ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"24" жовтня 2016 р. Справа № 926/2264/16

За позовом Вижницької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернівецькій області, м.Вижниця Чернівецької області

до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м.Сторожинець Чернівецької області

про відшкодування збитків в сумі 771330,00 грн.

за зустрічним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м.Сторожинець Чернівецької області

до Вижницької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернівецькій області, м.Вижниця Чернівецької області

про визнання угоди про безоплатне зберігання майна недійсною

Суддя Дутка В.В.

Представники сторін:

від позивача ОСОБА_2, довіреність від 20.04.2016р.

від відповідача ОСОБА_3, довіреність від 22.08.2016р.

СУТЬ СПОРУ: Вижницька обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Чернівецькій області звернулася до господарського суду Чернівецької області з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про відшкодування збитків в сумі 771330,00 грн.

Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем зобовязань по зберіганню безхазяйного майна, згідно угоди про безоплатне зберігання майна з ознаками безхазяйного, яке знаходиться на обліку в ДПІ у Сторожинецькому районі від 25.05.2015р. За недбале зберігання майна відповідачу завдано збитків в сумі 771330,00грн.

Ухвалою господарського суду Чернівецької області від 08.08.2016р. порушено провадження у справі із призначенням її до розгляду на 23.08.2016р.

Ухвалою від 23.08.2016р. у звязку з неявкою сторін у судове засідання розгляд справи відкладений на 22.09.2016р.

21.09.2016р. через канцелярію суду відповідач подав зустрічний позов про визнання угоди про безоплатне зберігання майна від 25.05.2015р. недійсною.

Зустрічний позов обґрунтовується тим, що відповідно до пункту 3 Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, майно, зазначене у пункті 1 Порядку зберігається органами у власних спеціально обладнаних приміщеннях або передається ними для зберігання іншим організаціям за договорами. Згідно з абз. 2 п. 3 Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним спирт етиловий, алкогольні напої та тютюнові вироби зберігаються у місцях зберігання, відомості про місцезнаходження яких внесені до Єдиного державного реєстру місць зберігання, а така продукція, що перебуває під митним контролем, у встановлених законом випадках може також зберігатися на складах митних органів. Отже, під час укладення спірної угоди, предметом якої є зберігання тютюнових виробів, на виконання вимог абз. 2 п. 3 Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, визначене в угоді від 25.05.2015р. місце зберігання за адресою м.Сторожинець, вул.Хотинська,7А, в обовязковому порядку повинно було бути зареєстрованим у Єдиному державному реєстрі місць зберігання. Однак, вищевказане приміщення не було зареєстроване у Єдиному державному реєстрі місць зберігання, а відтак угода буда укладена із порушенням норм законодавства.

Ухвалою від 22.09.2016р. прийнято зустрічний позов, розгляд справи відкладений на 10.10.2016р.

Відповідач у відзиві позов про стягнення збитків не визнає та просить відмовити у його задоволенні.

Позивач (за первісним позовом) у запереченнях від 05.10.2016р. просить відмовити у задоволенні зустрічного позову та задовольнити позов про стягнення збитків.

Ухвалою від 10.10.2016р. продовжено строк розгляду спору на 15 днів, відкладено розгляд справи на 24.10.2016р.

У судовому засіданні представник позивача подав суду копію заяви відповідача від 07.05.2012р. про внесення місць зберігання алкогольних напоїв (тютюнових виробів) до Єдиного державного реєстру, акт інвентаризації №1 від 28.04.2016р. При цьому, представник позивача просив задовольнити первісний позов та відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Представник відповідача просив задовольнити зустрічний позов і відмовити у задоволенні первісних позовних вимог.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд встановив таке.

Як вбачається з матеріалів справи, Державною податковою інспекцією у Сторожинецькому районі взято на облік безхазяйне майно тютюнові вироби у відповідності до Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1998р. №1340 (надалі - Порядок), що підтверджується актами опису та попередньої оцінки майна №10/2014 від 23.06.2014р., №1/2016 від 17.03.2016р., №3/2016 від 17.03.2016р.

