ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2016 р. Справа № 917/1321/16

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз", вул. Козака, 2-а, м. Полтава, Полтавська область,36020

до Управління освіти виконавчого комітету Полтавської міської Ради, вул. Соборності, 36, м. Полтава, Полтавська область,36000

про стягнення 9283,09 грн.

суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 дов. №70 від 07.12.2015 року

від відповідача: ОСОБА_2 дов. №01-09-01-33/3539 від 14.09.2016 року, ОСОБА_3 дов. №01-09-01-30/3520 від 13.09.2016 року

В судовому засіданні 25.10.2016 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення у відповідності до ст. 85 ГПК України та повідомив дату складення повного тексту рішення.

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна заява про стягнення 9283,09 грн. за договором розподілу природного газу №60-р/35т від 26.02.2016 року, з яких: 511,87 грн. - 3% річних, 7397,87 грн. - пеня, 1373,35 грн. - інфляційні втрати.

13.09.2016 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (арк. с. 54-56), в якому відповідач проти задоволення позову заперечує посилаючись на те, що він не мав можливості здійснити попередню оплату вартості послуг з розподілу природного газу як за січень і за лютий 2016 року, так і за подальші місяці по 30.06.2016 року включно, оскільки: 1) станом на 01.01.2016р. та 01.02.2016р. договір розподілу природного газу в цій частині не набрав чинності; 2) оператором ГРМ рахунки-зобов'язання № та № були надіслані в кінці розрахункового періоду, а саме 31.01.2016 року та 29.02.2016 року, що унеможливлює проведення попередньої оплати як за ці календарні місяці 2016 року відповідно до п. 6.4 договору розподілу природного газу, так і за наступні по 30.06.2016 року включно, оскільки рахунки-зобов'язання за фактичне використання (а не попередня оплата) надсилалися відповідачу в останні дня відповідного календарного місяця.

23.09.2016 року від позивача до суду надішли письмові пояснення по справі (акр. с. 86-89). Позивач повідомляє, що постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 року №2494 "Про затвердження Кодексу газорозподільних систем" передбачено, що договір розподілу природного газу між оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору. Відповідач приєднався до договору шляхом підписання заяви-приєднання №60 Р від 28.12.2015 року. Оплата вартості послуг з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка оператора ГРМ. Оскільки договір розподілу природного газу між сторонами укладено 28.12.2015 року шляхом підписання заяви-приєднання №60 Р від 28.12.2015 року, а тому нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат позивач вважає вірними.

20.10.2016 року від відповідача до суду надійшло клопотання про зменшення заявлених позивачем до стягнення розміру пені, 3% річних та інфляційних. До клопотання відповідачем додано контррозрахунок пені та 3% річних та інформацію щодо сплати за послуги розподілу природного газу за період з 01.01.2016 року по 30.06.2016 року (арк. с. 106-109).

Представник позивача підтримав позовні вимоги викладені в позовній заяві та письмових поясненнях від 23.09.2016р. та наполягав на їх задоволенні в повному обсязі.

Представники відповідача проти задоволення позовних вимог заперечували з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву та підтримали клопотання про зменшення розміру заявлених позивачем до стягнення пені, 3% річних та інфляційних. Крім того, представники відповідача надали суду для огляду оригінали рахунків-зобов'язання за період з січня 2016 р. - червень 2016р., які виставлялися відповідачу для оплати позивачем. Суд оглянув надані рахунки.

Представник позивача проти задоволення клопотання про зменшення розміру пені, 3% річних та інфляційних заперечував.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, оцінивши надані докази, суд, встановив:

Відповідно до заяви - приєднання до умов договору розподілу природного газу Управління освіти виконавчого комітету Полтавської міської Ради (відповідач, споживач) приєднався до умов договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2498, що підтверджується заявою-приєднання №60Р до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) від 28.12.20l5 року (арк. с. 23).

26.02.2016 року між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" (позивач, оператор ГРМ) та Управлінням освіти виконавчого комітету Полтавської міської Ради (відповідач, споживач) було укладено письмовий договір розподілу природного газу №60-р/35т (арк. с. 13-22).

