ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення апеляційної скарги

"26" жовтня 2016 р. Справа №922/3019/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Ільїн О.В., суддя Шепітько І.І.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «В-Транссервіс», м.Маріуполь, Донецька область, (вх.№2856Х/1-40) на ухвалу господарського суду Харківської області від 04.10.2016 року по справі №922/3019/16,

за позовом Приватного акціонерного товариства «Харківський коксовий завод», м.Харків,

до Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» в особі відділення «Харківське відділення №5 «АТ «Сбербанк» Росії», м.Харків,

про визнання недійсним договору застави,-

ВСТАНОВИЛА:

Приватне акціонерне товариство «Харківський коксовий завод» звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» в особі відділення «Харківське відділення №5 «АТ «Сбербанк Росії», в якій просило суд визнати недійсним договір застави №2 від 12.09.2012 року, укладений між Приватним акціонерним товариством «Харківський коксовий завод» (ідентифікаційний код 24481702) та Публічним акціонерним товариством «Дочірній банк Сбербанку Росії» (нове найменування Публічне акціонерне товариство «Сбербанк») (ідентифікаційний код 25959784), в частині забезпечення виконання недійсних зобовязань за:

- договором про відкриття кредитної лінії №30-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р., укладеним між Приватним акціонерним товариством «Термолайф» та Публічним акціонерним товариством «Дочірній банк Сбербанку Росії»;

- договором про відкриття кредитної лінії №26-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р., укладеним між Приватним акціонерним товариством «Харківський коксовий завод» та Публічним акціонерним товариством «Дочірній банк Сбербанку Росії» (нове найменування - Публічне акціонерне товариство «Сбербанк»);

- договором про відкриття кредитної лінії №28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р., укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Коксотрейд» та Публічним акціонерним товариством «Дочірній банк Сбербанку Росії».

Ухвалою господарського суду Харківської області від 09.09.2016 року зазначений позов прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Товариство з обмеженою відповідальністю «В-Транссервіс» в порядку, визначеному ст. 26 Господарського процесуального кодексу України в межах даної справи звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Харківський коксовий завод», в якій просить суд:

1) прийняти дану позовну заяву до розгляду та залучити Товариство з обмеженою відповідальністю «В-Транссервіс» в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору у справі №922/3019/16;

2) визнати протиправною бездіяльність Приватного акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» щодо невиконання умов форвардного контракту від 22.04.2016 року, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «В-Транссервіс»;

3) зобов'язати Приватне акціонерне товариство «Харківський коксовий завод» виконати взяті на себе зобов'язання відповідно до умов форвардного контракту від 22.04.2016 року, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «В-Транссервіс» в частині укладення договору купівлі-продажу майна.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.10.2016 року по справі №922/3019/16 (суддя Байбак О.І.) повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю «В-Транссервіс» позовну заяву без розгляду.

Товариство з обмеженою відповідальністю «В-Транссервіс» з вказаною ухвалою суду першої інстанції не погодилося та звернулося до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті ухвали норм процесуального права, просить скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 04.10.2016 року.

Перевіривши матеріали апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про її повернення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 93 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду протягом пяти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про поновлення цього строку або таке клопотання відхилено.

Перевіркою матеріалів апеляційної скарги встановлено, що апеляційну скаргу на ухвалу господарського суду Харківської області від 04.10.2016 року по справі №922/3019/16 подано 17.10.2016 року, що підтверджується штампом поштового відділення на конверті про направлення апеляційної скарги до суду, тобто після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про відновлення цього строку, що згідно п. 4 ч. 1 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України, є підставою для повернення апеляційної скарги заявникові.

Крім того, колегія суддів зазначає, що частиною 3 статті 94 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору і надсилання копії скарги іншій стороні у справі.

Відповідно до пункту 3 статті 97 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом в разі, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір».

Згідно положень ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з підпунктом 7 пункту 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір за подання до господарського суду апеляційної скарги на ухвалу суду становить 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Відповідно до п. 2.20, 2.21 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» чинним законодавством не встановлено якихось спеціальних вимог щодо оформлення платіжних документів, за якими перераховуються суми судового збору. Отже, таке перерахування здійснюється за загальними правилами згідно з вимогами Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» і відповідних нормативно-правових актів Національного банку України.

Платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором. Водночас відсутність таких відомостей не є підставою для повернення позовної заяви (заяви, скарги), оскільки суд самостійно перевіряє сплату позивачем (заявником, скаржником) належної суми судового збору.

