Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "20" жовтня 2016 р. Справа № 906/834/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Маріщенко Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність від 17.08.2016

від відповідача: ОСОБА_2 - дов. від 20.10.2016;

ОСОБА_3 - дов. від 29.07.2016 № 289

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Арм-Електро" (м. Коростень Житомирської області)

до Комунального підприємства "Бердичівтеплоенерго" (м. Бердичів Житомирської обл.)

про стягнення 437122,16 грн

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача на його користь 437122,16 грн заборгованості за поставлене устаткування та виконані роботи згідно договору №392 від 23.10.2014, з яких: 264681,95 грн - сума основного боргу; 12952,05 грн - 3 % річних; 109979,62 грн - інфляційних втрат; 49508, 54 грн - пеня.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги в частині стягнення основного боргу визнали. Крім того, просили застосувати строк позовної давності щодо нарахованої пені (а.с. 80-83).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

23.10.2014 між Комунальним підприємством "Бердичівтеплоенерго" (замовник/відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АРМ-Електро" (підрядник/позивач) укладено договір № 392 на виконання підрядних робіт (з матеріалу підрядника) (а.с. 11-13), згідно якого підрядник зобов'язався на свій ризик виконати "Капітальний ремонт котельні з встановленням твердопаливних котлів на альтернативних видах палива по вул. Котовського, 41 в м. Бердичів Житомирської області", обсяг якого і терміни здачі визначаються прикладеним актом виконаних робіт, який є невід'ємною частиною договору, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу (п. 1.1 договору).

Відповідно п.2.1 договору, ціна робіт за договором динамічна, включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу і визначається актами виконаних робіт (Довідка про вартість виконаних робіт у звітному періоді, форма КБ-2в, КБ-3), які вступають в силу і стають частиною цього договору з моменту підтвердження її замовником і становить - 1174867,00 грн, в т.ч. ПДВ - 195 811,17 грн.

Відповідно п. 2.2 договору, замовник проводить попередню оплату на придбання матеріалів та устаткування на суму 895 881,53 грн, в т.ч. ПДВ - 149313,59 грн, а решту суми замовник оплачує протягом 7 днів після підписання сторонами акту виконаних робіт.

Так, згідно акту № 1 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2014 року та довідки про вартість виконаних будівельних робіт за грудень 2014, підписаних сторонами, позивач виконав роботи з встановленням твердопаливних котлів на суму 1169 864,95 грн (а.с. 14-36).

В свою чергу, відповідач провів попередню оплату за договором в сумі 799000,00 грн, згідно платіжних доручень № 3 від 31.10.2014, № 4 від 31.10.2014, № 8 від 04.12.2014.

Також, на підставі довідки про проведеної перевірки Фінінспекції в Житомирській області № 06-04-09/094-з від 25.08.2015, якою було встановлено відхилення вартості витрат на загальну суму 106183,00 грн, сторонами було підписано скориговану довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2014 року в сумі 264681,95 грн.

У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати виконаних робіт, позивачем на адресу відповідача було направлено претензію № 1 від 22.01.2016, згідно якої позивач просив перерахувати в 10 денний термін суму боргу в розмірі 264681,95 грн на поточний рахунок позивача (а.с. 53-54).

Згідно відповіді № 87/а від 26.02.2016 на претензію № 1 від 22.01.2016, відповідач повідомив про вкрай важке фінансове становище підприємства, у зв'язку з чим підприємство не має можливості здійснювати платежі (а.с. 55).

Станом на день пред'явлення позову заборгованість відповідача перед позивачем не була погашена та становить 264 681,95 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України, визначено, що зобов'язанням є правовідношення , в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визначаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 1 ст. 837 ЦК України встановлено, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобов'язання, згідно ст. 610 ЦК України, є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 174 ГК України господарські зобов'язання виникають безпосередньо із господарського договору або безпосередньо із закону.

В силу ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Станом на день прийняття рішення у справі заборгованість відповідача перед позивачем не змінилася та становить 264681,95 грн.

Відповідно до ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених ГК України та іншими законами України.

