ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" жовтня 2016 р.Справа № 910/27113/15

За позовом: Публічного акціонерного товариства „Державна продовольчо-зернова корпорація України (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1, )

до відповідачів: Lirtavis Enterprises, LTD (Kyriakou Matsi, Liliana Building 10, 2nd floor Flat/office 203, AGIAI OMOLOGITES, NICOSIA, 1082 CY)

Grain-Trans LTD (Aleman, Cordelo, Galindo & Lee Trust (BVI) Limited, Road Town, Tortola, P.O. Box 3175 VG; Geneva Place, Waterfront Drive, P.O. Box 3669, Road Town, Tortola, British Virgin Islands)

Товариства з обмеженою відповідальністю „ТІС-Зерно (67543, Одеська обл., Комінтернівський р-н, с. Візірка, вул. Чапаєва, 60, )

Товариства з обмеженою відповідальністю „ТІС-Міндобрива (67543, Одеська обл., Комінтернівський р-н, с. Візірка, вул. Чапаєва, 60, )

про визнання недійсною угоди про порядок взаєморозрахунків від 19.08.2014

Суддя Шаратов Ю.А.

Представники:

Від позивача ОСОБА_1 (довіреність від 28.12.2015 № 876);

Від відповідача Lirtavis Enterprises, LTD не зявився;

Від відповідача Grain-Trans LTD не зявився;

Від відповідача ТОВ „ТІС-Зерно ОСОБА_2 (довіреність від 08.12.2015);

Від відповідача ТОВ „ТІС-Міндобрива ОСОБА_2 (довіреність від 08.12.2015 № 0812/02).

Суть спору:

Публічне акціонерне товариство „Державна продовольчо-зернова корпорація України (далі - Позивач) звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до Lirtavis Enterprises, LTD, Grain-Trans LTD, Товариства з обмеженою відповідальністю „ТІС-Зерно та Товариства з обмеженою відповідальністю „ТІС-Міндобрива про визнання недійсною угоди про порядок взаєморозрахунків від 19.08.2014.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.10.2015 порушено провадження у справі.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.12.2015 у справі № 910/27113/15 апеляційні скарги ТОВ „ТІС-Міндобрива та ТОВ „ТІС-Зерно на ухвалу господарського суду міста Києва від 21.10.2015 у справі № 910/27113/15 задоволено частково, ухвалу господарського суду міста Києва від 21.10.2015 у справі № 910/27113/15 в частині зупинення провадження у справі скасовано, матеріали справи повернуто до господарського суду міста Києва для виконання судом вимог частини першої статті 17 Господарського процесуального кодексу України та скерування матеріалів справи до господарського суду Одеської області.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.01.2016 у справі № 910/27113/15 матеріали справи направлено за підсудністю до господарського суду Одеської області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.01.2016 визначено головуючого суддю (суддя-доповідач) Шаратова Ю.А.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 25.01.2016 справу № 910/27113/15 прийнято до свого провадження суддею Шаратовим Ю.А., призначено її до розгляду на 29.08.2016 та зупинено провадження у справі до 29.08.2016 у звязку із зверненням до компетентного іноземного органу, щодо вручення документів по даній справі Lirtavis Enterprises, LTD і Grain-Trans LTD.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 29.08.2016 поновлено провадження у справі № 910/27113/15.

Відповідачі Lirtavis Enterprises, LTD, та Grain-Trans LTD не забезпечили явку своїх повноважних представників до судового засідання 29.08.2016.

Як вбачається із позовної заяви та доданих до неї документів, місцезнаходженням відповідача Grain-Trans LTD є Британські Віргінські острови. Місцезнаходженням відповідача - Lirtavis Enterprises, LTD є Республіка Кіпр.

Частинами першою та другою статті 125 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що, у разі якщо в процесі розгляду справи господарському суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, господарський суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Судове доручення надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.

Відповідно до статті 1 Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965 (Гаага), ця Конвенція застосовується у цивільних та комерційних справах щодо всіх випадків, коли існує потреба в передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном.

Згідно із статтею 10 Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965 (Гааага), якщо запитувана Держава не заперечує, то ця Конвенція не обмежує: a) можливості надсилати судові документи безпосередньо поштою особам, які перебувають за кордоном, b) можливості для судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуючої Держави здійснювати вручення судових документів безпосередньо через судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуваної Держави, c) можливості для будь-якої заінтересованої в судовому процесі особи здійснювати вручення судових документів безпосередньо через судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуваної Держави.

