ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.10.16р. Справа № 904/7238/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "ПРОМЕНЕРГЕТИКА", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", м. Київ

Третя особа: Приватний нотаріус Київського Міського нотаріального округу ОСОБА_1, м. Київ

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

Суддя Рудовська І.А.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність № 16/04-15 від 16.04.16р.

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність № б/н від 19.05.16р.

від третьої особи: не з'явився

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "ПРОМЕНЕРГЕТИКА" (далі - позивач) звернулось з позовом до господарського суду Дніпропетровської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 190 від 03.02.2016 року вчинений Приватним нотаріусом Київського Міського нотаріального округу ОСОБА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що виконавчий напис Приватного нотаріуса Київського Міського нотаріального округу ОСОБА_1 не відповідає вимогам чинному законодавству України та підлягає скасуванню в судовому порядку.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2016 р. по справі № 904/7238/16 порушено провадження, розгляд справи призначено до розгляду у судовому засіданні на 15.09.2016 р.

Ухвалами господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2016 р. та 04.10.2016 р. розгляд справи відкладено на 04.10.2016 р. та на 18.10.2016 р.

Представник позивача у судових засідання підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судових засідання заперечував проти позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позов.

Представник третьої особи у судові засідання не зявився, до суду надіслав клопотання про розгляд справи за відсутності третьої особи.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи

В порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 18.10.2016 р. оголошені вступна та резолютивна частини судового рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів.

Стягнення за виконавчим написом нотаріуса проводиться в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Частиною 3 ст. 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" відмова від договору лізингу є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову.

Відповідно до п. 12.6.1. Умов лізингу, відповідач має право в односторонньому порядку розірвати Договір та повернути обєкт лізингу у разі, якщо позивач не сплатив наступний лізинговий платіж у повному обсязі або частково, і строк невиконання зобовязання зі сплати перевищує 30 днів.

Пунктом 12.6.13 передбачено, що за винятком обставин та/або в умовах форс-мажору, які на думку відповідача, ставлять під загрозу або затримують виконання договірних зобовязань, або за яких позивач неспроможний виконати свої зобовязання за Договором, відповідач має право в односторонньому порядку розірвати Договір та вимагати повернення обєкту лізингу.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.11.2015 р. відповідач направив позивачу вимогу про сплату заборгованості за договором, повернення об'єкту лізингу та повідомлення про відмову від договору цінним листом з описом вкладення. Представник позивача 30.11.2015 року вимогу отримав, що підтверджується повідомленням про вручення поштових відправлень за №988 з підписом представника позивача, датою отримання та поштовим штемпелем з датою отримання 30.11.2015 р. (а.с. 69).

Пунктом 12.13 Умов договору сторони погодили, що у випадках, передбаченими пунктами 12.6 та 12.12, Договір вважається розірваним на 10-й робочий день з дня надіслання письмового повідомлення відповідача на адресу позивача.

Отже, датою розірвання договору є 10.12.2015 р.

Враховуючи вищевикладене, відповідач вчинив всі необхідні, передбачені ст. 7 Закону "Про фінансовий лізинг" та Умовами договору для належного повідомлення позивача про порушення умов Договору, відмову від Договору та необхідність повернення обєкту лізингу.

Відповідно до умов п. 13.6. Умов лізингу, передбачено, що у випадку відсутності можливості відповідача здійснити свої права на вилучення (повернення) як передбачено у позивача в примусовому порядку відповідно до виконавчого напису нотаріуса.

Згідно п. 13.1. Умов лізингу позивач зобовязаний у строки встановлені відповідачем, повернути обєкт лізингу відповідачу у всіх випадках дострокового закінчення строку лізингу, розірвання Договору, крім випадку, коли позивач набуває право власності на обєкт лізингу.

В пункті 4.1. Умов Лізингу, сторони погодили, що відповідач зберігатиме за собою право власності, в той час як позивач матиме право на експлуатацію об'єкта лізингу впродовж усього строку да Договору.

