РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2016Справа №923/886/16

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Дісплей-Плюс»
до третя особа,Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2
провизнання поруки припиненою

Суддя Андреїшина І.О.

Представники сторін:

Від позивача: Швець Г.В. за довіреністю № С 15-35 від 13.01.2015

Від відповідача: Костюк К.О. за довіреністю № 419/16 від 07.07.2016

Від третьої особи: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Дісплей-Плюс» до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», в якому просив суд визнати припиненою поруку за договором поруки № б/н від 31.03.2008, з наступними змінами внесеними додатковою угодою про внесення змін № 1 від 30.05.2011, укладеною між Публічне акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дісплей-Плюс» в особі директора ОСОБА_2, що був укладений з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 010/04-02/2127 від 31.03.2008, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дісплей-Плюс» та Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль».

Ухвалою Господарського суду Херсонської області 18.08.2016 у складі судді Соловйова К.В. порушено провадження у справі та направлено матеріали справи за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.08.2016 р. дану позовну заяву у справі № 910/886/16 прийнято та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 21.09.2016, зобов'язано сторін надати певні документи.

Через відділ діловодства Господарського суду міста Києва 16.09.2016 від відповідача та 19.09.2016 від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду, які залучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 21.09.2016 представники сторін повідомили, що наразі не можуть надати суду оригінали документів, для огляду в судовому засіданні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва 21.09.2016 оголошено перерву в судовому засіданні до 05.10.2016, для витребування у сторін оригіналів документів.

У судовому засіданні 05.10.2016 представник відповідача надав суду оригінали документів для огляду в судовому засіданні, заперечив проти позову, надав відзив. Свої заперечення мотивував тим, що, на його думку, правовідносини із зазначеної поруки, після набрання чинності рішенням суду про стягнення солідарно з позичальника та поручителя відповідної заборгованості за кредитним договором, припинилися і виникли зобов'язання з виконання позивачем рішення суду.

Позивач уповноважених представників до судового засідання 05.10.2016 не направив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, вимог ухвали суду не виконав.

Ухвалою Господарського суду міста Києва 05.10.2016 відкладено розгляд справи до 19.10.2016, у зв'язку з залученням до участі у даній справі третю особу.

У судовому засіданні 19.10.2016 представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні 19.10.2016 заперечив проти позову, з підстав, які наведені у відзиві на позовну заяву.

Третя особа уповноважених представника не направила, про призначення судового засідання була повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила, вимог ухвали суду не виконала.

Враховуючи, що матеріали справи містять докази належного повідомлення сторін про час і місце судового засідання та про наслідки ненадання ними витребуваних судом документів, то за таких обставин суд приходить до висновку про можливість розгляду справи на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними матеріалами без участі представника третьої особи.

У судовому засіданні 19.10.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Дослідивши подані матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до договору поруки № б/н від 31.03.2008 (далі - договір поруки) Товариство з обмеженою відповідальністю «Дісплей-Плюс» (поручитель) взяло на себе зобов'язання перед Відкритим акціонерним товариством «Райффазен Банк Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», (кредитор) відповідати за невиконання ОСОБА_2 (позичальник) усіх його зобов'язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору № 010/04-02/2127 від 31.03.2008 (далі - кредитний договір), укладеного між кредитором та позичальником.

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дісплей-Плюс», як поручителя та ОСОБА_2, як позичальника, про стягнення достроково та солідарно заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Комсомольського районного суду міста Херсона від 30.04.2014 у справі № 667/1645/14-ц позов було задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Дісплей-Плюс» достроково та солідарно заборгованість за кредитним договором № 010/04-02/2127 від 31.03.2008 з додатковими угодами до нього №1 від 08.01.2009, № 010/04-02/2127/2 від 04.06.2010, №010/04-02/2127/3 від 30.05.2011, № 010/04-02/2127/4 від 26.03.2012 та № 010/04-02/2127/5 від 17.04.2013, в сумі 34 094,52 долари США, що еквівалентно 321 405,63 грн., у тому числі: заборгованості по кредиту - 31 767,24 долари США, що еквівалентно 299 466,59 грн., заборгованість по відсоткам - 2 125,12 доларів США, що еквівалентно 20 033,29 грн., по пені за несвоєчасне повернення кредиту - 973,33 грн., по пені за несвоєчасну сплату відсотків - 932,41 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області 10.07.2014 у справі № 667/1645/14-ц апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, заочне рішення Комсомольського районного суду міста Херсона від 30.04.2014 залишено без змін.

