планування господарських і природоохоронних заходів, спрямованих на усунення або запобігання негативному впливу надмірних рекреаційних навантажень». Тому при визначенні придатності або непридатності конкретної ділянки для використання в рекреаційних цілях необхідне проведення ландшафної таксації і функцілнального зонування території. При ландшафній таксації визначаються: тип ландшафту; ступінь стійкості до рекреаційних навантажень; стадія рекреаційної дегресії; клас рекреаційної оцінки; клас естетичної оцінки; клас пішоходної доступності та додаткова оцінка. Лісова ділянка, яка передана в тимчасове користування ОК «ДК «Вереск» входить до складу багатофункціональних лісів (у відповідності з класифікацією Правил Наказу № 502 від 14.08.2012 року). Вона також відноситься до лісопаркової частини лісів зеленої зони. Режим ведення лісового господарства не забороняє використання корисних властивостей лісів, в тому числі і рекреаційного призначення. В договорі № 85 передбачено, що тимчасовий користувач всі заходи щодо благоустрою лісової ділянки повинен спрямовувати на збереження лісового середовища в умовах рекреаційних навантажень, створення необхідного комфорту та зручностей для відпочиваючих; при використанні ділянки не допускається пошкоджень дерев , кущів, рослинного покрову та ґрунтів, засмічення виділеної ділянки та прилеглої території. Таким чином, суд дійшов висновку, що передана в тимчасове користування лісова ділянка може використовуватися в рекреаційних цілях.

Визначення довгострокового тимчасового користування лісами міститься в частині З статті 18 Лісового кодексу України, згідно до якого довгострокове тимчасове користування лісами - засноване на договорі строкове платне використання лісових ділянок, які виділяються для потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних і освітньо-виховних цілей, проведення науково-дослідних робіт.

Відповідно до статті 16 Лісового кодексу України право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами.

Так, відповідно до частини 1 та частини 2 статті 18 Лісового кодексу України об'єктом тимчасового користування можуть бути всі ліси, що перебувають у державній, комунальній або приватній власності. Тимчасове користування лісами може бути: довгостроковим - терміном від одного до п'ятдесяти років і короткостроковим - терміном до одного року.

Згідно з пунктом 1 та пунктом 2 частини 1 статті 20 Лісового кодексу України тимчасові лісокористувачі на умовах довгострокового користування мають право здійснювати господарську діяльність у лісах з дотриманням умов договору, за погодженням із власниками лісів, постійними лісокористувачами в установленому порядку зводити тимчасові будівлі і споруди, необхідні для ведення господарської діяльності.

Відповідно до частини 4 статті 18 Лісового кодексу України довгострокове тимчасове користування лісами державної та комунальної власності здійснюється без вилучення земельних ділянок у постійних користувачів лісами на підставі рішення відповідних органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з постійними користувачами лісами та органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.

Прокурором помилково застосовано земельне законодавство (статті 59 - 61) до правовідносин, що врегульовані Лісовим кодексом України.

Спірним розпорядженням голови Харківської обласної державної адміністрації передано у довгострокове тимчасове користування лісову ділянку, земельна ділянка, цим розпорядженням з користування не вилучалася та у користування не надавалася.

У відповідності до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до п. 1 роз'яснення Президії Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів" від 26.01.2000 р. № 02-5/35 акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

При цьому, у пункті 2 зазначеного роз'яснення вказано, що підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Таким чином суд дійшов висновку, що приймаючи оспорюване розпорядження, Харківська обласна державна адміністрація діяла в межах повноважень, визначених Законом України "Про місцеві державні адміністрації" та Земельним кодексом України.

У відповідності до ст. 152 Цивільного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

За приписами ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Суд вважає за необхідне зауважити, що поняття незаконності акту полягає у суперечливості/невідповідності його нормам чинного законодавства, що також включає в себе і поняття "протиправність", а відтак - вимоги про визнання протиправним (незаконним, неправомірним) актів не містять різних способів захисту, а є одним і тим же способом, сформульованим у різних словесних формах.

За таких обставин, підстави для визнання розпорядження голови Харківської обласної державної адміністрації "Про надання лісових ділянок у довгострокове тимчасове користування лісами " №636 від 06.11.2012, яким обслуговуючому кооперативу "Дачний кооператив"Вереск" надано, строком на 49 років, для використання в рекреаційних цілях в довгострокове тимчасове користування лісові ділянки, загальною площею 2,85 га, які знаходяться у кварталах № 103 та 105 Старосалтівського лісництва ДП"Вовчанське лісове господарство" протиправним та таким, що підлягає скасуванню у суду відсутні, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити.

Крім того, прокурором заявлено позовні вимоги про визнання недійсним договору довгострокового тимчасового користування лісами та повернення земельної лісової ділянки

Згідно ч. 1 та ч. 4 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Двостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6. ст. 203 Цивільного кодексу України.

Згідно ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 1 ст. 207 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов'язання, яке не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади, визнано судом недійсним повністю або в частині.

Враховуючи вищенаведене, зважаючи, що оспорюваний договір було укладено на підставі розпорядженням голови Харківської обласної державної адміністрації "Про надання лісових ділянок у довгострокове тимчасове користування лісами " №636 від 06.11.2012, яке в судовому порядку не скасовано (не визнано недійсним), суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання недійсним оспорюваного договору з підстав, зазначених прокурором.

Крім того, у зв'язку з відсутністю підстав для визнання розпорядження голови Харківської обласної державної адміністрації "Про надання лісових ділянок у довгострокове тимчасове користування лісами " №636 від 06.11.2012 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позовна вимога про повернення земельної лісової ділянки, не підлягає до задоволення.

За таких обставин, в задоволенні позовних вимог з викладених у позові Заступника прокурора Житомирської області правових підстав необхідно відмовити.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Заступника прокурора Харківської області відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 18.10.2016

Суддя М.О. Лиськов