Пунктом 12.9. Договору передбачено, що у разі дострокового припинення Договору з боку позивача, відповідач зобов'язався повернути об'єкт лізингу за власний рахунок у відмінному робочому і технічному стані до головного офісу позивача впродовж 10 (десяти) робочих днів з дати одержання вимоги позивача про таке повернення.

Отже, відповідно до вимоги направленої позивачеві, відповідачем встановлено строк повернення об'єкту лізингу, а саме "...впродовж 10 (десяти) робочих днів з дня доставки цього повідомлення на адресу місця знаходження/проживання позивача."

Оскільки, вимогу позивачем отримано 30.11.2015 року, то останнім днем повернення обєкту лізингу є 14.12.2015 р. (десять робочих днів).

Всупереч вимозі направленій відповідачем позивачу, останнім не було виконано вимог щодо повернення об'єкту лізингу, а отже позивач відмовився від виконання умов договору та добровільного повернення обєкту лізингу.

В зв'язку, з відмовою позивача повернути об'єкт лізингу на вимогу відповідача, останнім було вчинено необхідні дії для повернення об'єкту лізингу, в порядку передбаченому Законом України "Про виконавче провадження".

Таким чином, об'єкт лізингу було вилучено у позивача лише 04.04.2016 року в примусовому порядку, що підтверджується ОСОБА_3 прийому-передачі від 04.04.2016 року, який складено головним державним виконавцем Клещ О.В. Красно гвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції при виконанні виконавчого напису № 190 від 23.02.2016 року.

Отже, в зв'язку з відмовою позивача вчасно повернути об'єкт лізингу, відповідач правомірно та обґрунтовано звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, ОСОБА_1, для вчинення виконавчого напису та предявлення його до виконання.

Відповідно до п. 1.1. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерством юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 (надалі за текстом - Порядок), де встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Згідно п. 1 ст. 87 Закону України "Про нотаріат" від 02.09.1993 № 3425-ХП для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Відповідно до п. 1.2. Глави 16 Порядку, п. 2 ст. 87 Закону України "Про нотаріат", перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводилось у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Умови вчинення виконавчого напису визначенні статтею 88 Закону України "Про нотаріат", відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безмірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями більше одного року.

Виходячи з нотаріальної практики, яка склалася під час вчинення виконавчих написів того під документом, що встановлює прострочення виконання зобовязання за нотаріальним посвідченим договором, прийнято вважати заяву стягувача (претензію або тотожний за юридичним значення документ (повідомлення) про прострочення платежу, передану боржнику безпосерньо стягувачем або надіслану боржникові поштою зі зворотним повідомленням, або передану через нотаріуса в порядку, передбачену ст. 84 Закону України "Про нотаріат".

Відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172 (надалі за текстом Перелік) такими документами для одержання виконавчого напису є нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно.

Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріального посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безмірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобовязання.

Відповідачем було надано нотаріусу оригінал Договору про фінансовий лізинг № 00009544 від 12.02.2014 р., оригінали рахунків-фактури на оплату лізингових платежів, оригінал вимоги (повідомлення) про сплату заборгованості за договором, повернення обєкту лізингу та повідомлення обєкту лізингу та повідомлення про відмову від договору вих. № 00009544 від05.10.2015 р. та підтвердженням отримання вимоги позивачем.

Аналогічні приписи містить п. 3.1 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 (далі за текстом інструкція).

Зокрема, відповідно до п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безпірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 від 29.06.1996 р. для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал договору лізингу, б) засвідчена лізингодавцем копія рахунка, направленого лізингоодержувачу, з відміткою про несплату платежів після вручення письмового повідомлення.

Вказаними приписами законодавства встановлено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє можливість спору між сторонами щодо кредитної заборгованості, не встановлює права та обовязки можливість спору між сторонами щодо кредитної заборгованості, не встановлює права та обовязки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку, тобто перевіряє щоб документи, з яких обчислена заборгованість не були спірні.

Положення ч. 1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат" не повязує наявність безмірності заборгованості або іншої відповідальності боржника з наявністю спору щодо розмірі зобовязань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом і пені. Ця норма передбачає, що документи, які надаються нотаріусу, повинні підтверджувати безмірність заборгованості або іншої відповідальності боржника.

