РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2016Справа №910/17059/16

За позовомДочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України" "Торговий дім "Укрхлібпродукти"
до Товариства з обмеженою відповідальністю СДК СЕРВІС"
простягнення 732 278,18 грн.
суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача ОСОБА_1 представник за довіреністю № 6-10/01 від 12.09.16
від відповідача не зявились

У судовому засіданні 19.10.2016, в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України" "Торговий дім "Укрхлібпродукти" до Товариства з обмеженою відповідальністю СДК СЕРВІС" про стягнення 732 278,18 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 17.05.2016 між сторонами було укладено договір поставки № 1705/2016, на підставі якого позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 1 234 389,32 грн., що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними. За доводами позивача, відповідач не в повній мірі виконав свої зобовязання за договором, а саме, не здійснив повну оплату наданих послуг, у звязку з чим у останнього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 542 437,78 грн. Крім того, за неналежне виконання зобовязань позивачем нарахована пеня у розмірі 151 869,76 грн. та штраф у розмірі 37 970,64 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.09.2016 порушено провадження у справі № 910/17059/16 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні 05.10.2016.

У судове засідання, призначене на 05.10.2016, зявився представник позивача, який на виконання вимог ухвали про порушення провадження у справі надав через канцелярію суду документи, що були долучені до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.10.2016 розгляд справи у звязку з неявкою представника відповідача було відкладено на 19.01.2016.

У судове засідання, призначене на 19.10.2016, зявився представник позивача, який підтримав позовні вимоги та надав пояснення по суті спору, відповідно до яких просив задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання явку уповноваженого представника повторно не забезпечив, про поважні причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду не виконав, обґрунтованих клопотань щодо своєї неявки не направляв, хоча про час і місце судових засідань був повідомлений належним чином, оскільки ухвала суду направлялась на адресу відповідача, що вказана в позовній заяві та у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців м. Київ, вул. Полтавська, буд. 9-11.

При цьому, судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до вимог ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами. Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про достатність матеріалів справи для її розгляду по суті за відсутності представника відповідача та його відзиву на позовну заяву.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представника позивача, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

17 травня 2016 року між Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України" "Торговий дім "Укрхлібпродукти" (далі позивач, постачальник) та Товариства з обмеженою відповідальністю СДК СЕРВІС" (далі відповідач, покупець) було укладено Договір поставки продукції № 1705/2016 (далі договір).

24 травня 2016 року до зазначеного договору була підписана додаткова угода № 1, що стосується змін в банківських реквізитах покупця.

Відповідно до п.1.1 договору постачальник зобовязався передати у власність покупця борошно пшеничне (далі- товар) в строки, обумовлені договором, а покупець зобовязався прийняти та оплатити товар відповідно до умов договору та специфікації до нього.

Згідно з п. 5.2 договору товар за договором постачається партіями в строки, вказані в специфікації до договору. Форма специфікації узгоджується сторонами договору і визначена у додатку № 1 до договору.

Загальна вартість даного договору становить суму вартостей всіх поставлених партій товару протягом строку дії цього договору, але в будь-якому випадку не може перевищувати 12 000 000,00 грн. в т.ч. ПДВ. (п. 3.1. договору).

Відповідно до п. 4.1.1. договору покупець зобовязався своєчасно та в повному обсязі оплатити товар відповідно до умов договору.

Пунктами 5.1. та 6.1. договору передбачено, що порядок оплати та строк поставки товару кожної окремої партії товару вказується в специфікації до договору.

Відповідно до п. 7.1 договору встановлено, що в разі невиконання або неналежного виконання своїх зобовязань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством та договором.

Аналіз умов укладеного між сторонами договору № 1705/2016 від 17.05.2016 свідчать про те, що за своєю правовою природою вказаний договір є договором поставки, а тому саме він та відповідні положення статей параграфів 1, 3 глави 54 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та параграфа 1 глави 30 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначають права та обов'язки сторін зі здійснення передбаченої договором поставки товару та її оплати.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частиною 2 ст. 712 ЦК України також передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

У відповідності до норм частини 1 та частини 2 статті 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Як встановлено судом, на виконання умов укладеного договору поставки № 1705/2016 від 17.05.2016 позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 1 234 389, 32 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними:

