донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

19.10.2016 справа № 908/1358/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючогоОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю представників сторін:
від позивача:не з'явився,
від відповідача: не з'явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуМіського комунального підприємства "Основаніє", м. Запоріжжя,
на рішення Господарського суду Запорізької області
від21.06.2016
по справі №908/1358/16 (суддя Мірошниченко М. В.)
за позовомМіське комунальне підприємство "Основаніє", м. Запоріжжя,
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Ай-Ті Софт", м. Запоріжжя,
простягнення 1 151, 50 грн.

Міське комунальне підприємство «Основаніє» (далі МКП «Основаніє», Замовник), м. Запоріжжя, звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ай-Ті Софт» (далі ТОВ «Ай-Ті Софт», Виконавець), м. Запоріжжя, про стягнення безпідставно набутих коштів у сумі 1 515, 50 грн.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 21.06.2016 у справі № 908/1358/16 у задоволенні позову МКП «Основаніє» відмовлено. Рішення мотивоване недоведеністю та безпідставністю позовних вимог.

Позивач, не погодившись з прийнятим рішенням, звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 21.06.2016 у справі № 908/1358/16 та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Апелянт посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм як матеріального, так і процесуального права. Зокрема, заявник апеляційної скарги вважає, що місцевий господарський суд неправильно застосував положення статті 1212 ЦК України, у звязку з чим дійшов необґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог.

В апеляційній скарзі наведені також інші доводи, які на думку заявника апеляційної скарги є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу не вбачає підстав для її задоволення та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Представники позивача та відповідача у судове засідання не з'явились, хоча про час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд справи за їх відсутності.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до статті 101 ГПК України та на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм як матеріального, так і процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В :

Між МКП «Основаніє» та ТОВ «Міські комунальні мережі», назва якого у подальшому була змінена на ТОВ «Ай-Ті Софт», 30.04.2013 було укладено Договір про надання доступу № 1/1.2-2013 (далі Договір), за умовами якого Виконавець бере на себе зобовязання впровадити програмний комплекс Замовнику з наданням необхідної частини скомпільованої версії Програмного комплексу «Розрахунок комунальних платежів, м. Запоріжжя, 2013», за допомогою якої здійснюється актуалізація відомостей, необхідних для обліку комунальних платежів населення (споживачів) у м. Запоріжжя, що надаються Замовником, шляхом забезпечення онлайн-сервісу з доступу до інтерфейсу програмного комплексу «Основаніє», надаючи для роботи облікові записи (акаунти) уповноваженим (відповідальним) працівникам Замовника, а також забезпечує зберігання на власних носіях відомостей Замовника, що використовуються програмним комплексом «Розрахунок комунальних платежів, м. Запоріжжя, 2013», а Замовник здійснює роботу з введення у вікна інтерфейсу «Основаніє» актуальних відомостей, зазначених у додатку № 1 до цього Договору (а. с. 8-9).

Згідно з пунктом 4.3.1 Договору Замовник зобовязується забезпечити своєчасну та повну оплату Виконавцю за надані послуги за цим Договором, а Виконавець, у свою чергу, на підставі пункту 4.2.2 Договору має право вимагати здійснення такої оплати.

Термін дії Договору становить 20 років (пункт 7.5 Договору).

У Додатку № 2 до Договору сторони визначили, що вартість послуг Виконавця за кожен місяць за Договором становить 0,5% від грошових коштів, фактично сплачених за звітний місяць населенням (споживачами) за надані Замовником комунальні послуги (а. с. 11).

У подальшому сторони уклали Додаткову угоду від 09.08.2013 до Договору, відповідно до якої пункт 7.5 Договору викладено у такій редакції: «Договір діє до 31.08.2015» (а. с. 13).

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Ай-Ті Софт» належним чином та у повному обсязі були надані, а МКП «Основаніє» прийняті послуги за спірним Договором на підставі Актів приймання-здачі наданих послуг: № 1 від 31.05.2013 на суму 83 525, 18 грн. (а. с. 16), № 2 від 30.06.2013 на суму 77 483, 86 грн. (а. с. 16, зворот), № 3 від 31.07.2013 на суму 92 104, 30 грн. (а. с. 17) та № 4 від 31.08.2013 на суму 88 386, 11 грн. (а. с. 17, зворот).

Надані послуги були оплачені МКП «Основаніє» у повному обсязі за платіжними дорученнями: № 2881 від 10.06.2013 на суму 83 525, 18 грн. (а. с. 14), № 3435 від 10.07.2013 на суму 77 483, 86 грн. (а. с. 14, зворот), № 4382 від 09.08.2013 на суму 92 104, 30 грн. (а. с. 15) та № 5311 від 12.09.2013 на суму 88 386, 11 грн. (а. с. 15, зворот). У графі «призначення платежу» цих платіжних доручень зазначено: «Оплата за послуги зг.дог.№ 1/1.2-2013 від 30.04.2013р. Без ПДВ».

За результатами ревізії фінансово-господарської діяльності МКП «Основаніє» за період з 1 по 31 травня 2015 року Державною фінансовою інспекцією в Запорізькій області було складено Акт № 06-21/9 від 22.09.2015, з якого вбачається, що у порушення пункту 3.1 Договору № 1/1.2-2013 від 30.04.2013 вартість послуг у травні серпні 2013 року завищена на суму 1 515, 50 грн., внаслідок чого позивач зазнав збитків (а. с. 20-25).

