ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

18 жовтня 2016 р.

Справа № 910/10884/16

за позовом:Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (вул. М.Грушевського 12/2, м.Київ, 01008)

до:Товариства з додатковою відповідальністю "Брацлав" (вул. Леніна, 124, смт Брацлав, Немирівський район, Вінницька область, 22870)

про визнання договорів недійсними

Головуючий суддя Яремчук Ю.О.

Судді Тварковський А.А.

ОСОБА_1

Cекретар судового засідання Мовчан Г.М.

Представники

позивача : ОСОБА_2

відповідача : ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ :

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.06.2016 р. № 910/10884/16 позовну заяву № 2432-03/508 від 09.06.2016 р. Міністерства економічного розвитку і торгівлі України до Товариства з додатковою відповідальністю "Брацлав" про визнання договорів недійсними надіслано за підсудністю до Господарського суду Вінницької області.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу суду позовна заява № 2432-03/508 від 09.06.2016 року розподілена судді Яремчуку Ю.О.

Позовні вимоги мотивовано наступним: при укладенні спірних договорів сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, а саме: не визначено належним чином технічне завдання, календарний план робіт та перелік робіт та їх вартість, що і є причиною звернення позивача з позов до суду.

Ухвалою суду від 29.06.2016 року за вказаним позовом порушено провадження у справі № 910/10884/16 з призначенням судового засідання на 11.08.2016 року.

Ухвалою суду від 11.08.2016 року розгляд справи відкладено на 05.09.2016 року. При цьому, клопотання позивача № 2432-03/621 від 15.07.2016 р. про призначення економічної експертизи та клопотання № 2432-03/622 від 15.07.2016 р. про призначення почеркознавчої експертизи призначено до розгляду в судовому засіданні на 05.09.2016 р.

Разом з тим, з огляду на складність даної справи, на підставі клопотання Міністерства економічного розвитку і торгівлі в Україні про здійснення колегіального розгляду справи та службової записки судді Яремчука Ю.О. від 11.08.2016 року, згідно протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 11.08.2016 року створено колегію для розгляду даної справи у складі головуючого судді Яремчука Ю.О., суддів: Мельника П.А. та Тварковського А.А..

Ухвалою від 11.08.2016 року справу № 910/10884/16 прийнято судовою колегією до свого провадження та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 05.09.2016 року.

Ухвалою суду від 05.09.2016 року клопотання Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 2432-03/621 від 15.07.2016 року про призначення економічної експертизи та клопотання № 2432-03/622 від 15.07.2016 року про призначення почеркознавчої експертизи були відхилені. Розгляд справи було відкладено до 27 вересня 2016 року.

19.09.2016 року до суду від Міністерства економічного розвитку і торгівлі України надійшла апеляційна скарга № 2432-03/760 від 12.09.2015р. (вх. 06-64/374/16 від 19.09.2015р.) на ухвалу господарського суду Вінницької області від 05.09.2016 року.

22.09.2016 року головуючий суддя звернувся до керівництва суду з заявою про заміну члена колегії, у зв'язку із перебуванням судді Тварковського А.А. на лікарняному та з необхідністю подальшого розгляду справи.

Розпорядженням керівника апарату суду від 22.09.2016 року на підставі автоматизованої системи авторозподілу зі складу колегії суддів виведено суддю Тварковського А.А. та введено до складу колегії суддю Банасько О.О.

Ухвалою суду від 22.09.2016 року колегією суддів було прийнято справу до провадження з призначенням судового засідання на 27.09.2016 року. Одночасно ухвалою суду від 22.09.2016 року було повернуто апеляційну скаргу скаржнику.

Постановою Верховної Ради України від 22.09.2016 р. суддю Мельник П.А. звільнений з посади судді.

27 вересня 2016 р. головуючий суддя звернувся до керівництва суду зі службовою запискою з проханням ввести до складу судової колегії іншого суддю для розгляду справи № 910/10884/16, оскільки суддя Мельник П.А. звільнений з посади судді.

Розпорядженням керівника апарату суду від 27.09.2016 р. на підставі автоматизованої системи авторозподілу зі складу колегії суддів виведено суддю Мельника П.А. та введено до складу колегії суддю ГоворН.Д.

Ухвалою суду від 27.09.2016 року колегією суддів було прийнято справу до провадження з призначенням судового засідання на 18.10.2016 року.

Разом з тим, суддю Говор Н.Д. Указом Президента України від 29.09.2016 року звільнено з посади судді.

