КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2016 р. Справа№ 910/8327/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Дідиченко М.А.

при секретарі: Верьовкін С.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Васильківська В.Є. (за довіреністю № 2010 від 01.06.2016р.);

від відповідача: Рощинна О.А. (за довіреністю від 27.02.2014 р.);

від прокуратури: Греськів І.І. (посвідчення №041072 від 03.02.2016 р.)

розглянувши апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Телесистеми України"

на рішення господарського суду міста Києва від 25.07.2016 р.

у справі № 910/8327/16 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом виконувача обов'язків керівника Хмельницької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Регіонального відділення фонду державного майна України по Хмельницькій області

до товариства з обмеженою відповідальністю "Телесистеми України",

про стягнення 25 292, 38 грн. -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про стягнення 21 200,05 грн. заборгованості по орендній платі, 1 885,46 грн. пені та 2 206,87 грн. штрафу за неналежне виконання зобов'язань з оплати за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності № 936 від 14.08.2009 року.

Рішенням господарського суду міста Києва від 25.07.2016 року у справі № 910/8327/16 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Телесистеми України" на користь Державного бюджету України 20 200 грн. 05 коп. основного боргу, 1 885 грн. 46 коп. пені та 2 206 грн. 87 коп. штрафу, провадження у справі в частині стягнення 1 000,00 грн. основного боргу припинити.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що між сторонами 14.08.2009 р. був укладений договір оренди, який був продовжений по 13.08.2018 рік додатковим договором від 11.08.2015 року, актом приймання-передавання індивідуально визначеного (нерухомого) майна від 14.08.2008 року та розрахунком орендної плати, що міститься в матеріалах справи, підтверджується наявність заборгованості у відповідача перед позивачем за договором оренди за період з вересня 2015 року по грудень 2015 рік.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач - приватне акціонерне товариство "Телесистеми України" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення господарського суду міста Києва від 25.07.2016 року у справі № 910/8327/16 в частині задоволених позовних вимог скасувати та позовні вимоги в цій частині залишити без розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що наприкінці 2015 року відбулась зміна власника орендованого майна. Так, ч. 2, 6 ст. 2 Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» товариство є правонаступником усіх прав та обов'язків Державної адміністрації залізничного транспорту. Відповідно майно, що стало предметом оренди, підлягало передачі новій юридичній особі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.09.2016 року було прийнято до провадження апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" та призначено справу № 910/8327/16 до розгляду.

В судовому засіданні 18.10.2016 року представник відповідача підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позовних вимог, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача вказав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Представник прокуратури заперечив проти вимог апеляційної скарги просив її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін та прокурора, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 14 серпня 2009 року між Українським державним підприємством поштового зв'язку Регіональним відділенням фонду державного майна України по Хмельницькій області (орендодавець) та закритим акціонерним товариством "Телесистеми України", який змінив свою організаційно правову форму на приватне акціонерне товариство "Телесистеми України" (орендар) було укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності № 936 (договір оренди). (а.с.13).

13.09.2012 року та 11.08.2015 року між сторонами були укладені додаткові договори до договору оренди № 936 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності, від 14.08.2009 року (а.с. 17 - 21).

За умовами пункту 1.1. договору з урахуванням змін, внесених додатковим договором від 11 серпня 2015 року до договору оренди, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене (нерухоме) майно - частину приміщення технічного поверху в будівлі вокзалу станції Хмельницький Південно-Західної залізниці (майно) площею 12.0 кв. м., яке розміщене за адресою: вул. Проскурівська, 92, м. Хмельницький, 29000 на технічному поверсі будівлі залізничного вокзалу, що перебуває на балансі відокремленого підрозділу вокзалу станції Хмельницький ДТГО "Південно-Західноа залізниця", ідентифікаційний код 25993143 (балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 30.06.2015 і становить за незалежною оцінкою 246 927,00 грн.

Пунктами 3.1., 3.3. та 3.6 договору, з урахуванням змін внесених додатковим договором від 11 серпня 2015 року до договору оренди, передбачено, що орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.95 року №786, із змінами та доповненнями та з урахуванням конкурсної надбавки, скорегованої на індекси інфляції, становить без ПДВ за базовий місяць оренди - червень 2015 року - 8 231,75 грн. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70%; 30% щомісячно, не пізніше 12 числа місяця відповідно до пропорцій розподілу установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Вищезазначеним додатковим договором від 11.08.2015 року також було продовжено строк дії договору оренди строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 14 липня 2015 року по 13 червня 2018 року включно. (п. 10.1 договору, з урахуванням змін внесених додатковим договором від 11 серпня 2015 року до договору оренди).