Нотою, датованою 05.01.1984, Уряд Кіпру зазначив, що не заперечує проти способів передачі документів, передбачених статтею 10 Конвенції.

Сполученим королівством Великобританії і Північної Ірландії у Декларації, що знаходиться у вільному доступі в мережі Інтернет на сайті постійного бюро Гаагської конференції з міжнародного приватного права за посиланням https://www.hcch.net/en/states/authorities/status-table/notifications/?csid=427&disp=resdn, зроблено заяву про те, що приймаючи до уваги положення статті 10 п. в) і с) Конвенції, документи, для вручення через офіціальні канали приймаються в Сполученому королівстві тільки центральними та додатковими органами тільки від судових, консульських чи дипломатичних представників інших договірних держав.

Отже, Сполучене королівство Великобританії і Північної Ірландії не заперечує проти способів передачі документів, передбачених пунктом «а» статті 10 Конвенції.

З огляду на наведене, суд ухвалою від 29.08.2016 відклав розгляд справи на 17.10.2016, а також зобовязав Позивача здійснити нотаріально засвідчений переклад на англійську мову цієї ухвали і надіслати її на адреси відповідачів Lirtavis Enterprises LTD та Grain-Trans LTD.

Представник позивача у судовому засіданні 17.10.2016 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Позовні вимоги з посиланням на частини першу, другу, третю статті 203, частину другу статті 207, статтю 215 Цивільного кодексу України, частину другу статті 6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» від 16.04.1991 № 959-XII, обґрунтовані не укладенням оспорюваної Угоди про порядок взаєморозрахунків від 19.08.2014 у письмовій формі, відсутністю фактів підписання цієї угоди головою правління ПАТ „Державна продовольчо-зернова корпорація України ОСОБА_3, її скріплення печатками сторін, та запису про неї у Журналі реєстрації договорів ЗЕД Позивача за 2014-2015 роки.

Позивачем також надано копію висновку спеціаліста, виконаного Українським науково-дослідним інститутом спеціальної техніки та судових експертиз Служби Безпеки України від 16.10.2015 № 352/1-353/1, згідно яз яким, зокрема, підпис від імені ОСОБА_3 у документі «О порядке расчетов» від 19.08.2014, виконаний електрографічним способом за допомогою знакосинтезуючого пристрою з електрофотографічним способом друку (лазерний принтер, ксерокопіювальний апарат, багатофункціональний пристрій і т.п.). Посилаючись на вказаний висновок позивач просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач Lirtavis Enterprises, LTD не забезпечив явку свого повноважного представника до судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується квитанцією відвантаження (Shipment Receipt) від 13.09.2016 № НОМЕР_1 та листом АТ «ДХЛ Інтернешнл Україна» від 16.09.2016 /т. ІІІ а.с. 83, 84/.

Відповідач Grain-Trans LTD не забезпечив явку свого повноважного представника до судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується квитанціями відвантаження (Shipment Receipt) від 13.09.2016 № НОМЕР_2, від 13.09.2016 № НОМЕР_3, та листами АТ «ДХЛ Інтернешнл Україна» від 20.09.2016 /т. ІІІ а.с. 85, 86, 87, 88/.

Представник відповідачів ТОВ «ТІС-Зерно» та ТОВ «ТІС-Міндобрива» у судовому засіданні 17.10.2016 проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Зазначає, що ТОВ «ТІС-Зерно» та ТОВ «ТІС-Міндобрива» є неналежними відповідачами по справі, оскільки не укладали оспорювану угоду, підписи їх керівників на угоді відсутні. Причини з яких вказані підприємства згадуються в тексті угоди їм не відомі, у виконанні угоди вони участі не приймали.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши представників Позивача, відповідачів - ТОВ «ТІС-Зерно» та ТОВ «ТІС-Міндобрива», суд

в с т а н о в и в :

У матеріалах справи наявна фотокопія Угоди про порядок взаєморозрахунків від 19.08.2014, яка посвідчена штампом Позивача «згідно з оригіналом» та підписом головного юрисконсульта ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» ОСОБА_1 /т. І а.с. 15/.

Зі вказаної фотокопії вбачається, що Угода про порядок взаєморозрахунків складена російською мовою (назва російською - О порядке взаиморасчетов), датована 19.08.2014, місце складання м. Київ. Кількість сторінок на яких складена оспорювана угода в тексті самої угоди не зазначена.