18 жовтня 2016 р. головуючий суддя звернувся до керівництва суду зі службовою запискою з проханням ввести до складу судової колегії іншого суддю для розгляду справи № 910/10884/16, оскільки суддя Говор Н.Д. звільнена з посади судді.

Розпорядженням керівника апарату суду від 18.10.2016 року на підставі автоматизованої системи авторозподілу зі складу колегії суддів виведено суддю Говор Н.Д. та введено до складу колегії суддю Тварковського А.А.

Ухвалою суду від 18.10.2016 року колегією суддів було прийнято справу до провадження з призначенням судового засідання на 18.10.2016 року.

В судове засідання з'явились представник позивача та представник відповідача.

Представник позивача позов підтримав в повному обсязі, з підстав вказаних у позові.

Представник відповідача проти позову заперечив, про що зокрема вказано у відзиві на позовну заяву (вх. № канц. 06-52/7335/16 від 10.08.1016 року), в якому зокрема зазначив, що відповідно до договорів на створення та передачу науково-технічної продукції протягом 2008-2009 рр.. ТДВ "Брацлав" виконані, а Міністерством - замовником, прийняті роботи на загальну суму 10 510 000 грн., що підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін Актами здачі - приймання науково-технічної продукції. Як свідчать акти здачі-приймання науково-технічної продукції виконані роти прийняті Замовником по кількості, якості та вартості без зауважень та претензій. З форми актів вбачається, що продукція приймалася колегіально, акти підписані двома представниками Міністерства промислової політики України та погоджені іншими спеціалістами міністерства, про що свідчать підписи на кожному з актів. Будь-яких зауважень щодо виконаних робіт чи оформлених документів від Замовника не поступало. Підтвердженням належності виконаних ТДВ "Брацлав" робіт та оформлених документів є факт проведення Замовником (Мінпромполітики) часткових розрахунків. Всі вище наведені документи підписані уповноваженими представниками сторін.

Окрім того, відповідач зазначає, що при наявності бюджетного фінансування в 2008 році, 2009 році та 2012 році, зобов'язання з оплати виконаних ТДВ "Брацлав" робіт не були здійснені, що стало підставою для звернення ТДВ "Брацлав" до господарського суду міста Києва з позовом до Мінекономрозвитку про стягнення суми боргу по вищезазначеним укладеним договорам. Рішенням господарського суду міста Києва від 23.02.2016 року позов задоволено повністю. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.07.2016 р. рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представника позивача та представника відповідача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Між Відкритим акціонерним товариством «Брацлав», правонаступником якого є товариство з додатковою відповідальністю «Брацлав» (виконавець) та Міністерством промислової політики України, правонаступником якого є Міністерство економічного розвитку і торгівлі України (замовник) було укладено ряд договорів на створення та передачу науково-технічної продукції, а саме: № 44043/2 від 07.11.2008; № 44044/2 від 07.11.2008; № 44045/2 від 07.11.2008; № 44063/2 від 20.11.2009.

Відповідно до п. 1.1. договору № 44043/2 від 07.11.2008 року замовник доручив, а виконавець прийняв на себе виконання ДКР «Розроблення енергозберігаючої системи вакуумного приводу доїльних установок».

Строк здачі робіт за договором - грудень 2010 року (п. 1.3. договору № 44043/2 від 07.11.2008).

Згідно з п. 2.1. договору № 44043/2 від 07.11.2008 замовник за виконану науково-технічну продукцію перераховує замовнику відповідно до протоколу погодження договірної ціни 1 950 000,00 грн. без ПДВ, в 2008 році - 410 000,00 грн. без ПДВ.

Додатковою угодою № 1 від 26.02.2009 сторонами внесено зміни до п. 2.1. договору № 44043/2 від 07.11.2008 та визначено, що замовник перераховує виконавцю відповідно до протоколу погодження договірної ціни в 2009 році 750 000,00 грн. без ПДВ.

Пунктом 2.2. договору № 44043/2 від 07.11.2008 визначено, що оплата проводиться поетапно за виконану роботу, з попереднім перерахуванням коштів у розмірі до 50% вартості робіт відповідного етапу, по мірі надходження асигнувань з Державного бюджету України.

