КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2016 р. Справа№ 911/177/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсакової Г.В.

суддів: Станіка С.Р.

Хрипуна О.О.

при секретарі судового засідання Ляховенко М.Д.

від позивача: Мельник Ю.В. - за довіреністю;

від відповідача: Петелько К.О. - за довіреністю;

розглянувши апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Рітейл Центр" на рішення господарського суду Київської області від 29.03.2016

у справі №911/177/16 (суддя Ярема В.А.)

за позовом Дочірнього підприємства "Бест Альтернатива"

до Дочірнього підприємства "Рітейл Центр"

про стягнення 44 834,49 грн.

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство "Бест Альтернатива" звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Дочірнього підприємства "Рітейл Центр" про стягнення, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, 44 834,49 грн., у тому числі 40 811,63 грн. заборгованості за договором №РЦ020218 від 17.01.2014, 3 112,96 грн. інфляційних втрат та 909,90 грн. 3% річних.

Рішенням господарського суду Київської області від 29.03.2016 у справі №911/177/16 позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 40 811,63 грн. заборгованості, 2030,19 грн. інфляційних втрат, 909,90 грн. 3% річних та 1344,72 грн. судового збору.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить зазначене рішення суду скасувати в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права, оскільки договором поставки встановлено строк виконання обов'язку щодо оплати товару, а тому ст.692 Цивільного кодексу України до даних договірних відносин застосовуватись не може.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.04.2016 колегією суддів у складі: головуючого судді Яковлєва М.Л., суддів: Рудченка С.Г., Ільєнок Т.В. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено розгляд справи на 31.05.2016.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду № 09-52/1866/16 від 31.05.2016 у зв'язку з перебуванням головуючого судді (судді-доповідача) Яковлєва М.Л. на лікарняному призначено повторний автоматизований розподіл справи № 911/177/16.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.05.2016 для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Корсакової Г.В., суддів: Власова Ю.Л., Хрипуна О.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.06.2016 колегією суддів у складі: головуючого судді Корсакової Г.В., суддів: Власова Ю.Л., Хрипуна О.О. прийнято апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Рітейл Центр" на рішення господарського суду Київської області від 29.03.2016 у справі №911/177/16 до провадження та призначено розгляд справи на 06.07.2016.

29.06.2016 до відділу документального забезпечення суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до розпорядження начальника відділу Київського апеляційного господарського суду № 09-52/2900/16 від 06.07.2016 у зв'язку з перебуванням судді Власова Ю.Л., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 911/177/16.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.07.2016 для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Корсакової Г.В., суддів: Станіка С.Р.,Хрипуна О.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.07.2016 прийнято справу №911/177/16 за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства "Рітейл Центр" на рішення господарського суду Київської області від 29.03.2016 до провадження у наступному складі колегії суддів: головуючий суддя Корсакова Г.В., суддів: Станік С.Р.,Хрипун О.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.07.2016 розгляд справи №911/177/16 відкладено на 31.08.2016.

27.07.2016 до відділу документального забезпечення суду від позивача надійшли пояснення по справі.

У зв'язку з перебуванням головуючого судді Корсакової Г.В. на лікарняному, судове засідання, призначене на 31.08.2016 року, не відбулося.

З огляду на вихід головуючого судді Корсакової Г.В. з лікарняного, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.09.2016 розгляд справи №911/177/16 призначено на 28.09.2016.

В судовому засіданні 28.09.2016 відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 04.10.2016.

В судовому зсіданні 04.10.2016 представник відповідача підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити. Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд оскаржуване рішення залишити без змін.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно із ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 17.01.2014 між ДП "Рітейл Центр" (далі-покупець) та ДП "Бест Альтернатива"(далі-постачальник) укладено договір №РЦ020218 (далі-договір), відповідно до положень якого постачальник зобов'язався в порядку та на умовах, визначених цим договором, та у відповідності з замовленням покупця, поставити товар, а покупець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти товар і оплатити його вартість за цінами, зазначеними в накладній, та які не можуть перевищувати цін, узгоджених в специфікації. Поставка товару постачальником здійснюється з метою його оптово/роздрібної реалізації покупцем через мережу магазинів "Фуршет".

