КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2016 р. Справа№ 925/299/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Алданової С.О.

Мартюк А.І.

секретар: Горбунова М.Є.

за участю представників:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Мусієнко О.М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна

акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на ухвалу Господарського суду Черкаської області

від 13.09.2016р.

у справі №925/299/16 (суддя Пащенко А.Д.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна

компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства теплових мереж Черкаського

району

про стягнення 706 710,65 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 13.09.2016р. у справі №925/299/16 було задоволено заяву відповідача про розстрочення виконання рішення Господарського суду Черкаської області від 05.05.2016р. у справі №925/299/16.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Черкаської області від 13.09.2016р. у справі №925/299/16 та відмовити в задоволенні заяви відповідача про розстрочку виконання рішення Господарського суду Черкаської області від 05.05.2015р. у справі №925/299/16.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що відповідачем не було підтверджено належними доказами обставини, які свідчать про наявність виняткового випадку для розстрочення виконання судового рішення у даній справі. При цьому, місцевим господарським судом не було прийнято до уваги доводи позивача, що призвело до невірного застосування норм процесуального права, зокрема, ст. 121 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.10.2016р., (головуючий суддя Зубець Л.П., судді: Алданова С.О., Мартюк А.І.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 20.10.2016р.

В судовому засіданні 20.10.2016р. представник відповідача заперечував проти апеляційної скарги, просив суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду - без змін як таку, що була прийнята з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм процесуального права.

Представник позивача в судове засідання 20.10.2016р. не з'явився, про поважність причин нез'явлення суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Оскільки явка представників сторін не була визнана судом обов'язковою, приймаючи до уваги наявність доказів належного повідомлення сторін про місце, дату та час судового засідання, а також враховуючи обмеженість строку розгляду апеляційних скарг на ухвалу місцевого господарського суду, апеляційний суд визнав за можливе розглядати справу у відсутності представника позивача за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 20.10.2016р. було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом про стягнення з Комунального підприємства теплових мереж Черкаського району заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу №1752/14-БО-36 від 02.12.2013р. у загальній сумі 706 710,65 грн. (з них: 319 116,95 грн. - основний борг, 121 223,77 грн. - пеня, 250 195,43 грн. - інфляційні втрати, 16 174,51 грн. - 3% річних).

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 05.05.2016р. у справі №925/299/16 позов було задоволено повністю, присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 319 116,95 грн. основного боргу, 121 223,77 грн. пені, 250 195,43 грн. інфляційних втрат, 16 174,51 грн. 3% річних, 10 600,66 грн. витрат на сплату судового збору (том справи - 1, аркуші справи - 74-80).

На виконання вказаного рішення суду 14.06.2016р. було видано наказ (том справи - 1, аркуш справи - 88).

У серпні 2016 року відповідач звернувся до суду із заявою про розстрочку виконання рішення Господарського суду Черкаської області від 05.05.2016р. у справі №925/299/16 згідно з графіком, доданим до заяви на 50 місяців, починаючи з жовтня 2016 року до грудня 2020 року з обов'язковим щомісячним платежем, посилаючись на те, що перебуває у складному фінансовому становищі, а тому не має можливості погасити заборгованість (том справи - 1, аркуші справи - 89-91).

Пізніше відповідач подав суду заяву від 09.09.2016р., в якій просив суд розстрочити виконання рішення Господарського суду Черкаської області від 05.05.2016р. у справі №925/299/16 на 24 місяці з 01.10.2016р. по 30.09.2018р. з обов'язковим щомісячним платежем в розмірі 29 887,97 грн. (том справи - 1, аркуші справи - 116-117).

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 13.09.2016р. у справі №925/299/16 було задоволено заяву відповідача про розстрочення виконання рішення Господарського суду Черкаської області від 05.05.2016р. у справі №925/299/16 та розстрочено виконання вказаного судового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача коштів в сумі 717 311,32 грн. на строк 24 місяці (на пропорційно-рівні щомісячні платежі) із обов'язковим щомісячним платежем (не пізніше останнього робочого дня кожного місяця) в сумі 29 887,97 грн., при цьому останній платіж повинен складати суму 29 888,01 грн. (том справи - 1, аркуші справи - 160-163).

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду, вважає їх обґрунтованими та такими, що підтверджені наявними у справі доказами, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

При цьому Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, у зв'язку з чим суд повинен оцінювати докази, які підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його, господарський суд, зокрема, має право розстрочити виконання рішення (ухвали, постанови).

Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Стаття 121 Господарського процесуального кодексу України не обмежує право господарського суду певними обставинами, при наявності яких господарський суд може відстрочити чи розстрочити виконання прийнятого ним рішення, проте визначальним фактором при наданні відстрочки є винятковість цих випадків та їх об'єктивний вплив на виконання судового рішення. Однак, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

З наведеного вище випливає, що передумовою для розстрочки виконання рішення є наявність конкретних обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

З вищенаведеного слідує, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.

Згідно з ч.1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Як було з'ясовано судом, відповідач є суб'єктом господарювання, заснованим на комунальній власності, основним видом діяльності якого є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря. Фінансування відповідача здійснюється за рахунок бюджетних коштів.

Колегією суддів враховано, що окрім судового рішення у справі №925/299/16, існує низка інших судових рішень про стягнення з відповідача заборгованості, а також відкритих виконавчих проваджень, по яким винесено постанови державного виконавця про накладення арешту на транспортні засоби та майно відповідача, а також на кошти, що містяться на його рахунках (том справи - 1, аркуші справи - 95-96).

Відповідач надав суду довідку свого обслуговуючого банку - Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» №160822SU13421001 від 22.08.2016р. (том справи - 1, аркуш справи - 98), з якої вбачається, що залишок коштів на банківському рахунку відповідача складає лише 1 895,78 грн.

Про збиткову діяльність відповідача також свідчать надані до матеріалів справи фінансові звіти та баланси відповідача (том справи - 1, аркуші справи - 131-142).

При цьому, згідно з наданими суду поясненнями невідшкодована заборгованість перед відповідачем за минулі роки з різниці в тарифах на послуги з централізованого теплопостачання, що надана бюджетним установам та організаціям, складає 1,7 млн. грн. (том справи - 1, аркуш справи - 128).

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

В ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

Дослідивши наведені відповідачем доводи та надані суду докази, колегія суддів дійшла висновку про те, що обставини, наведені відповідачем в заяві про розстрочку виконання рішення Господарського суду Черкаської області від 05.05.2015р. у справі №925/299/16, є винятковими в розумінні ст. 121 Господарського процесуального кодексу України та достатніми для розстрочки виконання вказаного судового рішення.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не надано доказів на спростування висновків місцевого господарського суду.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

За результатами перегляду справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Зважаючи на відмову в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на позивача (апелянта).

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 75, 77, 99, 101-106, 121 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Черкаської області від 13.09.2016р. у справі №925/299/16 - без змін.

2. Матеріали справи №925/299/16 повернути до Господарського суду Черкаської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді С.О. Алданова

А.І. Мартюк