На виконання умов договору № 44043/2 від 07.11.2008 виконавець виготовив науково-технічну продукцію та здійснив поетапну передачу згідно актів здачі-передачі на загальну суму 750 000,00 грн., в т.ч.: етап № 2.1. - згідно акту № 1 здачі-приймання науково-технічної продукції від 01.06.2009 на суму 200 000,00 грн.; етап № 2.2. - згідно акту № 2 здачі-приймання науково-технічної продукції від 26.08.2009 на суму 250 000,00 грн.; етап № 2.3. - згідно акту № 3 здачі-приймання науково-технічної продукції від 17.12.2009 на суму 300 000,00 грн.

Відповідно до п. 1.1. договору № 44044/2 від 07.11.2008 року замовник доручив, а виконавець прийняв на себе виконання ДКР «Створення уніфікованих доїльних установок типу «Ялинка» і «Паралель» з системою автоматизованого управління для ферм до 5000 голів ВРХ».

Строк здачі робіт за договором - грудень 2010 року (п. 1.3. договору № 44044/2 від 07.11.2008).

Згідно з п. 2.1. договору № 44044/2 від 07.11.2008 замовник за виконану науково-технічну продукцію перераховує замовнику відповідно до протоколу погодження договірної ціни 3 500 000,00 грн. без ПДВ, в 2008 році - 1 830 000,00 грн. без ПДВ.

Додатковою угодою № 1 від 26.02.2009 сторонами внесено зміни до п. 2.1. договору № 44044/2 від 07.11.2008 та визначено, що замовник перераховує виконавцю відповідно до протоколу погодження договірної ціни в 2009 році 750 000,00 грн. без ПДВ.

Пунктом 2.2. договору № 44044/2 від 07.11.2008 визначено, що оплата проводиться поетапно за виконану роботу, з попереднім перерахуванням коштів у розмірі до 50% вартості робіт відповідного етапу, по мірі надходження асигнувань з Державного бюджету України.

На виконання умов договору №44044/2 від 07.11.2008 року виконавець виготовив науково-технічну продукцію та здійснив поетапну передачу згідно актів здачі-передачі на загальну суму 2 580 000,00 грн., в т.ч.: етап № 1. та етап № 2.1. - згідно акту № 1 здачі-приймання науково-технічної продукції від 15.12.2008 на суму 1 830 000,00 грн.; етап № 2.2. - згідно акту № 1 здачі-приймання науково-технічної продукції від 01.06.2009 на суму 332 000,00 грн.; етап № 2.3. - згідно акту № 2 здачі-приймання науково-технічної продукції від 17.12.2009 на суму 418 000,00 грн.; етап № 3 - згідно акту № 2 здачі-приймання науково-технічної продукції від 17.12.2009 на суму 418 000,00 грн.

Відповідно до п. 1.1. договору № 44045/2 від 07.11.2008 замовник доручив, а виконавець прийняв на себе виконання ДКР «Створення обладнання для безприв'язного і прив'язного утримання корів з доїльною установкою «Молокопровід».

Строк здачі робіт за договором - грудень 2010 року (п. 1.3. договору № 44045/2 від 07.11.2008).

Згідно з п. 2.1. договору № 44045/2 від 07.11.2008 замовник за виконану науково-технічну продукцію перераховує замовнику відповідно до протоколу погодження договірної ціни 4 400 000,00 грн. без ПДВ, в 2008 році - 1 160 000,00 грн. без ПДВ.

Додатковою угодою № 1 від 26.02.2009 сторонами внесено зміни до п. 2.1. договору № 44045/2 від 07.11.2008 та визначено, що замовник перераховує виконавцю відповідно до протоколу погодження договірної ціни в 2009 році 1 060 000,00 грн. без ПДВ.

Пунктом 2.2. договору № 44045/2 від 07.11.2008 визначено, що оплата проводиться поетапно за виконану роботу, з попереднім перерахуванням коштів у розмірі до 50% вартості робіт відповідного етапу, по мірі надходження асигнувань з Державного бюджету України.

На виконання умов договору № 44045/2 від 07.11.2008 виконавець виготовив науково-технічну продукцію та здійснив поетапну передачу згідно актів здачі-передачі на загальну суму 2 220 000,00 грн., в т.ч.:етап № 1. та етап № 2.1. - згідно акту № 1 здачі-приймання науково-технічної продукції від 15.12.2008 на суму 1 160 000,00 грн.; етап № 2.2.1. - згідно акту № 1 здачі-приймання науково-технічної продукції від 01.06.2009 на суму 660 000,00 грн.; етап № 2.2.2. - згідно акту № 2 здачі-приймання науково-технічної продукції від 17.12.2009 на суму 400 000,00 грн.