Умовами даного договору сторони погодили:

- договір розподілу природного газу регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об'єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи (п.1.1. договору);

- умови цього договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок природного газу" і Кодексу газопровідних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року №2494 (далі - Кодекс газопровідних систем) (п.1.2. договору);

- за цим договором оператор ГРМ зобов'язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов'язується прийняти зазначену послугу та платити її вартість (п. 2.1. договору);

- санкціонований відбір природного газу з газорозподільної системи здійснюється споживачем за умови наявності у нього укладеного із постачальником договору постачання природного газу та підтвердженого обсягу, виділеного для потреб споживача його постачальником на відповідний календарний період, а також відсутності простроченої заборгованості за цим договором (п. 3.1. договору);

- за наявності підтвердженого обсягу природного газу споживача та відсутності простроченої заборгованості за цим договором оператор ГРМ забезпечує розподіл природного газу, що належить споживачу, до межі балансової належності його об'єкта з дотриманням належного рівня і надійності, безпеки, якості та величини тиску природного газу (п. 3.2. договору);

- оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за потужність (абонентська плата), з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем (п. 6.1. договору);

- тариф, встановлений згідно з п. 6.1 цього розділу, є обов'язковим для сторін з дати набрання чинності постановою регулятора про його встановлення (п. 6.2. договору);

- розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (п. 6.3. договору);

- оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка оператора ГРМ (п. 6.4. договору);

- надання оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між сторонами актом надання послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем (п. 6.6 договору);

- у разі порушення споживачем строків оплати за даним договором, він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 8.2. договору);

- договір набирає чинності з дати його підписання, а у частині розподілу природного газу з 01.01.2016 року, та укладається на строк до 31.12.2016 року (п. 12.1. договору).

Позивач на виконання договору надав відповідачу послуги з розподілу природного газу, а саме: 80,720 тис.куб.м. природного газу за січень 2016 р., що підтверджується актом приймання - передачі №У від 31.01.2016 року на суму 68366,62 грн.;113,719 тис.куб.м., природного газу за лютий 2016р., що підтверджується актом приймання - передачі №У НОМЕР_1 від 29.02.2016 року на суму 96315,44 грн.;76,814 тис.куб.м., природного газу за березень 2016р., що підтверджується актом приймання - передачі №У від 31.03.2016 року на суму 65058,38 грн.;22,257 тис.куб.м., природного газу за квітень 2016р., що підтверджується актом приймання - передачі №У НОМЕР_2 від 30.04.2016 року на суму 19408,99 грн.; 9,253 тис.куб.м., природного газу за травень 2016р., що підтверджується актом приймання - передачі №У від 31.05.2016 року на суму 8068,99 грн.; 8,457 тис.куб.м., природного газу за травень 2016р., що підтверджується актом приймання - передачі №У від 30.06.2016 року на суму7374,84 грн. (арк. с. 26,28,30,32,34,36).

Акти приймання - передачі підписані сторонами без застережень.

Загальна вартість наданих послуг становить 264 593,26 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що ним у відповідності до вимог договору було надіслані відповідачу рахунки-зобов'язання, а саме: рахунок-зобов'язання №У від 31.01.2016 року на суму 68366,62 грн., за січень 2016 року по розподілу 80,720 тис.куб.м.; рахунок - зобов'язання №У від 29.02.2016 року на суму 96315,44 грн., за лютий 2016 року по розподілу 113,719 тис.куб.м.; рахунок - зобов'язання №У від 31.03.2016 року на суму 65058,38 грн., за березень 2016 року по розподілу 76,814 тис.куб.м.; рахунок - зобов'язання №У від 30.04.2016 року на суму 19408,99 грн., за квітень 2016 року по розподілу 22,257 тис.куб.м.; рахунок - зобов'язання №У від 31.05.2016 року на суму 8068,99 грн., за травень по розподілу 9,253 тис.куб.м.; рахунок - зобов'язання №У від 30.06.2016 року на суму 7374,84 грн., за червень 2016 року по розподілу 8,457 тис.куб.м. (арк. с. 25, 27,29,31,33,35).