У преамбулі фотокопії Угоди про порядок взаєморозрахунків від 19.08.2014 перелічені пять підприємств: сторона 1 ПАТ ДПЗКУ в особі голови правління ОСОБА_3, сторона 2 ТОВ ТІС-Зерно в особі директора ОСОБА_4, сторона 3 ТОВ ТІС-Міндобрива в особі директора ОСОБА_5, сторона 4 Grain-Trans LTD в особі директора ОСОБА_6, сторона 5 Lirtavis Enterprises LTD в особі директора ОСОБА_7.

Зі змісту підпункту 1.1 пункту 1 фотокопії Угоди про порядок взаєморозрахунків від 19.08.2014 вбачається, що між ПАТ ДПЗКУ (Сторона 1) та Lirtavis Enterprises LTD (Сторона 5) укладені договори поставки зерна, відповідно до яких Сторона 1 є постачальником зерна, а Сторона 5 є покупцем зерна. При цьому, перелік таких договорів на поставку зерна в угоді не конкретизований.

У підпункті 1.2 пункту 1 оспорюваної угоди вказано, що між Стороною 1 (ПАТ ДПЗКУ) та Стороною 2 (ТОВ ТІС-Зерно) укладений договір № 260713 від 26.07.2013 на надання комплексу послуг з перевалки зернових вантажів за ціною 6,20 доларів США в гривневому еквіваленті з урахуванням ПДВ за вантажі, що надходять залізничним транспортом та 7,20 доларів США в гривневому еквіваленті з урахуванням ПДВ за вантажі, що надходять автомобільним транспортом.

В матеріалах справи наявна завірена копія договору від 26.07.2013 № 260713 з додатками, факт укладання вказаного договору визнається та не оспорюється ПАТ ДПЗКУ та ТОВ ТІС-Зерно /т. ІІІ а.с. 14 - 25/.

У підпункті 1.3 пункту 1 Угоди про порядок взаєморозрахунків від 19.08.2014 зазначено, що між Стороною 1 (ПАТ ДПЗКУ) та Стороною 3 (ТОВ ТІС-Міндобрива) укладений договір № TMU-Z001 від 27.08.2013 на надання послуг з перевалки, накопичення та експедирування зернових вантажів за ціною 6,20 доларів США в гривневому еквіваленті з урахуванням ПДВ за вантажі, що надходять залізничним транспортом та 7,20 доларів США в гривневому еквіваленті з урахуванням ПДВ за вантажі, що надходять автомобільним транспортом.

В матеріалах справи наявна завірена копія договору № TMU-Z001 від 27.08.2013, факт укладання вказаного договору визнається та не оспорюється ПАТ ДПЗКУ та ТОВ ТІС-Міндобрива /т. ІІІ а.с. 3 - 11/.

Предмет Угоди про порядок взаєморозрахунків від 19.08.2014 визначений у пункті другому, у якому зафіксовано прийняті рішення і встановлено взаємні права та обовязки сторін.

Підпунктом 2.1 пункту 2 Угоди про порядок взаєморозрахунків від 19.08.2014 передбачено, що Сторона 1 (ПАТ ДПЗКУ) бере на себе зобовязання укласти договір зі Стороною 4 (Grain-Trans LTD) про інформаційне та комерційне супроводження процесу перевалки, що здійснюється по договору між Стороною 1 (ПАТ ДПЗКУ) та Стороною 3 (ТОВ ТІС-Міндобрива) № TMU-Z001 від 27.08.2013 виходячи з якого Сторона 1 (ПАТ ДПЗКУ) повинна сплатити Стороні 4 (Grain-Trans LTD) суму 11 678 850,62 доларів США з розрахунку 13,8 доларів США за кожну метричну тонну вантажу, запланованого до перевалки Стороною 1 (ПАТ ДПЗКУ).

Підпунктом 2.2 пунктом 2 Угоди про порядок взаєморозрахунків від 19.08.2014 передбачено, що Сторона 1 (ПАТ ДПЗКУ) бере на себе зобовязання укласти договір зі Стороною 4 (Grain-Trans LTD) про інформаційне та комерційне супроводження процесу перевалки, що здійснюється по договору між Стороною 1 (ПАТ ДПЗКУ) та Стороною 2 (ТОВ ТІС-Зерно) № 260713 від 26.07.2013 виходячи з якого Сторона 1 (ПАТ ДПЗКУ) повинна сплатити Стороні 4 (Grain-Trans LTD) суму 10 850 339,23 доларів США з розрахунку 13,8 доларів США за кожну метричну тонну вантажу, запланованого до перевалки Стороною 1 (ПАТ ДПЗКУ).

