РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2016Справа №910/16221/16

За позовомПриватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал страхування";
До 1) Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп";
2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Транском";
Простягнення 106 957,53 грн.
Суддя Мандриченко О.В.

Представники:

Від позивача:Капля А.С., представник за довіреністю від 07.06.2016 р.;
Від відповідача 1:не з'явився;
Від відповідача 2:Гайдук Ю.І., представник за довіреністю від 01.09.2016 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал страхування" звернулося до суду з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" і Товариства з обмеженою відповідальністю "Транском" 50 000,00 грн. та відповідно 56 957,53 грн. страхового відшкодування. Як вбачається з поданого до суду позову, позивач звернувся до відповідачів як страховик особи, автомобіль якої постраждав у дорожньо-транспортній пригоді, що сталася з вини водія транспортного засобу, власником якого є відповідач-2, і, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована відповідачем-1.

Провадження у справі за вказаними вимогами порушено ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/16221/16 від 06.09.2016, яку призначено до розгляду на 27.09.2016.

19.09.2016 до суду надійшли письмові відомості від Моторного (транспортного) страхового бюро України на виконання вимог ухвали від 06.09.2016, а також клопотання відповідача-2 про відмову у позові у зв'язку із спливом строку позовної давності.

Ухвалою від 21.09.2016 судом було відхилено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Транском" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні 27.09.2016 представник позивача надав суду додаткові документи у справі на виконання вимог ухвали про порушення провадження, представник відповідача-1 подав заяву про застосування строків позовної давності.

Після переходу до розгляду спору по суті суд ухвалив відкласти розгляд справи на 11.10.2016 у зв'язку з неявкою у засідання представника відповідача-2.

У судове засідання, призначене на 11.10.2016, відповідач-1 уповноваженого представника не направив, хоча був належним чином обізнаний про дату, час і місце розгляду справи.

Представник відповідача-2 подав відзив на позовну заяву.

Зважаючи на те, що правова позиція Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" по суті спору суду відома і була оголошена та підтримана уповноваженим представником відповідача-1 у судовому засіданні 27.09.2016, суд вважає за можливе провести розгляд справи з винесенням рішення по суті спору 11.10.2016.

Представник позивача заявлені вимоги підтримав і, обґрунтовуючи позов, зазначив, що 21.07.2013 сталася дорожньо-транспортна пригода з участю транспортних засобів Kіа, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 та Iveko, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5, внаслідок якої було пошкоджено, автомобіль Kia та його власниці - ОСОБА_4 завдано матеріальну шкоду.

Позивач як страховик виплатив власнику пошкодженого автомобіля Kia відповідно до умов укладеного з ним договору страхування від 18.07.2013 страхове відшкодування в розмірі 106 957,53 грн.

З підстав, встановлених у ст.ст. 35,36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та ст.ст. 993, 1191, 1194 Цивільного кодексу України, позивач в порядку регресу просив задовольнити позов, стягнувши з відповідача-1 на свою користь 50 000,00 грн. як з страховика, що застрахував цивільно-правову відповідальність водія, винного у настанні дорожньо-транспортної пригоди та з відповідача-2 стягнути 56 957,53 грн. як з власника автомобіля, водій якого визнаний винним у дорожньо-транспортній пригоді.

Відповідачі проти позову заперечували та просили відмовити у його задоволенні через пропуск позивачем строку позовної давності для заявлення таких позовних вимог, що підлягає відрахуванню з моменту настання дорожньо-транспортної пригоди.

Представник позивача надав пояснення, відповідно до яких вважає, що строк позовної давності ним не пропущено.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали копій документів, що знаходяться у матеріалах справи, заслухавши пояснення представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

21.07.2013 на дорозі Енергодар - Василівка - Бердянськ 180 км 850 м сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів Kіа Picanto, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_4, під керуванням останньої та Iveko 430С43, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Транском", внаслідок якої обидва автомобіля зазнали механічних пошкоджень (відомості про дорожньо-транспортну пригоду № 9234915 від 19.08.2013 та довідка Відділення ДАІ з обслуговування адміністративної території Приморського району та автомобільно-технічної інспекції в матеріалах справи).

Автомобіль Kіа Picanto, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 був застрахований позивачем за договором добровільного страхування наземного транспорту від 18.07.2013 № 2008/13-Т/ЗП1.

21.07.2013 ОСОБА_4 звернулася до позивача з заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу.

Відповідно до звіту про оцінку автомобіля Kіа Picanto, складеного 07.08.2013 сертифікованим суб'єктом оціночної діяльності - Українським експертним центром "Експерт -Сервіс Авто" № 213, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля внаслідок його пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді складає 125 861,47 грн.