Як вбачається з матеріалів справи, актом приймання-передавання індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності від 14 серпня 2008 року підтверджується факт передачі майна в користування, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування майно площею 12.0 кв. м., яке розміщене за адресою: вул. Проскурівська, 92, м. Хмельницький, 29000 на технічному поверсі будівлі залізничного вокзалу (а.с.16).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що з матеріалів справи вбачається, що відповідач свої зобов'язання за договором щодо сплати орендних платежів належним чином та у встановлені строки не виконав,у зв'язку з чим допустив заборгованість перед позивачем за період з вересня 2015 по грудень 2015 року у загальному розмірі 21 200,05 грн., як станом на час розгляду справи сплачена частково в розмірі 1 000,00 грн. після звернення прокурора з даним позовом.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне

Відповідно до ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Частиною 1 ст. 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, актом приймання-передавання індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до комунальної власності від 14 серпня 2008 року та розрахунком орендної плати, що міститься в матеріалах справи, підтверджується наявність заборгованості у відповідача перед позивачем за договором оренди за період з вересня 2015 року по грудень 2015 року включно, яка станом на дату подання позовної заяви до суду складала 21 200,05 грн.

Крім того, представником позивача до суду першої інстанції було подано розрахунок заборгованості по орендній платі (а.с. 98), в якому зазначено, що відповідачем 13.05.2016 року була здійснена оплата в сумі 1 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №XL99А00078 від 13.05.2016 року (а.с.65)

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскільки станом на день розгляду справи судом першої інстанції відповідач сплатив частину основного боргу у розмірі 1 000,00 грн. після звернення позивача з позовною заявою, тому судом першої інстанції правомірно припинено провадження у справі в цій частині позову на підставі пункту 1-1 статті 80 ГПК України.

Як передбачено статтями 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності № 936 від 14.08.2009 року у розмірі 20 200,05 грн. правомірно було визнано судом першої інстанції обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Стосовно позовних вимог, щодо стягнення пені у розмірі 1 885,46 грн., колегія судів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 230 ГК України порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня).

Частиною 3 ст. 549 ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання .

За умовами договору оренди, орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати (п.3.7 договору).

Колегія суддів, перевіривши розрахунок пені, погоджується з висновком суду першої інстанції, що він є вірним, тому позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 1 885,46 грн. у зв'язку з простроченням відповідачем виконання взятих на себе зобов'язань з орендної плати, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог, щодо стягнення з відповідача штрафу у розмірі 2 206,87 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 4 ст. 231 ГК України передбачено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

За умовами пункту 3.8. договору встановлено, що у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також штраф у розмірі 10 % від суми заборгованості.

Колегія суддів перевіривши розрахунок штрафу, погоджується з висновком суду першої інстанції, що він є вірним, тому позові вимоги в частині стягнення штрафу у розмірі 2 206,87 грн. у зв'язку з простроченням відповідачем виконання взятих на себе зобов'язань з орендної плати, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що прокурором неправильно визначено позивача у справі, оскільки наприкінці 2015 року на підставі Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 25.06.2014 №200 відбулася зміна власника майна, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Статтею 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що відносини щодо оренди державного майна регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що орендодавцями є, в тому числі, Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю, крім майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук, а також майна, що належить вищим навчальним закладам та/або науковим установам, що надається в оренду науковим паркам та їхнім партнерам.

Як вбачається з спірного договору оренди, його сторонами є позивач - Регіональне відділення Фону державного майна України по Хмельницькій області, як орендодавець за спірним договором оренди, та відповідач - ПрАТ «Телесистеми України», як орендар за спірним договором, а тому прокурором при подачі позову до суду вірно визначено позивача по справі.

Крім того, відповідно п. 1 вищезазначеної постанови Кабінету Міністрів України 100% акцій публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» закріплюються в державній власності.

Як вбачається з пункту 3.6. договору, з урахуванням змін внесених додатковим договором від 11 серпня 2015 року до договору оренди, орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% - до державного бюджету; 30% - балансоутримувачу, а отже зміна балансоутримувача не є підставою для неналежного виконання відповідачем зобов'язань зі сплати до державного бюджету 70% орендної плати, окрім того доказів передачі об'єкту оренди сторонами суду не надано.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що доводи скаржника про зміну власника є помилковими так як орендоване товариством майно перебувало і надалі перебуває у державні власності.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 25.07.2016 року у справі № 910/8327/16, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" на рішення господарського суду міста Києва від 25.07.2016 року у справі № 910/8327/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 25.07.2016 року у справі № 910/8327/16 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/8327/16 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Дідиченко