Підпунктом 2.3 пункту 2 Угоди про порядок взаєморозрахунків від 19.08.2014 передбачено, що Сторона 5 (Lirtavis Enterprises LTD) залишає за собою право не здійснювати часткову оплату Стороні 1 (ПАТ ДПЗКУ) по договорам поставки зерна до виконання Стороною 1 (ПАТ ДПЗКУ) зобовязань, вказаних в пункті 2.1 та пункті 2.2 даної угоди.

Пунктом 3 Угоди про порядок взаєморозрахунків від 19.08.2014 передбачено, що сторони не мають претензій одна до одної щодо погашення заборгованості з моменту виконання пункту 2 даної угоди.

У пункті 4 фотокопії Угоди про порядок взаєморозрахунків від 19.08.2014 зазначено, що вона складена в 6 примірниках, що мають однакову юридичну силу по одному для кожної із сторін. Під текстом оспорюваної угоди наявні назви, адреси підприємств та підписи керівників лише трьох сторін ПАТ ДПЗКУ в особі ОСОБА_3, Grain-Trans LTD в особі ОСОБА_6, та Lirtavis Enterprises LTD в особі ОСОБА_7

Підписи керівників ТОВ ТІС-Міндобрива ОСОБА_5 і ТОВ ТІС-Зерно ОСОБА_4 та будь яких інших представників цих підприємств на фотокопії Угоди про порядок взаєморозрахунків від 19.08.2014 відсутні.

Як випливає із Довідки від 23.08.2016 № 2308/3, підписаною директором ТОВ «ТІС-Міндобрива» ОСОБА_8, вказане товариство ніколи не укладало і не підписувало договір або угоду «Про порядок взаєморозрахунків» від 19.08.2014, що укладена між ПАТ «ДПЗКУ», «Grain-Trans LTD» та «Lirtavis Enterprises» LTD. Посадові особи ТОВ ТІС-Міндобрива ніколи не підписували вказаний договір (угоду) та не приймали будь-якої участі в узгоджені чи обговоренні його умов та укладанні. ТОВ ТІС-Міндобрива ніколи не отримувало будь-яких грошових коштів або товарно-матеріальних цінностей від сторін вказаного договору або будь-яких третіх осіб на виконання вказаного договору (угоди) «Про порядок взаєморозрахунків» від 19.08.2014. Про факт існування договору (угоди) «Про порядок взаєморозрахунків» від 19.08.2014 ТОВ ТІС-Міндобрива дізналося з листа ПАТ «ДПЗКУ» № 130-2-12/4488 від 01.09.2015 /т. ІІ а.с. 205/.

Зі змісту довідки від 22.08.2016 № 2204/08, підписаної директором ТОВ ТІС-Зерно ОСОБА_4, випливає, що вказане товариство ніколи не укладало і не підписувало договір або угоду «Про порядок взаєморозрахунків» від 19.08.2014, що укладена між ПАТ «ДПЗКУ», «Grain-Trans LTD» та «Lirtavis Enterprises» LTD. Посадові особи ТОВ ТІС-Зерно ніколи не підписували вказаний договір (угоду) та не приймали будь-якої участі в узгоджені чи обговоренні його умов та укладанні. ТОВ ТІС-Зерно ніколи не отримувало будь-яких грошових коштів або товарно-матеріальних цінностей від сторін вказаного договору або будь-яких третіх осіб на виконання вказаного договору (угоди) «Про порядок взаєморозрахунків» від 19.08.2014. Про факт існування договору (угоди) «Про порядок взаєморозрахунків» від 19.08.2014 ТОВ ТІС-Зерно дізналося з листа ПАТ «ДПЗКУ» № 130-2-12/4489 від 01.09.2015 /т. ІІ а.с. 229/.

Відповідно до частин першої, другої статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Частиною першою статті 205 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною першою статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Пунктом 1 частини першої статті 208 Цивільного кодексу України встановлено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами.