Як зазначає позивач, відповідач повістю оплатив надані послуги в сумі 264 593,26 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: №1234 від 18.03.2016 року на суму 3 480,09 грн., №1235 від 18.03.2016 року на суму 28004,02 грн., №1232 від 18.03.2016 року на суму 34911,26 грн., №1233 від 18.03.2016 року на суму 26882,51 грн., №1230 від 18.03.2016 року на суму 41599,23 грн., №1231 від 18.03.2016 року на суму 19 804,95 грн., №1843 від 13.04.2016 року на суму 30421,91 грн., №1844 від 13.04.2016 року на суму 9 182,49 грн., №1845 від 13.04.2016 року на суму 25453,98 грн., №2525 від 12.05.2016 року на суму 6047,32 грн., №2523 від 12.05.2016 року на суму 11138,39 грн., №2524 від 12.05.2016 року на суму 2223,28 грн., №3568 від 15.06.2016 року на суму 1824,74 грн., №3566 від 15.06.2016 року на суму 5730,17 грн., №3567 від 15.06.2016 року на суму 514,08 грн., №4205 від 11.07.2016 року на суму 1118,17 грн., №4203 від 11.07.2016 року на суму 5899,35 грн., №4204 від 11.07.2016 року на суму 357,32 грн. (арк. с. 39-49), однак платежі здійснювалися відповідачем не своєчасно, з порушенням умов договору.

В зв'язку з тим, що відповідачем було допущено прострочення строків договором, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача:

- 7397,87 грн. пені за періоди: 01.02.2016 року - 18.03.2016 року (за зобов'язаннями січня 2016 року); 01.03.2016 року - 18.03.2016 року (за зобов'язаннями лютого 2016 року); 01.04.2016 року - 13.04.2016 року (за зобов'язаннями березня 2016 року); 01.05.2016 року - 12.05.2016 року (за зобов'язаннями квітня 2016 року); 01.06.2016 року - 15.06.2016 року (за зобов'язаннями травня 2016 року); 01.07.2016 року - 11.07.2016 року (за зобов'язаннями червня 2016 року);

- 1373,35 грн. втрат від інфляції за періоди: 31.01.2016 року - 18.03.2016 року (за зобов'язаннями січня 2016 року); 29.02.2016 року - 18.03.2016 року (за зобов'язаннями лютого 2016 року);

- 511,87 грн. 3% річних за періоди: 01.02.2016 року - 18.03.2016 року (за зобов'язаннями січня 2016 року); 01.03.2016 року - 18.03.2016 року (за зобов'язаннями лютого 2016 року); 01.04.2016 року - 13.04.2016 року (за зобов'язаннями березня 2016 року); 01.05.2016 року - 12.05.2016 року (за зобов'язаннями квітня 2016 року); 01.06.2016 року - 15.06.2016 року (за зобов'язаннями травня 2016 року); 01.07.2016 року - 11.07.2016 року (за зобов'язаннями червня 2016 року) (розрахунок арк. с. 37-38).

При винесенні рішення суд входив з наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору про надання послуг, згідно якого, в силу ст. 901 ЦК України одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає у цей строк (термін). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. ст. 612 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України).

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконане.

Пунктом 8.2. договору сторони погодили, що у разі порушення споживачем строків оплати за даним договором, він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вищевикладеного позивачем заявлено до стягнення з відповідача:

- 7397,87 грн. пені за періоди: 01.02.2016 року - 18.03.2016 року (за зобов'язаннями січня 2016 року); 01.03.2016 року - 18.03.2016 року (за зобов'язаннями лютого 2016 року); 01.04.2016 року - 13.04.2016 року (за зобов'язаннями березня 2016 року); 01.05.2016 року - 12.05.2016 року (за зобов'язаннями квітня 2016 року); 01.06.2016 року - 15.06.2016 року (за зобов'язаннями травня 2016 року); 01.07.2016 року - 11.07.2016 року (за зобов'язаннями червня 2016 року);

- 1373,35 грн. втрат від інфляції за періоди: 31.01.2016 року - 18.03.2016 року (за зобов'язаннями січня 2016 року); 29.02.2016 року - 18.03.2016 року (за зобов'язаннями лютого 2016 року);