02.09.2013 позивачем складено страховий акт № 2008/13-Т/Зп1з, якого слідує, що Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал страхування" вирішено виплатити страхове відшкодування в сумі 106 387,53 грн., яке перераховуватиметься на користь ОСОБА_4

Позивач, керуючись умовами договору від 18.07.2013 № 2008/13-Т/ЗП1, страховим актом від 02.09.2013 № 2008/13-Т/Зп1з, здійснив виплату страхового відшкодування в сумі 106 387,53 грн., перерахувавши кошти ОСОБА_4 (платіжне доручення від 05.09.2013 № 18222 в матеріалах справи).

За твердженнями позивача, винною у порушенні правил дорожнього руху, що призвели до дорожньо-транспортної пригоди та пошкодження автомобілів особою є ОСОБА_5, який керував автомобілем Iveko, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Транском", перебуваючи у трудових відносинах з цією юридичною особою і цивільно-правова відповідальність якого як водія названого транспортного засобу була застрахована Приватним акціонерним товариством "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп".

Оскільки цивільно-правова відповідальність особи, яка керувала належним Товариству з обмеженою відповідальністю "Транском" автомобілем Iveko" перебувала під страховим захистом Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" в момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, позивач звернувся до суду з цим позовом, посилаючись, при цьому, як на приписи ст. 993 і ст. 27 Закону України "Про страхування", так і на положення ст.ст. 1191, 1194 Цивільного кодексу України.

Твердження позивача про наявність між відповідачами договірних відносин з обов'язкового страхування цивільної відповідальності підтверджуються наявними у справі доказами, отриманими судом від Моторного (транспортного) страхового бюро України та не заперечуються відповідачами.

Відповідачі проти позову заперечують та просять відмовити у його задоволенні зважаючи на пропуск позивачем строків позовної давності.

Вивчивши правові позиції сторін, суд вважає за належне відмовити позивачеві у задоволенні позову, зважаючи на наступне.

Згідно з ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, хімічних радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 256 Цивільного кодексу України передбачено, що особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу протягом строку позовної давності.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Виходячи з положень ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно з п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника третьою особою.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом.

Виходячи з приписів ст. 993 Цивільного кодексу та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 262 Цивільного кодексу України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Отже, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги сплаченого страхового відшкодування до заподіювача і строк такої вимоги починає спливати з моменту заподіяння шкоди.

У зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача із залишком строку позовної давності.

Таким чином, у спірному зобов'язанні відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відтак, перебіг строку позовної давності починається з моменту виникнення страхового випадку (у даному разі дорожньо-транспортної пригоди).

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 25.12.2013, прийнятої з питань неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме: ч. 6 ст. 261 та ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України. А також у постанові від 23.03.2016 № 6-2598цс15.

Відповідно до ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Таким чином, потерпіла особа отримала право на відшкодування завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди шкоди в момент нанесення збитків, тобто з 21.07.2013.

Отже, правовідносини що виникли між потерпілою особою та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Арсенал страхування", а також Товариством з обмеженою відповідальністю "Транском" підпадають під регулювання ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України, тому, посилання позивача на ст. 1191 Цивільного кодексу України (регрес) суд визнає безпідставними, оскільки спеціальною нормою, що регулює дані правовідносини, є саме ст. 993 Цивільного кодексу України (аналогічна їй за змістом ст. 27 Закону України "Про страхування").

Відтак, перебіг строку позовної давності повинен обчислюватися від дати початку перебігу строку позовної давності основного зобов'язання - з моменту нанесення шкоди, тобто з 21.07.2013.

Трирічний строк позовної давності сплив 21.07.2016.

З даним позовом позивач звернувся до суду 02.09.2016, про що свідчить відбиток штемпелю суду на позовній заяві.

Частиною 4 ст. 267 Цивільного кодексу України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом враховано, що згідно з ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Клопотання про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності позивачем заявлено не було.

Відмова у задоволенні позову внаслідок спливу позовної давності позбавляє заінтересовану особу можливості здійснити своє матеріальне право примусово. Проте не заперечує добровільного виконання боржником свого цивільного обов'язку.

Враховуючи викладене, у зв'язку зі спливом строку позовної давності, господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на позивача.

Відмовляючи у задоволенні позову у зв'язку з пропуском строків позовної давності, суд зауважує, що позивач, звертаючись до суду не подав належних і допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_5 у порушенні правил дорожнього руху, що призвели до дорожньо-транспортної пригоди, і, відповідно, до нанесення збитків ОСОБА_4. Приєднані ним документи свідчать про повернення судом адміністративних матеріалів щодо ОСОБА_5 до ВДАІ Приморського РВ ГУМВС України в Запорізькій області для призначення та проведення експертного авто-технічного дослідження.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 32-34, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя О.В. Мандриченко
Дата складання рішення 20.10.2016 р.