Згідно із частиною першою статті 6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» від 16.04.1991 № 959-XII, із наступними змінами та доповненнями, суб'єкти, які є сторонами зовнішньоекономічного договору (контракту), мають бути здатними до укладання договору (контракту) відповідно до цього та інших законів України та/або закону місця укладання договору (контракту). Зовнішньоекономічний договір (контракт) складається відповідно до цього та інших законів України з урахуванням міжнародних договорів України. Суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності при складанні тексту зовнішньоекономічного договору (контракту) мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо та у виключній формі цим та іншими законами України.

Приписами частини другої статті 6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» від 16.04.1991 № 959-XII, із наступними змінами та доповненнями, встановлено, що зовнішньоекономічний договір (контракт) укладається суб'єктом зовнішньоекономічної діяльності або його представником у простій письмовій формі, якщо інше не передбачено міжнародним договором України чи законом. Повноваження представника на укладення зовнішньоекономічного договору (контракту) може випливати з доручення, статутних документів, договорів та інших підстав, які не суперечать цьому Закону. Дії, які здійснюються від імені іноземного суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності суб'єктом зовнішньоекономічної діяльності України, уповноваженим на це належним чином, вважаються діями цього іноземного суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України, у редакції, яка діяла станом на 19.08.2014, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Частиною другою статті 180 Господарського кодексу України передбачено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним. Підстави недійсності правочину визначені приписами статей 203, 215 Цивільного кодексу України. Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, суд має встановити наявність фактичних обставин, з якими закон повязує визнання такого правочину недійсним на момент його вчинення, а тому для зясування наявності чи відсутності таких обставин, суд повинен дослідити оспорюваний договір та надати йому правову оцінку.

Згідно із статтею 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Статтею 36 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Копії, які видаються органами державної влади України, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та їх об'єднаннями усіх форм власності, повинні бути засвідчені з додержанням вимог пункту 5.27 Національного стандарту України "Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003", затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 № 55, а разі якщо інструкціями з діловодства, які діють у відповідних органах, підприємствах, установах і організаціях, установлено додаткові вимоги щодо оформлення копій, - також і цих вимог. У разі невідповідності наданих суду копій документів згаданим вимогам вони не вважаються належними і допустимими доказами і не беруться судом до уваги у вирішенні спору (пункт 2.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18).

Подані сторонами копії документів, виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо), засвідчуються підписом особи, яка їх виготовила або яка перевірила їх на відповідність оригіналам, із зазначенням її прізвища, ініціалів та посади (якщо вона є посадовою особою) та з прикладенням печатки (за її наявності). Якщо подані копії документів, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів, викликають сумніви, господарський суд може витребувати оригінали цих документів, у тому числі для огляду в судовому засіданні з наступним поверненням цих оригіналів особі, яка їх подала. Для перевірки достовірності поданих суду документів може бути призначено судову експертизу (пункт 2.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18).

В судовому засіданні 29.08.2016 представник позивача ОСОБА_1 надав письмові пояснення у звязку з клопотаннями відповідачів ТОВ „ТІС-ЗЕРНО та ТОВ „ТІС-МІНДОБРИВА про витребування доказів, в яких повідомив суд про те, що оригінал Угоди про порядок взаєморозрахунків від 19.08.2014 у ПАТ „ДПЗКУ відсутній, а копія вказаної угоди у додатках до позовної заяви була засвідчена штампом „згідно з оригіналом помилково /т. ІІІ а.с. 59/. Тобто, при засвідченні фотокопії Угоди про порядок взаєморозрахунків від 19.08.2014 її відповідність оригіналу головним юрисконсультом ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» ОСОБА_1 не перевірялась.

Окрім того, як випливає зі змісту позовної заяви та пояснень представника Позивача, ПАТ „Державна продовольчо-зернова корпорація України отримало фотокопію Угоди про порядок взаєморозрахунків від 19.08.2014 від Lirtavis Enterprises LTD, разом із запереченнями та зустрічною позовною заявою під час розгляду спору у міжнародному арбітражі GAFTA за позовом ПАТ «ДПЗКУ» про стягнення заборгованості з оплати товару, поставленого за зовнішньоекономічними контрактами від 15.08.2014 № EXP 15082014-1, від 10.09.2014 № EXP 100914-1, від 01.10.2014 № EXP 011014-1, від 02.10.2014 № EXP 021014-1 на загальну суму 44 801 669,86 доларів США.