- 511,87 грн. 3% річних за періоди: 01.02.2016 року - 18.03.2016 року (за зобов'язаннями січня 2016 року); 01.03.2016 року - 18.03.2016 року (за зобов'язаннями лютого 2016 року); 01.04.2016 року - 13.04.2016 року (за зобов'язаннями березня 2016 року); 01.05.2016 року - 12.05.2016 року (за зобов'язаннями квітня 2016 року); 01.06.2016 року - 15.06.2016 року (за зобов'язаннями травня 2016 року); 01.07.2016 року - 11.07.2016 року (за зобов'язаннями червня 2016 року) (розрахунок арк. с. 37-38).

Перевіряючи розмір заявлених позивачем до стягнення пені, 3% річних та інфляційних, суд звертає увагу на наступне.

Відповідач приєднався до договору розподілу природного газу шляхом підписання заяви-приєднання № 60 Р від 28.12.2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У відповідності до приписів статей 640, 642 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Як встановлено судом 26.02.2016 року між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" (позивач, оператор ГРМ) та Управлінням освіти виконавчого комітету Полтавської міської Ради (відповідач, споживач) було укладено письмовий договір розподілу природного газу №60-р/35т (арк. с. 13-22).

В пункт п. 12.1. договору сторони погодили, що він набирає чинності з дати його підписання, а у частині розподілу природного газу з 01.01.2016 року, та укладається на строк до 31.12.2016 року.

Отже, сторони погодили, що вказаний договір в частині інших умов, які не стосуються порядку розподілу природного газу, в тому числі і щодо порядку розрахунків набрав чинності з дати його підписання сторонами. Тому нарахування пені, 3% річних та інфляційних за порушення строків оплати за договором може здійснюватися з моменту підписання сторонами договору розподілу природного газу №60-р/35т.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку пені, 3% річних та інфляційних позивач починає їх обраховувати з наступного дня після виставлення відповідачу наступних рахунків -зобов'язань: №У від 31.01.2016 року на суму 68366,62 грн. за січень 2016 року, №У від 29.02.2016 року на суму 96315,44 грн. за лютий 2016 року, №У від 31.03.2016 року на суму 65058,38 грн. за березень 2016 року, №У від 30.04.2016 року на суму 19408,99 грн. за квітень, №У від 31.05.2016 року на суму 8068,99 грн. за травень 2016 року, №У від 30.06.2016 року на суму 7374,84 грн. за червень 2016 року.

Проте відповідачем надано суду контррозрахунок пені та 3% річних (арк. с. 108-109), де вказано, що на оплату наданих позивачем послуг з січня 2016 року по червень 2016 року (включно) за договором розподілу природного газу №60-р/35т відповідачу були виставлені інші рахунки-зобов'язання: №У від 04.03.2016 року на суму 68366,62 грн. за січень 2016 року, №У від 03.03.2016 року на суму 96315,44 грн. за лютий 2016 року, №У від 05.04.2016 року на суму 65058,38 грн. за березень 2016 року, №У від 05.05.2016 року на суму 19408,99 грн. за квітень, №У від 07.06.2016 року на суму 8068,99 грн. за травень 2016 року, №У від 02.07.2016 року на суму 7374,84 грн. за червень 2016 року. Оригінали даних рахунків були оглянуті судом в судовому засіданні.