За нормою частини третьої статті 35 Господарського процесуального кодексу України усі вищенаведені, встановлені чинним рішенням Господарського суду Херсонської області від 30.04.2014 у справі обставини, - не підлягають доказуванню у господарській справі, провадження у якій має бути відкрито за цим позовом.

Умовами пунктів 1.1. 1.5.1, 1.9.1, 2.3.1 та 4.1.1 вищевказаного кредитного договору № 010/04-02/2127 від 31.03.2008, встановлено, що відповідальність третьої особи, як позичальника, з невиконання або неналежне (несвоєчасне) виконання його зобов'язань за цим договором та встановлено право відповідача, як позикодавця, вимагати дострокового виконання зобов'язання в цілому у випадку невиконання або неналежного виконання третьою особою його зобов'язань за цими договорами.

Конкретні дати (терміни) фактичного виконання ОСОБА_2 його зобов'язань за вказаним кредитним договором були вказані Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» у виконаному ним письмовому розрахунку заборгованості позичальника ОСОБА_2 перед Херсонською ОД АТ «Райффайзен Банк Аваль» по кредитному договору № 010/04- 02/2127 від 31.03.2008 станом на 19.06.2014, який саме був підставою розгляду Комсомольським районним судом м. Херсона 30.04.2014 цивільної справи за позовом цього ж Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» до ОСОБА_2 та до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дісплей- Плюс» (копія в матеріалах справи).

Цим належним письмовим доказом підтверджується той факт, що прострочення платежів третьою особою ОСОБА_2 на користь відповідача (тобто невиконання договірних зобов'язань за кредитним договором) почалося з 01 червня 2012 року.

Тож саме « 01 червня 2012 року» за умовами пунктів 1.1, 1.5.1, 1.9.1, 2.3.1 та 4.1.1 вище вказаного кредитного договору № 010/04-02/2126 від 31.03.2008 є моментом порушення позичальником строку виконання зобов'язання, а також є днем настання строку виконання основного зобов'язання позичальником ОСОБА_2 перед Публічним акціонерним товарством «Райффайзен Банк Аваль» за цим договором.

Оскільки укладенням 30 травня 2011 року додаткової угоди №1 до договору поруки сторони цього договору змінили його умови, встановивши дію поруки до повного виконання зобов'язань за кредитним договором та встановивши, що відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов'язань у повному обсязі, то, враховуючи наведені правові позиції Верховного Суду України, позивач вважає, що встановлений частиною четвертою статті 559 ЦК України 6-ти місячний строк пред'явлення Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» вимоги до позивача мають обчислюватися з дня настання строку виконання основного зобов'язання позичальником ОСОБА_2 перед Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» за вказаним кредитним договором № 010/04-02/2127 від 31.03.2008, тобто з 01 червня 2012 року.

Позивач вважає, що Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» мало би звернутися до суду з вимогою про стягнення з Товариства з обмежувальною відповідальністю «Дісплей-Плюс», як з поручителя позичальника ОСОБА_2, заборгованості останнього за кредитним договором № 010/04-02/2127 від 31.03.2008 протягом шести місяців, починаючи з червня 2012 року, тобто до 01 грудня 2012 року, проте не звернулося.

За таких обставин Товариство з обмеженою відповідальністю «Дісплей-Плюс» звернулося з позовом до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в якому просив суд визнати поруку припиненою за договором поруки № б/н від 31.03.2008 з наступними змінами, внесеними додатковою угодою про внесення змін № 1 від 30.05.2011, укладеною між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Дісплей-Плюс», в особі директора ОСОБА_2, що був укладений з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 010/04-02/2127 від 31.03.2008, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дісплей-Плюс» та Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль».

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до п. 7.2. договору поруки (в редакції додаткової угоди №2 від 26.03.2012 до договору поруки) сторони узгодили, що цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання забезпечених зобов'язань за кредитним договором та зобов'язань поручителя за договором поруки.

Згідно з п. 6.9. договору поруки ( в редакції додаткової угоди №2 від 26.03.2012 до договору поруки) до всіх правовідносин, пов'язаних з укладенням та виконанням договору поруки, застосовується строк позовної давності тривалістю у п'ять років.

Відповідно п.2.2. договору поруки, у випадку невиконання боржником боргових зобов'язань перед банком за кредитним договором, банк має право будь-яку кількість разів звернутися до поручителя з вимогою про виконання боргових зобов'язань в повному обсязі чи в частині.