25.05.2015р. між державною податковою інспекцією у Сторожинецькому районі (Замовник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Виконавець) укладена угода про безоплатне зберігання майна з ознаками безхазяйного, яке знаходиться на обліку в ДПІ у Сторожинецькому районі від 25.05.2015р. №1/2015.

За умовами п.1 Угоди, Замовник передає, а Виконавець приймає майно, що знаходиться на обліку першого, згідно акта опису і попередньої оцінки майна.

Відповідно до п.5.1. Угоди, з моменту прийому майна представником Виконавця, відповідальність за його цілісність і збереження несе Виконавець. У випадку недостачі або псування отриманого майна Виконавець сплачує до бюджету в 10 денний термін від дня подання вимоги Замовником суми вартості пошкодженого майна або майна, якого не вистачає, за сумами, зазначеними в акті опису і попередньої оцінки майна з ознаками безхазяйного.

Угода набуває чинності з моменту підписання Сторонами та припиняє дію після повного виконання Сторонами своїх обовязків. Термін дії угоди з 25.05.2015р. по 31.12.2015р.

Відповідно до ч.1.ст.936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.2015р. №892 ДПІ у Сторожинецькому районі Головного управління ДФС реорганізувано шляхом її приєднання до Вижницької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС.

05.05.2016р. Вижницькою обєднаною державною податковою інспекцією проведено інвентаризацію залишків безхазяйних тютюнових виробів та складено акти про недостачу 78868 пачок цигарок на суму 771330,00 гр.

Позивач просить стягнути з відповідача 771330,00 грн. збитків, завданих втратою (нестачі) речі у розмірі її вартості, згідно ст.950 ЦК України.

Відповідач за первісним позовом просить в зустрічному позові визнати недійсною Угоду №1/2015 про безоплатне зберігання майна з ознаками безхазяйного, яке знаходиться на обліку в ДПІ у Сторожинецькому районі від 25.05.2015р., оскільки угода укладена з грубим порушенням вимог ст.ст. 1, 15 Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та пункту 3 Порядку, а тому згідно приписів ч.1. ст.203, ст.215 ЦК України підлягає визнанню недійсною.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини. Однією з підстав виникнення господарського зобов'язання згідно ст. 174 Господарського кодексу України, є господарський договір.

Виходячи з умов Угоди, даний правочин за своєю правовою природою є договором зберігання.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до п.1 Порядку, його дія поширюється на: зокрема, майно, визнане безхазяйним відповідно до законодавства.

Згідно п.2 Порядку, облік, попередня оцінка, а також відповідальність за зберігання майна, зазначеного у пункті 1 цього Порядку, до передачі його для подальшого розпорядження відповідно до пункту 9 цього Порядку покладаються на органи (організації), що здійснили вилучення або зберігають його.

Майно, зазначене у пункті 1 цього Порядку, зберігається органами (організаціями) у власних (орендованих) спеціально обладнаних приміщеннях (на майданчиках) або передається ними для зберігання іншим організаціям за договорами.

Спирт етиловий, алкогольні напої та тютюнові вироби зберігаються у місцях зберігання, відомості про місцезнаходження яких внесені до Єдиного державного реєстру місць зберігання, а така продукція, що перебуває під митним контролем, у встановлених законом випадках може також зберігатися на складах митних органів (п.3. Порядку).

Судом встановлено, що Угода від 25.05.2015р. №1/2015 укладена між сторонами для зберігання майна у складському приміщенні за адресою м.Сторожинець, вул.Хотинська,7а, яке передано приватним підприємством Сторожинецький Лісторг в оренду фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 безоплатно під зберігання конфіскованих тютюнових виробів, які належать ДПІ у Сторожинецькому районі, згідно договору оренди №1 нежитлового приміщення від 21.05.2015р.

Вказане в Угоді місце зберігання тютюнових виробів внесено до Єдиного державного реєстру місць зберігання 11.05.2012р. за №3, що підтверджено Довідкою про внесення місця зберігання до Єдиного державного реєстру серії АП №214731 (а.с.56).