Крім того, зазначені відповідачем номера рахунків та їх дати також співпадають в призначеннях платежу при здійсненні відповідачем оплат за договором, що відображено в платіжних дорученнях №1234 від 18.03.2016 року на суму 3 480,09 грн., №1235 від 18.03.2016 року на суму 28004,02 грн., №1232 від 18.03.2016 року на суму 34911,26 грн., №1233 від 18.03.2016 року на суму 26882,51 грн., №1230 від 18.03.2016 року на суму 41599,23 грн., №1231 від 18.03.2016 року на суму 19 804,95 грн., №1843 від 13.04.2016 року на суму 30421,91 грн., №1844 від 13.04.2016 року на суму 9 182,49 грн., №1845 від 13.04.2016 року на суму 25453,98 грн., №2525 від 12.05.2016 року на суму 6047,32 грн., №2523 від 12.05.2016 року на суму 11138,39 грн., №2524 від 12.05.2016 року на суму 2223,28 грн., №3568 від 15.06.2016 року на суму 1824,74 грн., №3566 від 15.06.2016 року на суму 5730,17 грн., №3567 від 15.06.2016 року на суму 514,08 грн., №4205 від 11.07.2016 року на суму 1118,17 грн., №4203 від 11.07.2016 року на суму 5899,35 грн., №4204 від 11.07.2016 року на суму 357,32 грн. (арк. с. 39-49).

Доказів виставлення відповідачу рахунків для здійснення попередньої оплати позивач суду не надав.

Так, на підставі викладеного суд в якості належного доказу виставлення позивачем відповідачу рахунків-зобов'язань на оплату з січня 2016 року по червень 2016 року (включно) за договором приймає надані відповідачем рахунки-зобов'язання та приходить до висновку, що пеню, 3% річних та інфляційні необхідно починати обраховувати з моменту виставлення позивачем рахунків-зобов'язань які надані відповідачем.

Крім того, позивачем при нарахуванні пені, 3% річних та інфляційних враховані здійснені відповідачем проплати, однак не враховані приписи пункту 30.1 ст. 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового є дата зарахування коштів на рахунок кредитора.

З урахуванням вищевикладеного за перерахунком, здійсненим судом за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3", до стягнення підлягає 3% річних в сумі 227,92 грн. та інфляційні в сумі 1373,35 грн.

Пеня за підрахунками суду складає 3288,99 грн.

20.10.2016 року від відповідача до суду надійшло клопотання про зменшення заявлених позивачем до стягнення розміру пені, 3% річних та інфляційних. Обґрунтовуючи заявлене клопотання про зменшення пені, 3% річних та інфляційних відповідач посилається на те, що Управління освіти виконавчого комітету Полтавської міської Ради є бюджетною установою і затвердженим кошторисом не передбачено сплату штрафних санкцій. Крім того відповідач вказує на те, що основний борг за договором розподілу природного газу №60-р/35т повністю ними сплачений.

Позивач проти зменшення пені, 3% річних та інфляційних заперечував повністю.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Пунктом 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

В п.п. 3.17.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що за змістом п.3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання зобов'язання або його невиконання, незначності прострочення виконання зобов'язання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 ЦК України).

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013 № 7-рп/2013).

Враховуючи баланс інтересів сторін у справі, що відповідач є державною установою, фінансується виключно за рахунок коштів державного бюджету України, а також відсутність основного боргу за договором та незначний термін прострочення платежів, суд прийшов до висновку про наявність виключних обставин, які дають підстави для зменшення розміру пені до 2000,00 грн.

В частині зменшення судом розміру 3% річних та інфляційних згідно ст. 83 ГПК України суд відмовляє виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України приймаючи рішення у справі суд має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом п. 3.1., 4.1. постанови пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

У нормах ст. 83 ГПК України та ст. 233 ГК України йдеться про можливість зменшення саме розміру неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися до інфляції та річних.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, наведені вище положення законодавства, є правомірними та підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення 2000,00 грн. пені, 227,92 грн. 3 % річних та 1373,35 грн. інфляційних.

Згідно зі ст. 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні з даним позовом, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р., судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст. ст. 33,43,49,п. 3 ст. 83, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Управління освіти виконавчого комітету Полтавської міської Ради (вул. Жовтнева, 36, м. Полтава, Полтавська область,36000, ідентифікаційний код юридичної особи 02145725) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" (вул. В.Козака, 2-а, м. Полтава, 36020, ідентифікаційний код юридичної особи 03351912) 2000,00 грн. пені, 227,92 грн. 3% річних, 1373,35 грн. інфляційних втрат, 725,91 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ з набранням рішенням законної сили.

Повне рішення складено 28.10.2016 р.

Суддя Тимощенко О.М.

Примітка : Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня прийняття рішення, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.