За таких обставин листом від 17.12.2015 № 16232/01 МКП «Основаніє» направило на адресу ТОВ «Ай-Ті Софт» вимогу про повернення грошових коштів у сумі безпідставно завищеного розміру оплати за надані послуги 1 515, 50 грн. (а. с. 48)

Оскільки зазначена вимога була залишена ТОВ «Ай-Ті Софт» без відповіді, МКП «Основаніє» звернулось до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 1 515, 50 грн.

Вивчивши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що рішення місцевого господарського суду є законним і обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін, виходячи з такого.

Апеляційний господарський суд, оцінивши зміст укладеного між сторонами Договору, дійшов висновку, що останній за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання норм глави 63 ЦК України.

У період з травня по серпень 2013 року сторони належним чином виконували зобовязання за цим Договором, що підтверджується Актами прийняття-здачі наданих послуг та платіжними дорученнями, належним чином засвідчені копії яких містяться у матеріалах справи (а. с. 14-17).

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Обєктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України обєктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обовязків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобовязанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604-607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Як свідчить аналіз матеріалів справи, відповідач набув майно за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, тобто в якості виконання зобовязання за Договором № 1/1.2-2013 від 30.04.2013, укладеним між сторонами.

За таких обставин, ураховуючи, що доказів визнання укладеного правочинну недійсним або його розірвання не надано, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність посилань позивача на те, що оспорювана сума вважається отриманою відповідачем безпідставно у розумінні статті 1212 ЦК України.

Отже, правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не статтею 1212 ЦК України, на яку посилався позивач як на підставу позовних вимог.

Таким чином, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно грошові кошти.

Така правова позиція викладена й у постанові Верховного Суду України № 6-88цс13 від 02.10.2013, яка відповідно до статті 11128 ГПК України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Крім того, в якості підстави для задоволення позовних вимог МКП «Основаніє» посилається на приписи статті 906 ЦК України, відповідно до якої збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість наведених доводів позивача, виходячи з такого.

Згідно зі статтею 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Підставою для настання господарсько-правової відповідальності, передбаченої статтею 224 ГК України, є правопорушення, що включає в себе сукупність таких елементів: протиправна поведінка особи, яка заподіяла збитки; наявність шкоди (збитки); причинний звязок між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вина. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення, за загальним правилом, виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Оскільки позивачем не доведено наявність протиправних дій ТОВ «Ай-Ті Софт» та їх причинного звязку зі шкодою, яку зазнало МКП «Основаніє», то заявлена позивачем до стягнення сума 1 515, 50 грн. не є збитками у розумінні статті 224 ГК України.

Матеріали справи також не містять доказів порушення відповідачем зобовязань за Договором, а тому спірна сума не підлягає стягненню з відповідача на підставі статті 906 ЦК України як збитки, завдані Виконавцем за договором про надання послуг.

В обґрунтування своїх доводів з приводу того, що вартість наданих відповідачем послуг є завищеною на спірну суму, позивач послався на Акт ревізії державної фінансової інспекції в Запорізькій області № 06-21/9 від 22.09.2015, який правомірно не взято господарським судом до уваги як підставу для стягнення з відповідача 1 515, 50 грн., виходячи з такого.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» основними завданнями органу є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообовязкового державного соціального страхування, бюджетних установах і субєктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, за діяльністю субєктів господарської діяльності незалежно від форми власності тощо.

Згідно зі статтею 4 зазначеного Закону інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23.04.2011 № 499/2011, передбачено, що Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, зокрема, вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає стягнення, санкції до осіб, винних у порушенні законодавства; передає правоохоронним органам матеріали ревізій у разі встановлення порушень законодавства, що передбачають кримінальну відповідальність або містять ознаки корупційних діянь; інформує правоохоронні органи про факти інших виявлених порушень законодавства (пункт 4 Положення).

Таким чином, акт ревізії лише фіксує порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась, та може бути підставою для вжиття Державною фінансовою інспекцією відповідних заходів реагування, однак не може змінювати та частково або повністю припиняти договірні правовідносини сторін.

З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що результати ревізії не є підставою для стягнення з відповідача 1 515, 50 грн. в якості збитків.

Оскільки позивачем не наведено належних підстав та не надано відповідних доказів для задоволення позовних вимог про стягнення з ТОВ «Ай-Ті Софт» суми 1 515, 50 грн., колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у позові.

Щодо інших доводів і заперечень, наведених в апеляційній скарзі, то колегія суддів до уваги їх не бере, оскільки вони не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга МКП «Основаніє» задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Запорізької області від 21.06.2016 у справі № 908/1358/16 підлягає залишенню без змін як законне та обґрунтоване з наведених вище підстав.

Відповідно до статті 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 102, 103, 105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Міського комунального підприємства «Основаніє», м. Запоріжжя, на рішення Господарського суду Запорізької області від 21.06.2016 у справі № 908/1358/16 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 21.06.2016 у справі № 908/1358/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.А. Скакун

Судді: В.М. Татенко

ОСОБА_3