ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2016 р. Справа № 911/2493/16

За позовом Керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області, Київська обл., с. Софіївська Борщагівка

До 1) Відділу освіти Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, Київська обл., м. Боярка

2) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, Київська обл.,

м. Вишневе

третя особа Вишнівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 3, Київська обл.,

м. Вишневе

про визнання недійсним договору та зобовязання повернути приміщення

Суддя Мальована Л.Я.

Представники сторін:

прокурор Нестеренко Є.І. (посв. № 028904 від 17.08.2014 р.)

відповідач 1 не зявився;

відповідач 2 не зявився;

третя особа ОСОБА_2 (заст. директора.);

Обставини справи:

Прокурор звернувся до суду з позовом, в інтересах держави, про визнання недійсним договору оренди №02/Д від 10.05.2011 року, укладеного між управлінням освіти, молоді та спорту Києво-Святошинської РДА та ФОП ОСОБА_1, зобовязати відповідача 2 звільнити та повернути передану в оренду частину нежитлового приміщення площею 93,83 кв. м, що знаходяться за адресою: м. Вишневе, вул. Святошинська, 44.

Прокурор підтримав заявлені позовні вимоги та просив задовольнити їх в повному обсязі.

Представник третьої особи проти позову заперечив, посилаючись на те, що діяльність ФОП ОСОБА_1 не порушує навчально-виховного процесу, оскільки відбувається в позаурочний час.

Представники відповідачів в засідання суду не зявились, хоча про місце і час розгляду справи були належним чином повідомлені судом, вимоги суду викладені в ухвалі від 08.08.2016 року не виконали.

Враховуючи те, що незявлення представників відповідачів не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов у відсутності представників відповідачів, згідно статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та третьої особи, суд встановив:

10.05.2011 року між відділом освіти Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено договір оренди № 02/Д, відповідно до умов якого останньому передано у строкове платне погодинне користування комунальне окреме індивідуально визначене майно - нежитлові приміщення площею 93,83 кв.м. в приміщенні Вишнівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 3, розміщене за адресою: Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Святошинська, 44, що знаходиться на балансі відділу освіти Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області.

Відповідно до п. 1.2 договору, майно передається в оренду з метою надання навчально-освітніх послуг у підготовці водіїв транспортних засобів.

01.04.2014 року між управлінням освіти, молоді та спорту Києво-Святошинської районної державної адміністрації та ФОП ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до договору оренди № 02/Д від 10.05.2011 року.

На виконання умов договору 10.05.2011 року відповідач 1 передав відповідачу 2 обєкт оренди, що підтверджується актом прийому - передачі приміщення, копія якого міститься в матеріалах справи.

В обґрунтування заявлених позовних вимог прокурор посилається на те, що надання в користування нежитлового приміщення Вишнівської ЗОШ № 3 ФОП ОСОБА_1 є незаконним оскільки використання приміщення для цілей, не повязаних з навчально-виховним процесом та дозвіллям дітей тому, що відповідач 2 не є навчальним закладом та не входить до мережі професійно-технічних закладів, не має ліцензії на здійснення такої діяльності, у той час як спірне приміщення використовується всупереч вимогам закону не за цільовим призначенням, а для проведення навчальних занять з підготовки водіїв транспортних засобів, тобто використовується для підприємницької діяльності.

Водночас, представництво законних інтересів держави у суді прокурор обґрунтовує тим, що Відділом освіти Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області не належно здійснюються повноваження щодо захисту інтересів держави, оскільки останнім не вжито заходів до усунення порушень діючого законодавства.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, суд встановив, що заявлена позовна вимога задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Частиною 3 ст. 24, ч. ч. 1, 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності зокрема на: заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють повноваження щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Приписами ст. 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», встановлено, що не можуть бути обєктами оренди, зокрема, обєкти державної власності, що мають загальнодержавне значення і не підлягають приватизації відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна».

Відповідно до приписів ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного майна», встановлено, що приватизації не підлягають об'єкти, що мають загальнодержавне значення, а також казенні підприємства.

До об'єктів, що мають загальнодержавне значення, відносяться майнові комплекси підприємств, їх структурних підрозділів, основним видом діяльності яких є виробництво товарів (робіт, послуг), що мають загальнодержавне значення.

Загальнодержавне значення мають, зокрема, об'єкти освіти, фізичної культури, спорту і науки, що фінансуються з державного бюджету.

Згідно приписів ч. ч. 1, 5 ст. 63 Закону України «Про освіту», об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням.

Матеріально-технічна база навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інші цінності.