Таким чином, з огляду на вищезазначене, для вчинення оспорюваного виконавчого напису Відповідачем було подано усі необхідні документи, передбачені Переліком, які підтверджують безспірність заборгованості, а нотаріусом, в свою чергу, було повністю дотримано вимоги, передбачені ст.ст. 87, 88, 89 Закону України "Про нотаріат", глави 16 Порядку, п. 1 Переліку.

В порушення виконання зобов'язань за Договором позивач починаючи з 06.03.2015 року почав порушувати термін сплати лізингових платежів, в зв'язку з чим, станом на 05.10.2015 р. (дата формування вимоги) у позивача залишилась непогашена заборгованість у розмірі 189 890,55 грн. за наступними платежами: - часткова несплата щомісячного лізингового платежу за липень 2015 року на суму 15 456,79 грн. відповідно до рахунку № 00284756 від 03.07.2015, належного до сплати відповідно до плану відшкодування не пізніше 15.07.2015 року; - несплата щомісячного лізингового платежу за серпень 2015 року на суму 57 423,29

грн. відповідно до рахунку № 00290415 від 03.08.2015, належного до сплати відповідно до

Плану відшкодування не пізніше 15.08.2015 року; - несплата щомісячного лізингового платежу за вересень 2015 року на суму 59 486,47 грн. відповідно до рахунку № 00295290 від 02.09.2015, належного до сплати відповідно до плану відшкодування не пізніше 15.09.2015 року; - несплата щомісячного лізингового платежу за жовтень 2015 року на суму 57 524,00

грн. відповідно до рахунку № 00300402 від 05.10.2015, належного до сплати відповідно до

плану відшкодування не пізніше 15.10.2015 року;

Вказана заборгованість підтверджуються зведеною обліковою випискою з рахунку клієнта ТОВ "НВП "Променергетика" від 05.10.2015 р.

Крім заборгованості за несплаченими лізинговими платежами, позивачу нараховано штрафні санкції у розмірі 2 418,12 грн.

Після отримання вимоги, позивач не вчинив жодних дій для належного виконання своїх зобов'язань та не сплатив зазначену суму заборгованості.

В зв'язку з чим, відповідач змушений був звернутися для вчинення виконавчого напису для повернення об'єкту лізингу у примусовому порядку.

В результаті чого, 23.02.2016 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 було вчинено виконавчий напис нотаріуса зареєстрованого в реєстрі за реєстровим № 190 про повернення Об'єкта лізингу.

Таким чином на п. 6.12 Умов лізингу, яким сторони погодили порядок зарахування коштів сплачених позивачем у разі прострочення терміну сплати лізингових платежів.

У відповідності до п. 6.12 Умов лізингу у випадку, якщо позивач здійснює платежі, що не покривають усіх його зобовязань перед перед відповідачем, та/або затримує платежі, сторони погоджуються, що суми, виплачені позивачем наступним чином (у послідовності зазначеній нижче): - Витрати на відновлення стану обєкту лізингу, в тому числі якщо такі витрати не були з будь-яких причин відшкодовані з боку страховика Обєкту лізингу відповідно до умов Договору, в тому числі державний технічний огляд/обовязковий технічний контроль, технічне обслуговування відповідно до рекомендацій виробника, тощо: - Штрафні санкції за прострочення сплати будь-яких Платежів; - Лізингові платежі (при чому в першу чергу відсотки/проценти за користування, а потім частину Обсягу фінансування; - Інші компенсації інших витрат Відповідача у зв'язку з цим Договором.

Таким чином, кошти сплачені позивачем, були зараховані та розподілені відповідно до п. 6.12 Умов лізингу в погашення прострочених платежів, сплати штрафів та процентів за користування.

Отже, керуючись приписами ст. 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" та ст.ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат" відповідач дотримався всіх необхідних умов для правомірного звернення з належними документами до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги необґрунтовані, безпідставні та такі, що до задоволення не підлягають.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір по справі слід віднести на позивача, оскільки в позові відмовлено.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 36, 43, 44, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Судовий збір покласти на позивача.

Суддя ОСОБА_4
Дата підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України " 21" жовтня 2016 р.