- № 51 від 17.05.2016 на суму 97 555,09 грн.,

- № 52від 17.05.2016 на суму 101 135,094 грн.,

- № 53 від 18.05.2016 на суму 80 550,07 грн.,

- № 54 від 23.05.2016 на суму 66 230,06 грн.,

- № 55 від 23.05.2016 на суму 58 175,05 грн..,

- № 62 від 24.05.2016 на суму 101 420,09 грн.,

- № 63 від 25.05.2016 на суму 101 420,09 грн.,

- № 65 від 26.05.2016 на суму 108 335,10 грн.,

- № 66 від 27.05.2016 на суму 101 420,09 грн.,

- № 67 від 27.05.2016 на суму 14 752,01 грн.,

- № 69 від 31.05.2016 на суму 76 500,00 грн.,

- № 70 від 01.06.2016 на суму 97 501,58 грн.,

- № 71 від 01.06.2016 на суму 4 335,00 грн.,

- № 72 від 08.06.2016 на суму 110 439,91 грн.

- № 75 від 11.06.2016 на суму 114 620,09 грн.

Зазначені видаткові накладні виписані на підставі специфікацій, крім накладних № № 70, 71, та 75, які виписані безпосередньо на підставі договору поставки, підписані представниками сторін та скріпленими відтисками печаток сторін, а тому приймаються судом у якості належних доказів по справі, що підтверджують факт поставки позивачем товару на вказану суму та прийняття цього товару відповідачем без зауважень по кількості та якості.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання, в силу ст. 525 ЦК України, не допускається.

Згідно частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, враховуючи специфікації до договору та дати отримання товару за видатковими накладними строк виконання відповідачем обов'язку щодо оплати за поставлений товар станом на момент вирішення спору настав.

Втім, як стверджує позивач, відповідач всупереч умовам договору порушив зобов'язання щодо своєчасної та повної оплати поставленого товару, оплативши отриманий товар частково на суму 691 951,54 грн. Таким чином, основна сума заборгованості за договором поставки становить 542 437,78 грн.

Водночас судом враховано, що 16.08.2016 позивачем було направлено на адресу відповідача претензію вих. № 3-10/01, яка була отримана останнім 17.08.2016 та додатково лист від 29.08.2016 № 4-10/01 з метою уточнення суми заборгованості.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обовязку з оплати отриманого товару за договором поставки № 1705/2016 від 17.05.2016 та факту наявності заборгованості у розмірі 542 437, грн 78 коп., вимоги позивача про стягнення з відповідача основної суми заборгованості підлягають задоволенню у розмірі 542 437 грн 78 коп.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобовязань за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 151 869,76 грн. пені та штрафу в розмірі 37 970,64 грн.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Нормами статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 7.3. договору передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати товару згідно умов даного договору, покупець сплачує постачальнику на вимогу останнього пеню у розмірі 0,3 % загальної вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості товару за даним договором.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція відображена у постановах Верховного Суду України від 09.04.2012 р. № 3-88гс11, від 28.02.2011 у справі № 23/225 та від 27.04.2012 у справі №06/5026/1052/2011, та є обовязковою відповідно до приписів ст. 111-28 ГПК України.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для застосування відповідальності (стягнення неустойки (штраф та пеня)) відповідно до умов пунктів 7.3 договору та захисту майнових прав та інтересів позивача, відповідно до норм статей 536 та 625 Цивільного кодексу України.

Судом враховано викладене у пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань, а саме те, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Судом перевірено розрахунки позивача, що містяться в додатках до позовної заяви, та встановлено їх правильність та відповідність вимогам умов договору та чинного законодавства.

З огляду на вищенаведене та доведення факту несвоєчасності виконання грошового зобовязання за договором поставки № 1705/2016 від 17.05.2016, вимоги позивача про стягнення з відповідача 151 869,76 грн. пені та 37 970,64 грн. штрафу підлягають задоволенню у повному обсязі за обґрунтованими розрахунками позивача.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю СДК СЕРВІС" (01135, м. Київ, вул. Полтавська, буд. 9-11, ідентифікаційний код 37147198) на користь Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України" "Торговий дім "Укрхлібпродукти" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 1, ідентифікаційний код 32159125) 542 437 (пятсот сорок дві тисячі чотириста тридцять сім) грн. 78 коп. - основного боргу, 151 869 (сто пятдесят одну тисячу вісімсот шістдесят девять) грн. 76 коп. - пені, 37 970 (тридцять сім тисяч девятсот сімдесят) грн. 64 коп. - штрафу та 10 984 (десять тисяч девятсот вісімдесят чотири) грн. 17 коп. - судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 24.10.2016

Суддя Пукшин Л.Г.