Таким чином, посилання позивача (за зустрічним позовом) на те, що місце зберігання тютюнових виробів в Угоді не зареєстроване у Єдиному державному реєстрі місць зберігання спростоване доказами у справі.

Доказів наявності фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання правочину недійсним на момент його вчинення позивач суду не надав.

Оскільки позивач (за зустрічним позовом) не довів обставини, з якими закон пов'язує можливість визнання спірного договору недійсним в судовому порядку, суд дійшов висновку про недоведеність та безпідставність зустрічних позовних вимог, в звязку з чим відмовляє в їх задоволенні.

Предметом первісного позову є вимога позивача про стягнення 771 330,00 грн. збитків, завданих відповідачем позивачу внаслідок не збереження безхазяйного майна - тютюнових виробів.

Як вбачається з акту приймання передавання безхазяйного майна на відповідальне зберігання від 10.08.2015р. представник ДПІ у Сторожинецькому районі передав, а представник відповідача ОСОБА_4 прийняла тютюнові вироби в кількості 21690 пачок на суму 147800,00 грн. Акт підписаний також фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1

Крім цього, у підтвердження доводів позивача про передачу решти тютюнових виробів на зберігання відповідачеві додані копії актів опису та попередньої оцінки безхазяйного майна №10/2014 від 23.06.2014р., №1/2016р. від 17 березня 2016р. (110108 пачок на суму 1101080,00 грн.), №3/2016 від 11 квітня 2016р. (68978 пачок на суму 692280,00 грн.). За цими актами, зазначено, що майно зберігається в складському приміщенні фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за адресою м.Сторожинець, вул.Хотинська, акти підписано довіреною особою ОСОБА_4

Судом встановлено, що акт №10/2014р. стосується передачі тютюнових виробів на зберігання ТОВ Рома і не підтверджує передачу майна відповідачеві, а тому не є належним доказом передачі тютюнових виробів на зберігання відповідачеві.

Акт №1/2016р. та акт №3/2016р. про опис, оцінку і передачу на зберігання майна складені та підписані у березні, квітні 2016р. представниками позивача і довіреною особою відповідача ОСОБА_4 та скріплені печаткою підприємця ОСОБА_1 Проте, докази у підтвердження повноважень довіреної особи відповідача ОСОБА_4 у матеріалах справи відсутні.

Таким чином, належних доказів передачі майна тютюнових виробів, крім 21690 пачок за актом приймання-передавання від 10.08.2015р., на відповідальне зберігання відповідачеві, згідно Угоди від 25.05.2015р., суду не подано.

При цьому, 28.04.2016р. складений акт інвентаризації №1 залишків безхазяйних тютюнових виробів на підставі наказу ДПІ у Сторожинецькому районі від 14.04.2016р. №41 та протоколу огляду місця події від 28.04.2016р. проведеного старшим слідчим Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області майором поліції ОСОБА_5 на підставі повідомлення ОСОБА_6 про вчинення крадіжки зі складу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 Робочою групою проведено інвентаризацію наявного майна переданого на відповідальне зберігання фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1, згідно актів описів і попередньої оцінки безхазяйного майна №1 від 17.03.2016р., №3 від 17.04.2016р., №10 від 23.06.2014р., та встановлено залишок тютюнових виробів, які зберігаються в складському приміщенні фізичної особи-підприємця в кількості 128855 пачок. Акт підписаний з однієї сторони представниками робочої групи, з іншої - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_4

Додані до матеріалів справи копії актів інвентаризації від 05.05.2016р., складені та підписані робочою комісією позивача без участі відповідача, визначають недостачу тютюнових виробів на складі відповідача в кількості 78868 пачок на сум 771330,00 грн.

11.05.2016р. позивач звернувся до відповідача з претензією відшкодувати суму 771330,00 грн. недостачі переданого на зберігання майна.

У відповіді від 24.05.2016р. на претензію відповідач вказав, що зміст угоди не визначає перелік безхазяйного майна, яке підлягає зберіганню, втім, як зясувалося, на зберігання згідно актів опису і попередньої оцінки майна, передавалися тютюнові вироби.