Відповідно до п. 1.1. договору № 44063/2 від 20.11.2009 замовник доручив, а виконавець прийняв на себе виконання ДКР «Створення установки для охолодження молока з безпосередньою системою охолодження, ємністю ванн 600, 1200 та 1600 л.».

Строк здачі робіт за договором - грудень 2010 року (п. 1.3. договору № 44063/2 від 20.11.2009).

Згідно з п. 2.1. договору № 44063/2 від 20.11.2009 замовник за виконану науково-технічну продукцію перераховує замовнику відповідно до протоколу погодження договірної ціни 3 400 000,00 грн. без ПДВ, в 2009 році - 2 000 000,00 грн. без ПДВ.

Пунктом 2.2. договору № 44063/2 від 20.11.2009 визначено, що оплата проводиться поетапно за виконану роботу, з попереднім перерахуванням коштів у розмірі до 50% вартості робіт відповідного етапу, по мірі надходження коштів з Державного бюджету України.

На виконання умов договору № 44063/2 від 20.11.2009 виконавець виготовив науково-технічну продукцію та здійснив поетапну передачу згідно актів здачі-передачі на загальну суму 2 000 000,00 грн., в т.ч.: етап № 1. - згідно акту № 1 здачі-приймання науково-технічної продукції від 22.12.2009 на суму 410 000,00 грн.; етап № 2. - згідно акту № 2 здачі-приймання науково-технічної продукції від 22.12.2009 на суму 1 590 000,00 грн.

Суд, при досліджені матеріалів справи встановив, що виконавцем виконані, а замовником, прийняті роботи на загальну суму 10 510 000 грн., що підтверджується обопільно підписаними та скріпленими печатками сторін Актами здачі - приймання науково-технічної продукції.

Роботи щодо виготовлення науково-технічної продукції виконані та прийняті Замовником по кількості, якості та вартості без зауважень та претензій.

Зокрема, суд вважає за необхідне відмітити, що підтвердженням належності виконаних ТДВ "Брацлав" робіт та оформлених документів є факт проведення Замовником (Мінпромполітики) часткових розрахунків.

Судом встановлено, що ТДВ "Брацлав" звертався з позов до суду про стягнення з Міністерства економічного розвитку і торгівлі України заборгованості по договорах, що є предметом спору. Рішенням господарського суду міста Києва від 23.02.2016 р. по справі №910/33127/15 позов задоволено повністю. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.07.2016 р. рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд, дослідивши матеріали справи встановив, що спір виник в зв'язку з тим, що позивач вважає, що при укладенні договорів сторонами не було враховано специфіку бюджетного процесу з його обмеженнями та не передбачено укладання додаткових договорів або ж нових договорів з припиненням дії попереднього. Тому строк дії договору не повинен перевищувати один бюджетний рік. Окрім того зазначає, що відповідно до ч.2 ст. 893 ЦК України Виконавець має право залучати до виконання науково-дослідних робіт інших осіб лише за згодою замовника. Зокрема згідно п. 1.2. предмету договорів наукові, технічні, економічні та інші вимоги до науково технічної продукції визначено у технічному завданні. Пунктом 2 технічного завдання визначено співвиконавців спірних договорів УкрНДІПВТ ім. Л. Погорілого та ННЦ ІМЕСГ. При цьому, у розрахунку витрат по статті 06 «Витрати на оплату службових відряджень виконавців ДКР» вказано виконавців робіт: ТОВ «Паладій», Белгородський завод доїльних машин, ТОВ «Мусон», які є у Технічному завданні відсутні. Та зазначає, що відповідач не погоджував з Мінпромполітики виконання робіт з вказаними юридичними особами. Окрім того зазначає, що згідно із пунктом 10.2.3. договорів Виконавець зобов'язаний протягом року після завершення розробки забезпечити використання та або впровадження ДКР у виробництві і щорічно протягом трьох років (в січні місяці) надавати до Мінпромполітики акти про обсяги та ефективність впровадження результатів роботи у минулому році. Позивач зазначає, що інформацію стосовно впровадження виконаних дослідно-конструкторських робіт за вказаним договором відповідачем до Мінпромполітики, Мінекономрозвитку не давались. Також відсутні звіти, акти про обсяги та ефективність впровадження ДКР, що свідчить про неналежне виконання умов договору. Зважаючи на вказане при укладенні спірних договорів сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, а саме: не визначено належним чином технічне завдання, календарний план робіт та перелік робіт та їх вартість

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи сторін та надані ними докази на їх підтвердження, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне.