Так, згідно підпункту 2 пункту 8 постанови Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 №796 "Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності", передбачено можливість надання в оренду будівель, споруд, окремих тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується у освітній, навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

Виходячи з системного аналізу вищезазначених норм законодавства, суд дійшов висновку, що об'єкти освіти включають в сукупності всі вищевказані складові елементи матеріально-технічної бази навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти, а тому приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням не підлягають та не можуть бути обєктами оренди заклади освіти, як цілісні майнові комплекси, а не складові частини таких обєктів освіти.

Зі змісту спірного договору слідує, що в оренду було передано індивідуально визначене нерухоме майно Вишнівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3, як складовий елемент матеріально-технічної бази відповідного навчального закладу, а не сам навчальний заклад, як цілісний майновий комплекс.

Орендоване приміщення використовується ФОП ОСОБА_1 для проведення теоретичних занять з підготовки водіїв транспортних засобів. Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Міністерства юстиції України видами діяльності відповідача 2 є: професійно-технічна освіта; діяльність шкіл із підготовки водіїв транспортних засобів (основний); інші види освіти.

Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів та наданих у судовому засіданні усних пояснень представника третьої особи проведення курсів з підготовки водіїв транспортних засобів ФОП ОСОБА_1 в орендованому приміщенні, розпочинаються о 19:00, а освітній процес в школі триває з 08:00 до 17:00, тобто в позаурочний час, що не перешкоджає здійсненню навчально-виховного процесу.

Крім того, прокурором під час розгляду справи не надано жодного доказу того, що орендовані приміщення використовувалися у освітній, навчально-виховній, навчально-виробничній, науковій діяльності, а також не доведено обставин того, що використання цього приміщення для проведення навчальних занять курсів з підготовки водіїв транспортних засобів погіршує соціально-побутові умови осіб, які навчаються та працюють у відповідному навчальному закладі, а також ускладнює чи робить неможливим надання освітніх послуг.

За таких обставин, оскільки передане в оренду відповідачу 2 індивідуально визначене нерухоме майно відповідного навчального закладу є лише складовою частиною Вишнівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 3, а не самим об'єктом освіти, а використання відповідачем 2 спірного орендованого приміщення не перешкоджає здійсненню навчально-виховного процесу та не погіршує соціально-побутових умов учнів та трудового колективу навчального закладу, а також сприяє додатковому фінансуванню відповідного обєкта освіти, у той час як доказів того, що використання орендованого майна погіршує соціально-побутові умови шкільного колективу, прокурором не надано, суд дійшов висновку, про те що договір оренди не суперечить приписам законодавства.

Відповідно до приписів ч. ч. 1, 4 ст. 61 Закону України «Про освіту», фінансування державних навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти здійснюється за рахунок коштів відповідних бюджетів, коштів галузей народного господарства, державних підприємств і організацій, а також додаткових джерел фінансування.

Додатковими джерелами фінансування навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти, є зокрема, доходи від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання.

Згідно приписів ст. ст. 9, 18 Закону України «Про загальну середню освіту» до загальноосвітніх навчальних закладів належить, зокрема, школа I - III ступенів. Навчальні заклади створюються органами державної виконавчої влади і органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, громадянами відповідно до потреби громадян у мові навчання, соціально-економічних, національних, культурно-освітніх потреб у них за наявності необхідної матеріально-технічної, науково-методичної бази, педагогічних кадрів. Навчальний заклад набуває статусу юридичної особи з дня його державної реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб. Навчальні заклади, що засновані на загальнодержавній або комунальній власності, мають статус державного навчального закладу.

З огляду на вказані обставини прокурор зазначає, що в момент вчинення (укладення) спірного Договору оренди не додержані вимоги, встановлені ч. 1 ст. 203 ЦК України, згідно яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У статті 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Постанова пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» визначає, що у силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача (прокурора - в разі подання ним відповідного позову).

З огляду наведеного, а також враховуючи необґрунтованість заявлених позовних вимог у даній справі у звязку з недоведеністю прокурором обставин щодо невідповідності спірного договору вимогам законодавства України суд приходить до висновку про безпідставність доводів прокурора щодо використання об'єкта освіти не за призначенням, оскільки правило пункту 5 статті 63 Закону України "Про освіту" не містить обмежень щодо використання частини приміщень, поза межами часу проведення освітньо-виховних заходів.

Отже, позовні вимоги задоволенню не підлягають, витрати по сплаті судового збору покладаються на прокурора.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові відмовити повністю.

Суддя Л.Я. Мальована