Відповідні документи подаються до господарського суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені із застосуванням технічних засобів (фотокопії тощо), цих документів не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Крім того, колегія суддів звертає увагу заявника апеляційної скарги, що згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про судовий збір», суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

У той же час, заявником до матеріалів апеляційної скарги додано ксерокопію квитанції про сплату судового збору в розмірі 1378,00 грн. від 17.10.2016, яка не містить номеру. Перевіркою даних з ГУДКСУ у Дзержинському районі м. Харкова встановлено відсутність даних, що підтверджують зарахування судового збору, сплаченого ТОВ «В-Транссервіс» за подання апеляційної скарги по справі №922/3019/16. Крім того, надана скаржником квитанція не містить підпису платника та не завірена установою банка. До того ж, з доданої до апеляційної скарги квитанції б/н від 17.10.2016 на суму 1378,00 грн. не вбачається, за подання апеляційної скарги по якій справі та за оскарження якого процесуального документу вона сплачена.

Таким чином, враховуючи, що заявником на підтвердження сплати судового збору за подання апеляційної скарги у справі надано неналежну копію квитанції від 17.10.2016 року, що зокрема, підтверджується актом Харківського апеляційного господарського суду від 26.10.2016 року №13-44/225, господарський суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апелянтом в порушення вимог ст. 94 Господарського процесуального кодексу України не надано належних доказів щодо спалити судового збору в установленому законом порядку та розмірі.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожній особі право подати до суду будь-який позов, який стосується її прав і обовязків, та в подальшому оскаржувати будь-яке рішення суду у апеляційній та касаційні інстанції.

Однак, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З огляду на норми процесуального законодавства вбачається, що подання апеляційної скарги на рішення господарського суду має відбуватись з дотриманням певних умов. Зокрема, за приписами частини 3 статті 94 Господарського процесуального кодексу України до скарги додаються докази надсилання копії скарги іншій стороні у справі.

Тобто, вищезазначена стаття визначає обовязок скаржника належним чином проінформувати учасників судової справи про подання апеляційної скарги шляхом направлення на їх адресу копії апеляційної скарги з додатками.

Відповідно до постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року №7 «Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України» зі змінами та доповненнями, належним доказом надсилання копії апеляційної скарги і доданих до неї документів іншій стороні є розрахунковий документ встановленої форми, що підтверджує надання послуг поштового зв'язку (касовий чек, розрахункова квитанція, тощо) та реєстр поштових відправлень, поданий в оригіналі або в належній чином засвідченій копії, також може вважатися належним доказом надсилання іншій стороні копії скарги; таким доказом може бути й засвідчений належним чином витяг з відповідного реєстру.

Разом з тим, перевіркою матеріалів апеляційної скарги встановлено, що скаржником до апеляційної скарги не надано жодного доказу направлення копії апеляційної скарги та доданих до неї документів сторонам у справі: Приватному акціонерному товариству «Харківський коксовий завод» та Публічному акціонерному товариству «Сбербанк» в особі відділення «Харківське відділення №5 «АТ «Сбербанк Росії». При цьому, у додатку до апеляційної скарги відсутнє посилання про направлення копії апеляційної скарги та доданих до неї документів сторонам у справі.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 97 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо до скарги не додано доказів надсилання її копії іншій стороні (сторонам).

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ч. 2 ст. 94 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що апеляційна скарга підписується особою, яка подає скаргу або її представником.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що частинами 2, 3 статті 36 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Відповідно до п.5.27 Національного стандарту України Уніфікованої системи організаційно - розпорядчої документації «Вимоги до оформлювання документів» (ДСТУ 4163-2003), затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003р. №55, відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів «Згідно з оригіналом», назви, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляються нижче реквізиту.

При дослідженні матеріалів апеляційної скарги встановлено, що до апеляційної скарги у якості доказів наявності повноважень ОСОБА_1 на підписання апеляційної скарги від імені ТОВ «В-Транссервіс» надано фотокопію довіреності б/н від 10.06.2016 року, яка належним чином не засвідчена, а отже в розумінні ст. 36 Господарського процесуального кодексу України не є належним доказом якій б підтверджував право ОСОБА_1 на підписання апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга не приймається до розгляду і підлягає поверненню.

Керуючись ст. 86, ст. 94, 95, п.2, 3, 4 ч.1 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

УХВАЛИЛА:

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «В-Транссервіс» апеляційну скаргу та додані до неї документи, всього на 4 арк.

Головуючий суддя Хачатрян В.С.

Суддя Ільїн О.В.

Суддя Шепітько І.І.