КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"24" жовтня 2016 р. Справа №911/254/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Верховця А.А.

ОСОБА_1

розглянувши матеріали апеляційної скарги Іноземного підприємства „ОСОБА_2 Україна на ухвалу господарського суду Київської області від 27.09.2016 року

у справі № 911/254/16 (суддя Наріжний С.Ю.)

за заявою Приватного акціонерного товариства „АЛЬБА УКРАЇНА

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Київської області від 27.09.2016 року у справі № 911/254/16, серед іншого, відхилено заяву ІП „ОСОБА_2 Україна про визнання кредиторських вимог у сумі 1 449 809,22 грн.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду ІП „ОСОБА_2 Україна звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати її у вказаній частині та прийняти нове рішення, яким визнати грошові вимоги ІП „ОСОБА_2 Україна до ПрАТ „АЛЬБА УКРАЇНА у розмірі 1 449 809,22 грн., з яких 547 008,00 грн. вимоги четвертої черги, 902 801,22 грн. шостої черги та 2576,00 грн. першої черги.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану апеляційну скаргу у справі № 911/254/16 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Остапенка О.М., суддів: Верховця А.А., Сотнікова С.В.

Розглянувши апеляційну скаргу ІП „ОСОБА_2 Україна, апеляційний суд дійшов висновку, що вона не може бути прийнята до розгляду і має бути повернута скаржнику з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-1 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

Відповідно до вимог статті 93 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом пяти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

У випадках, коли останній день строку припадає на неробочий день, днем закінчення строку вважається перший наступний за ним робочий день.

Таким чином останнім днем подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Київської області від 27.09.2016 року є 03.10.2016 року.

Проте, скаржником апеляційну скаргу на ухвалу господарського суду Київської області від 27.09.2016 року було подано 07.10.2016 року, що підтверджується відтиском штемпелю відділення поштового звязку на конверті, тобто з пропущенням процесуального пятиденного строку на її оскарження, передбаченого частиною 1 статті 93 ГПК України.

Як вбачається із апеляційної скарги, скаржник ні в прохальній частині скарги, ні окремо від неї не заявляв клопотання про відновлення пропущеного строку для подання апеляційної скарги на зазначену ухвалу суду першої інстанції. Натомість в тексті своєї скарги апелянт зазначає про те, що оскаржувану ухвалу суду першої інстанції отримано представником скаржника 03.10.2016 року, а відтак вважає дану апеляційну скаргу такою, що подана з дотриманням процесуальних строків, передбачених ст. 93 ГПК України.

Натомість, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що нормами ст.93 ГПК України чітко встановлено, що перебіг строку на апеляційне оскарження ухвали місцевого господарського суду розпочинається з дня її оголошення судом.

Отримання скаржником ухвали місцевого господарського суду в останній день строку на звернення з апеляційною скаргою або після закінчення вказаного строку не впливає на момент вступу ухвали в законну силу та на встановлений порядок її апеляційного оскарження, а може бути лише поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження такої ухвали, а відтак не позбавляє апелянта необхідності дотримуватись вимог ГПК України щодо подання апеляційної скарги із обґрунтованою заявою (клопотанням) про відновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення у разі його пропуску із зазначенням обставин, які зумовили пропуск цього строку.

Визначений законодавцем строк подання апеляційної скарги є процесуальним строком, який може бути відновлений відповідно до статті 53 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання апеляційною інстанцією поважності причин такого пропуску. Водночас, законодавець визначив, що вирішення питання про відновлення пропущеного процесуального строку можливе лише за наявності відповідного клопотання скаржника.

За наведених обставин у апеляційної інстанції відсутні правові підстави для відновлення пропущеного процесуального строку на подання апеляційної скарги за власною ініціативою.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 97 ГПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про поновлення цього строку або таке клопотання відхилено.

Крім того, згідно із частиною 3 статті 94 ГПК України до скарги додаються докази надсилання копії скарги іншій стороні у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 Господарського процесуального кодексу України особа, яка подає апеляційну скаргу, надсилає іншій стороні у справі копію цієї скарги і доданих до неї документів, які у сторони відсутні.