Обставини, які звільняють відповідача від обов'язку виконати свої зобов'язання за договором, та обставини, які звільняють відповідача від відповідальності за його невиконання, в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Згідно ст.8 зазначеного Закону головний бухгалтер або особа, на яку покладено ведення бухгалтерського обліку організовує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій, забезпечує перевірку стану бухгалтерського обліку у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах підприємства.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави вважати, що акти звірки взаємних розрахунків не є первинними документами, проте в силу ст.ст. 33, 34 ГПК України є доказами, які в сукупності з іншими доказами можуть встановлювати юридичний факт наявність заборгованості відповідача.

Матеріалами справи стверджується, що відповідач вчиняв дії, які за своїм змістом спрямовані на визнання боргу, оскільки оформив та підписав акт звірки взаємних розрахунків станом на 06.10.2015 на суму 264 681,95 грн (а.с. 71), здійснив часткову оплату згідно договору № 392 від 23.10.2014 на суму 799000,00 грн. Також, на підставі проведеної перевірки Фінінспекції в Житомирській області № 06-04-09/094-з від 25.08.2015, було підписано сторонами скоригована довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2014 в сумі 264 681,95 грн (а.с. 49-50).

На підставі викладеного, заборгованість в сумі 264 681,95 грн підтверджена доказами та підлягає задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 3% річних за період з 01.01.2015 по 18.08.2016 в сумі 12952,06 грн та інфляційних втрат за період з січня 2015 по липень 2016 в сумі 109979,62 грн.

Статтею 625 ЦК України, передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки позивача щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат, господарський суд прийшов до висновку про їх задоволення в заявленій сумі.

Також, за порушення умов договору, позивачем за період з 11.02.2016 по 18.08.2016 нараховано пеню в сумі 49 508,54 грн.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно п. 7.1.1 договору, за порушення термінів оплати, оплати виконаних робіт замовник сплачує підряднику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Відповідно п. 7.1.1 договору, за порушення термінів оплати, оплати виконаних робіт замовник сплачує підряднику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки від суми неоплаченого платежу. НБУ за кожен день прострочки від суми неоплаченого платежу.

Відповідно абз. 3 п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Згідно п. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Так, відповідно умовам договору та ст. 232 ГК України, пеня мала бути нарахована за період з 01.01.2015 по 01.07.2015. Господарським судом здійснено перерахунок пені та враховуючи, що заявлений розмір пені не перевищує перерахований судом, пеня в сумі 49508,54 грн підлягала б задоволенню.

При цьому суд зазначає, що відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності щодо нарахованої пені.

Відповідно до частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України слив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29.05.2013 року № 10, за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Згідно із вимогами ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За умовами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Спеціальна позовна давність - в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п. 2.1 ст. 258 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ЦК України).

Судом встановлено, що акт приймання-передачі будівельних робіт № 1 підписаний сторонами 24.12.2014, відтак, як зазначалося вище, пеня мала бути нарахована за період з 01.01.2015 по 01.07.2015. Строк позовної давності щодо стягнення пені закінчився у періоди відповідно з 01.01.по 01.06.2016 включно. Однак, позивач звернувся до суду з позовом лише 19.08.2016 (а.с. 60), внаслідок чого пропустив строк позовної давності при відсутності будь-яких поважних причин для такого пропуску.

Разом з тим, відповідно до п. 2.3 Постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29 травня 2013 року №10, якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв'язку зі сплавом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

Відповідно приписів ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позивачем не було подано клопотання про відновлення строку позовної давності.

Відтак, господарський суд відмовляє у стягненні пені в сумі 49508,54 грн за спливом строку позовної давності.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як па підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ч.1 ст.43 ГПК України).

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню - з відповідача стягується на користь позивача 264681,95 грн боргу; 12952,05 грн 3% річних; 109979,62 грн інфляційних втрат. В решті позову відмовити.

Судові витрати покладаються на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. 33, 34, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Бердичівтеплоенерго" (13312, Житомирська область, м. Бердичів, вул. Шевченка, 23, код 32794899) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Арм-Електро" (11500, АДРЕСА_1, код 34738163):

- 264 681,95 грн боргу;

- 12 952,05 грн 3% річних;

- 109 979,62 грн інфляційних втрат;

- 5814,22 грн судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 21.10.16

Суддя Маріщенко Л.О.

Друк:: 1 - у справу.