Відповідачем було надано у судовому засіданні відзив на позовну заяву, в якому він обґрунтував обсяг відповідальності поручителя, зазначивши, що за виконання зобов'язань відповідальність Товариства з обмеженою відповідальністю «Дісплей-Плюс» за кредитним договором не збільшилась порівняно з обсягом відповідальності, на яку він погодився при укладенні договору поруки. Також, свої заперечення мотивував тим, що, на його думку, правовідносини із зазначеної поруки після набрання чинності рішенням суду про стягнення солідарно з позичальника та поручителя відповідної заборгованості за кредитним договором припинилися і виникли зобов'язання з виконання позивачем рішення суду.

Таким чином, внаслідок порушення ОСОБА_2 свого зобов'язання за кредитним договором, у Товариства з обмеженою відповідальністю «Дісплей-Плюс» за договором поруки виник обов'язок солідарного виконати з позичальником обов'язок останього. Оскільки позивачем не було виконано цей обов'язок у добровільному порядку, то банком було реалізовано в судовому порядку своє право на стягнення солідарно з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, у межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Згідно зі статтею 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

У статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (надалі - Європейського суду) та Європейської комісії з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду в справі "СОВТРАНСАВТО-ХОЛДИНГ" проти України (заява № 48553/99) від 25.07.2002 зазначено, що суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 § 1, повинне тлумачитися в світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлене під сумнів ("Брумареску проти Румунії").

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до рішення Європейського суду у справі "Агрокомплекс проти України" (заява № 23465/03) від 06.10.2011 існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов'язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для "законного сподівання" на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи у значенні статті 1 Першого протоколу (див. серед інших рішень, рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, та інші справи, зазначені в ній). Більше того, скасування такого рішення після того, як воно набуло статусу остаточного та не підлягало оскарженню, є втручанням в право заявника на мирне володіння своїм майном (див. рішення у справі Brumгrescu v. Romania від 28.10.1999).

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право мирного володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (справа "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява № 40450/04), рішення від 15.10.2009).

Виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як невід'ємну складову судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу (перше рішення стосовно Росії: "Бурдов проти Росії". Комюніке Секретаря Суду 07.05.2002; рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997 тощо).

Як зазначалося вище, 30.04.2014 задовольнив позов банку та стягнув з ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Дісплей-Плюс» достроково та солідарно заборгованість за кредитним договором № 010/04-02/2127 від 31.03.2008 станом на 26.02.2014 в сумі 34 094,52 дол. США, що еквівалентно 321 405, 63 грн. згідно з ухвали Апеляційного суду Херсонської області від 10.07.2014 судове рішення від 30.04.2014 набрало чинності. Вказане судове рішення не виконано, а тому виконавчі документи знаходяться на виконанні в виконавчий службі.

Відповідно до статті 14 Цивільного кодексу України судові рішення є обов'язковими для виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 4 прім 5 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на всій території України рішень, ухвал, постанов. Рішення і постанови господарських судів приймаються іменем України. невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарського суду тягне відповідальність, встановлену ГПК України та іншим законам України.

Статтею 115 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Як вбачається із змісту рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 30.04.2014 року та ухвали Апеляційного суду Херсонської області від 10.07.2014, суди перевірили факт направлення банком позичальнику та поручителю претензії-вимоги. При цьому, представник позичальника та Товариство з обмеженою відповідальністю «Дісплей-Плюс» (відповідач) - Швець Г.В. приймав участь в судових засіданнях але з підстав припинення поруки та не своєчасного подання до суду позову не заперечував проти заявлених позовних вимог.

Після набрання рішення суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступника не можуть оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини, а тому, оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили, задоволені вимоги кредитора до поручителя, підстав для застосування положень частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України немає.

Таке твердження підтверджується правовою позицією, яка встановлена Верховним Судом України в постанові від 06.07.2016 у справі № 6-1199цс16.

Заявлена позивачем вимога про визнання припиненими зобов'язання поруки фактично зводиться до намагання уникнути виконання заочного рішення Комсомольського районного суду міста Херсона від 30.04.2014 у справі № 667/1645/14-ц, яка визначила обсяг його обов'язків за договором поруки, та намагання її переглянути у спосіб не передбачений чинним законодавством, що є втручанням у право банку на мирне володіння майном, що є порушенням першого пункту статті 1 Першого протоколу, а також вищевказаних норм щодо обов'язковості виконання судового рішення.

За таких обставин, суд не знаходить підстав для задоволення даного позову.

Судовий збір відповідно до статті 49 ГПК України покладається на позивача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21.10.2016

СуддяАндреїшина І.О.