За приписами ст.1 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом сторони у справі про банкрутство - кредитори (представник комітету кредиторів), боржник (банкрут); учасники у справі про банкрутство - сторони, забезпечені кредитори, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор), власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) суб'єкта підприємницької діяльності - боржника, а також у випадках, передбачених цим Законом, інші особи, які беруть участь у провадженні у справі про банкрутство.

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 26 названого Закону під час проведення процедур банкрутства інтереси всіх кредиторів представляє комітет кредиторів, утворений відповідно до цього Закону.

Як вбачається з матеріалів апеляційної скарги, скаржником до неї додано докази її направлення розпоряднику майна боржника арбітражному керуючому ОСОБА_3 та боржнику - ПрАТ „АЛЬБА УКРАЇНА.

Проте, в порушення вимог ст.ст. 94 та 95 ГПК України скаржником не додано доказів надсилання копії скарги та доданих до неї документів кредиторам по справі, вимоги яких визнані ухвалою попереднього засідання суду першої інстанції та включені до реєстру вимог кредиторів боржника, або комітету кредиторів боржника у разі його створення, а відтак в силу п. 2 ч. 1 статті 97 ГПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 94 ГПК України до скарги додаються докази сплати судового збору.

Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору від 22.05.2015 року № 484-VIII, який набрав чинності з 01.09.2015 року, статтю 4 Закону України „Про судовий збір, яка передбачає ставки судового збору, викладено в новій редакції.

Так, підпунктами 8-10 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону визначено перелік заяв у справі про банкрутство, за подання яких справляється судовий збір, а саме: заяви про затвердження плану санації боржника до порушення провадження у справі про банкрутство; заяви про порушення провадження у справі про банкрутство; заяви кредиторів, які звертаються з грошовими вимогами до боржника після оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство, а також після повідомлення про визнання боржника банкрутом; заяви про визнання правочинів (договорів) недійсними та спростування майнових дій боржника в межах провадження у справі про банкрутство; заяви про розірвання мирової угоди, укладеної у справі про банкрутство або визнання її недійсною.

Ставки судового збору з апеляційних і касаційних скарг, що подаються на судове рішення, винесених у справі про банкрутство за наслідками розгляду вказаних заяв і скарг, встановлено підпунктами 4 і 5 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону, а саме: за подання апеляційних скарг 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні заяви і скарги; за подання касаційної скарги 120 відсотків, що підлягала сплаті при поданні заяви і скарги. (Інформаційний лист Вищого господарського суду України від 25.11.2015 року № 01-06/2093/15 „Про деякі питання практики застосування Закону України „Про судовий збір (зі змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 22.05.2015 року № 484-VIII).

Скаржником в апеляційному порядку оскаржується ухвала господарського суду Київської області від 27.09.2016 року, яка прийнята в тому числі за наслідками розгляду заяви ІП „ОСОБА_2 Україна з грошовими вимогами до боржника, за яку кредитором було сплачено судовий збір у розмірі 2 756,00 грн. відповідно до платіжного № 696 від 30.08.2016 року, а відтак за подання даної апеляційної скарги апелянтом мало бути сплачено судовий збір у розмірі 3 031,60 грн. (110% від 2 мінімальних розмірів заробітної плати за подання заяви з грошовими вимогами до боржника).

Проте, з додатків до апеляційної скарги, а саме, платіжного доручення № 3 від 07.10.2016 року вбачається, що скаржником за подання даної апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 2 833,60 грн., тобто у меншому розмірі, ніж передбачено чинним законодавством України.

Таким чином, в силу п. 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України, апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Згідно з ч. 4 ст. 97 ГПК України після усунення обставин, зазначених у пунктах 1, 2 і 3 частини першої цієї статті, апеляційна скарга може бути подано повторно.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 53, 86, 93, 94, 95, пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 97 та 106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Іноземного підприємства „ОСОБА_2 Україна на ухвалу господарського суду Київської області від 27.09.2016 року у справі № 911/254/16 з доданими до неї документами повернути скаржнику без розгляду по суті.

2. Матеріали справи № 911/254/16 повернути до господарського суду Київської області.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді А.А. Верховець

ОСОБА_1