З аналізу наведених обставин справи та оцінюючи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про передачу позивачем на зберігання відповідачеві майна тютюнових виробів, згідно актів опису і попередньої оцінки майна №1/2016 від 17.03.2016р., №3/2016 від 11.04.2016р. та акту приймання-передавання від 10.08.2015р. на загальну суму 200776 пачок на суму 1 941 160,00 грн.

Відповідно до ст. 949 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.

Згідно ст. 950 Цивільного кодексу України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Професійний зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі, якщо не доведе, що це сталося внаслідок непереборної сили, або через такі властивості речі, про які зберігач, приймаючи її на зберігання, не знав і не міг знати, або внаслідок умислу чи грубої необережності поклажодавця. Зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі після закінчення строку зберігання лише за наявності його умислу або грубої необережності.

Стаття 614 Цивільного кодексу України передбачає особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Згідно ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Згідно ст. 22 Цивільного кодексу України, відповідно до якої виділяють дві групи збитків: реальна шкода та упущена вигода. Для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, необхідною є наявність протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання, наявність збитків, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, вина боржника.

Статтею 623 Цивільного кодексу України передбачено боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Відповідно ст. 951 Цивільного кодексу України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості, у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із частиною 1 статті 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивач не надав суду доказів щодо наявності повного складу цивільного правопорушення, як необхідної умови для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Так, згідно п.8.1. Угоди, сторони встановили, що вона набуває чинності з моменту її підписання Сторонами та припиняє дію після повного виконання Сторонами своїх обовязків.

Термін дії угоди з 25.05.2015р. по 31.12.2015р. (п.8.2. Угоди).

Доказів продовження дії Угоди після 31.12.2015р. суду не подано.

Згідно ст. 950 Цивільного кодексу України зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі після закінчення строку зберігання лише за наявності його умислу або грубої необережності.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 27.04.2016р. по 28.04.2016р. в м.Сторожинець по вул.Хотинській, 7 а, Чернівецької області, невстановлена особа умисно, таємно, шляхом зламу воріт орендованого складу, проникла та викрала коробки з цигарками, про що свідчить витяг з кримінального провадження №0000300.

З огляду на наведені обставини, у даному випадку відсутня втрата зберігачем майна, переданих на зберігання, а фактично відбулася їх крадіжка невідомою особою умисно, таємно та після закінчення строку збергіання.

Позивач не довів суду, що нестача тютюнових виробів після закінчення строку дії Угоди від 25.05.2015р. є наслідком умислу чи грубої необережності відповідача.

При вирішенні питання відшкодування завданих збитків необхідна визначальна складова, за якої неможливо притягнути суб'єкта господарських відносин до відповідальності, а саме протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок неналежного виконання зобов'язання за договором, тобто наявності прямого причинного-наслідкового зв'язку між неправомірними діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.

Позивачем не доведені обставини заподіяння збитків, наявності протиправної поведінки відповідача, причинного зв'язку між діями відповідача та понесеними збитками, а також не надано доказів на підтвердження неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором зберігання.

Крім цього, згідно підпункту 13 п.9., п.16 Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, тютюнові вироби підлягають знищенню, а відтак доводи позивача про наявність збитків не підтверджені документально.

Отже, через відсутність втрати (нестачі) майна переданого на зберігання, до відносин сторін не можуть бути застосовані норми законодавства щодо компенсації завданих збитків, зокрема, встановлені частинами першою, другою статті 950, пунктом 1 частини першої статті 951 Цивільного кодексу України.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем обґрунтованості позовних вимог про стягнення збитків, у звязку з чим відмовляє у задоволенні позову.

Судовий збір за приписами ст. 49 ГПК України у зв'язку з відмовою у первісному та зустрічному позовах покладається на позивачів за первісним та зустрічним позовами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1.Відмовити у задоволенні зустрічного позову.

2.Відмовити у задоволені первісного позову.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено і підписано 28.10.2016р.

Суддя В.В.Дутка