Відповідно до п. п. 3.1., 5.1., 7.1. та 10.1. договору товар поставляється постачальником у відповідності з замовленням покупця по асортименту, кількості та цінам в строк, зазначений в замовленні.

Перехід права власності на товар від постачальника до покупця здійснюється в момент приймання-передачі товару на складі покупця.

Покупець оплачує товар, що поставляється за цінами, погодженим сторонами в специфікаціях та підтвердженими у накладних.

Даний договір набирає силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2017.

Пунктом 7.9. договору передбачено, що оплата за товар здійснюється в українській національній валюті в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника після його реалізації кожні 30 (тридцять) днів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи позивач свої обов'язки за договором виконав належним чином, поставши відповідачу, зокрема, протягом березня-квітня 2015 року товар загальною вартістю 52 631,52 грн., що підтверджується скріпленими підписами та відбитками печаток сторін видатковими накладними: №б-00000707 від 25.03.2015 на суму 10 967,76 грн.; №б-00000759 від 01.04.2015 на суму 10 589,04 грн.; №б-00000760 від 01.04.2015 на суму 10 589,04 грн.; №б-00000761 від 01.04.2015 на суму 9 896,64 грн.; №б-00000707 від 01.04.2015 на суму 10 589,04 грн. Копії відповідних накладних наявні в матеріалах справи.

Відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання за договором, частково розрахувавшись за поставлений товар, внаслідок чого у нього виникла перед позивачем заборгованість.

Так, згідно підписаного сторонами 30.09.2015 акту звірки взаємних розрахунків заборгованість відповідача перед позивачем становила 51 372,17 грн.

16.03.2016 сторонами було складено та підписано акт звірки взаємних розрахунків, відповідно до якого було погоджено, що за договором №РЦ020218 від 17.01.2014 товар поставлено на суму 51 372,17 грн., в результаті спільної проведеної інвентаризації з 10.03.2015 по 11.03.2015 залишок нереалізованого товару становить 10 560,54 грн., у той час як загальна сума основної заборгованості ДП "Рітейл центр" перед ДП "Бест Альтернатива" становить 40 811,63 грн.

В підтвердження проведених відповідачем розрахунків позивачем надано копії платіжних доручень та реєстри видаткових накладних згідно договору №РЦ020218 від 17.01.2014 із зазначенням оплачених та неоплачених відповідачем накладних.

Посилаючись на те, що відповідач остаточні розрахунки за поставлений згідно договору товар не провів, позивач просить суд стягнути з відповідача 40 811,63 грн. заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 173, ч. 1 ст. 265, ч. 2 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п.1.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору.

Як вбачається з матеріалів справи, умовами договору сторони не визначили конкретного строку та механізм його визначення, з настанням якого у відповідача виникає обов'язок з оплати товару.

У той же час, згідно наданих представниками сторін пояснень, встановити строки реалізації поставленого згідно договору товару на суму 40 811,63 грн. не можливо.

За таких обставин та враховуючи вищевикладені норми, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до правовідносин сторін підлягають застосуванню положення частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, відповідно до якої покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, тобто, строк виконання відповідачем грошового зобов'язання за договором є таким, що настав.

Оскільки відповідач свої грошові зобов'язання щодо оплати вартості товару належним чином не виконав, заборгованість, яку просить стягнути позивач, підтверджена матеріалами справи та визнана відповідачем, суд першої інстанції дійшов вірного виснову про стягнення з відповідача 40 811,63 грн. заборгованості.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних за весь час прострочення.

Враховуючи наявність заборгованості відповідача та факт прострочення платежів, перевіривши нарахування здійснені позивачем, місцевий господарський суд правомірно задовольнив вимоги позивача про стягнення 3 % річних в розмірі 909,90 грн. та 2030,19 грн. інфляційних втрат згідно із здійсненим судом перерахунком.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого господарського суду про наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Керуючись статтями 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Рітейл Центр" на рішення господарського суду Київської області від 29.03.2016 у справі №911/177/16 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Київської області від 29.03.2016 у справі №911/177/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/177/16 повернути до господарського суду Київської області.

Головуючий суддя Г.В. Корсакова

Судді С.Р. Станік

О.О. Хрипун