В силу п. 1 ч.2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами виникли правовідносини

Відповідно до ч. 1, ч.2 ст. 203 ЦК України визначає, що зміст правочинну не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно із ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Приписами ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочинну є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочинну недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочинну прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У відповідності до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В силу ч. 2 ст. 4-3 ГПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно ч.1 ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За змістом статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. ст. 34, 43 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Як вбачається із позовної заяви, позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що під час укладення договорів № 44043/2 від 07.11.2008; № 44044/2 від 07.11.2008; № 44045/2 від 07.11.2008; № 44063/2 від 20.11.2009 позивачем та відповідачем не були визначені його істотні умови.

У п.1 роз'яснення Вищого Арбітражного суду України від 12.03.1999 року № 02-5/111 зазначено, що угода може бути визнана недійсною з підстав, передбачених законом. При цьому вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. За загальним правилом невиконання чи неналежне виконання угоди не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання угоди недійсною. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом чи договором наслідків, а не визнання угоди недійсною.

Згідно із п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочинну не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочинну не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Абзацом першим п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009 року визначено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Отже, з наведених норм випливає, що для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов'язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону.

Відтак, посилання позивача, що при укладенні спірних договорів сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, а саме: не визначено належним чином технічне завдання, календарний план робіт та перелік робіт та їх вартість є безпідставним, оскільки в матеріалах справи наявні належні докази в підтвердження того, що позивачем були прийняті роботи, згідно обопільно підписаних актів прийняття робіт, без претензій та зауважень. При цьому, позивачем здійснювались часткові проплати за виконані роботи, що в свою чергу є ще одним доказом того, що останнім прийняті роботи в повному обсязі, згідно укладених договорів.

Зокрема судом взято до уваги, що процесі розгляду справи господарські суди першої та апеляційної інстанцій надавали правову оцінку договорам на створення та передачу науково- технічної продукції № 44043/2 від 07.11.2008 р., № 44044/2 від 07.11.2008 р., № 44045/2 від 07.11.2008 р., № 44063/2 від 20.11.2009 р., в т.ч. розглядали доводи позивача щодо порушень, допущених, на його думку, при укладенні цих договорів. При цьому, суди не знайшли підстав ні для визнання договорів недійсними, ні для відмови у задоволенні вимог щодо їх виконання. Зі змісту позовної заяви вбачається, що всі доводи, наведені позивачем стосуються саме виконання укладених договорів, а не їх суперечності закону. При цьому, суд зазначає, що в процесі слухання справи №910/33127/15 відповідач фактично визнав існуючу заборгованість та пояснював неможливістю її погашення відсутністю бюджетного фінансування.

Зокрема, суд вважає за необхідне зазначити, що погоджена сторонами умова про оплату виконаних робіт після надходження бюджетних коштів, не змінює правової природи виникнення у відповідача обовязку оплатити виконані роботи, а у випадку коли строк виконання зобовязання не визначено (в т.ч. при визначені події, яка може не настати) не є підставою для недійсності таких положень, оскільки такі правовідносини підпадають під правове регулювання ч.1 ст.212 та ч.2 ст.530 ЦК України. Невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків, а не визнання правочину недійсним. Зі змісту позовної заяви вбачається, що всі доводи, наведені позивачем стосуються саме виконання укладених договорів, а не їх суперечності закону. Невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків, а не визнання правочину недійсним.

За змістом ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 180 ГК України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Пункт 7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009 року, визначає, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків (частина перша статті 216 ЦК).

Позивачем не вказано у позовній заяві, в чому полягає порушення його прав і охоронюваних законом інтересів внаслідок укладення договорів та не надано доказів в підтвердження таких обставин.

Таким чином, суд приходить до висновку, що наведені позивачем доводи щодо визнання недійсними оспорюваних договорів не знайшли свого відображення в матеріалах справи, наявність всіх обовязкових ознак для визнання оспорюваних договорів недійсними позивач не довів, інших доводів, що договора суперечать чинному законодавству України суду також не надано, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити,

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позову, враховуючи відмову в задоволенні позову, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача та не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 86, 87, 115 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 24 жовтня 2016 р.

Головуючий суддя Яремчук Ю.О.

Судді Тварковський А.А.

ОСОБА_1

віддрук. прим.:

1 - до справи