Як випливає з наданої суду Заяви ОСОБА_3, посвідченої 13.06.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9, реєстровий № 1701, документ під назвою «Угода про порядок взаєморозрахунків» від 19.08.2014 між ПАТ «ДПЗКУ», Grain-Trans LTD, Lirtavis Enterprises LTD, ТОВ „ТІС-Зерно та ТОВ „ТІС-Міндобрива, ним ніколи не підписувався. Про існування вказаного документа він дізнався лише з листа ПАТ «ДПЗКУ» від 26.06.2015 № 130-2-12/3191. Також, ОСОБА_3, спираючись на копію документа, що була йому надана, заявляє, що підпис, який має місце на документі, не є його підписом. Відтиск печатки ПАТ «ДПЗКУ» під текстом документа відсутній і ніколи від імені ПАТ «ДПЗКУ» не проставлявся. Багатосторонні переговори щодо узгодження відносин між вказаними пятьма юридичними особами щодо необхідності оплачувати послуги зернових вантажів в Україні за допомогою посередника Grain-Trans LTD в іншій сумі, ніж це передбачено умовами договорів перевалки, укладених ПАТ «ДПЗКУ» з ТОВ „ТІС-Міндобрива № TMU-Z001 від 27.08.2013 та ТОВ „ТІС-Зерно № 260713 від 26.07.2013 у серпні 2014 року не велись /т. І а.с. 28/.

З огляду на наведені обставини, що викликають у суду обґрунтовані сумніви щодо відповідності поданої копії оспорюваної угоди оригіналові, ухвалою від 29.08.2015 було зобовязано відповідачів Lirtavis Enterprises, LTD та Grain-Trans LTD надати суду оригінал Угоди про порядок взаєморозрахунків від 19.08.2014. Проте, вказані вимоги суду виконані не були, та оригінал оспорюваної угоди відповідачами не був наданий. А відтак, за відсутності оригіналу оспорюваної угоди, та невідповідності наданої суду її копії нормативно встановленим вимогам щодо посвідчення, фотокопія Угоди про порядок взаєморозрахунків від 19.08.2014, яка знаходиться у матеріалах справи, не може вважатись належним і допустимим доказом, зокрема, укладення цього правочину, і не береться судом до уваги у вирішенні спору. Отже, у матеріалах справи відсутні належні й допустимі докази на підтвердження обставин укладання Угоди про порядок взаєморозрахунків від 19.08.2014.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено (пункт 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9).

Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено (договір, який не укладено). У зв'язку з наведеним господарським судам необхідно встановлювати, чи є оспорюваний правочин вчиненим та з якого моменту (статті 205 - 210, 640 ЦК України, частини друга - п'ята, сьома статті 180 ГК України тощо). Зокрема, не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими): відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами); не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства необхідна його передача; не здійснено державну реєстрацію або нотаріальне посвідчення, необхідні для його вчинення, тощо. Встановивши відповідні обставини, господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог як про визнання правочину недійсним, так і про застосування наслідків недійсності правочину. Водночас господарським судам необхідно враховувати таке. Визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами. Отже, якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності його вимогам закону; це правило не стосується випадків, коли для вчинення правочину необхідні його державна реєстрація або нотаріальне посвідчення, оскільки за відсутності відповідної реєстрації чи посвідчення договір в будь-якому разі не вважається укладеним (пункт 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013 № 11).

Отже, з огляду на встановлені судом обставини не укладення Угоди про порядок взаєморозрахунків від 19.08.2014 між ПАТ ДПЗКУ, ТОВ ТІС-Зерно, ТОВ ТІС-Міндобрива, Grain-Trans LTD, Lirtavis Enterprises LTD, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання вказаного правочину недійсним.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України при відмові в позові покладаються на Позивача.

Повне рішення складено відповідно до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України та підписано 24 жовтня 2016 р.

Керуючись пунктом 2 частини другої статті 16, частинами першою, другою статті 202, статтею 203, частиною першою статті 205, частинами першою, другою статті 207, пунктом 1 частини першої статті 208, статтею 215, частиною першою статті 626, частиною першою статті 639 Цивільного кодексу України, частиною другою статті 180 Господарського кодексу України, частинами першою, другою статті 6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» від 16.04.1991 № 959-XII, пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9, пунктом 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013 № 11, пунктом 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18, статтями 32, 33, 34, 36, 49, 82, 84, 85, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Суддя Ю.А. Шаратов