РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2016Справа №910/13431/16

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/13431/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Інкомрайс»;

до Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації

про стягнення 348 040,76 грн.

Представники сторін:

від позивача: Сайко Ю.В., довіреність б/н від 15.07.2016р.;

від відповідача: не з'явився.

обставини справи:

До Господарського суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Інкомрайс» (надалі - позивач) з позовом до Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (надалі - відповідач) про стягнення 348 040,76 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору № 135 на закупівлю товарів за державні кошти код 27.51.2 за ДКПП ДК 016-2010 - прилади електричні побутові, інші, н.в.і.у. (плита електрична, типу ПЕ-6Ш, 6-ти комфорочна, з нержавіючої сталі, з духовою шафою, 380В; плита електрична, типу ПЕ-4Ш, 4-х комфорочна, з нержавіючої сталі, з духовою шафою, 380В) від 24.12.2013р., у визначений строк не розрахувався за поставлений товар, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 199 158,00 грн., за прострочення сплати якої позивачем нараховані інфляційні втрати в сумі 135 427,42 грн. та 3% річних - 13 455,34 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.07.2016р. порушено провадження у справі №910/13431/16 та розгляд справи призначено на 18.08.2016р.

16.08.2016р. через загальний відділ господарського суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивоване неможливістю представника позивача з'явитись у судове засідання.

Присутній у судовому засіданні 18.08.2016р. представник відповідача не заперечував щодо відкладення розгляду справи.

Крім того, сторони не виконали вимоги ухвали суду від 25.07.2016р. та не подали витребувані докази.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.08.2016р. розгляд справи відкладено на 15.09.2016р., у зв'язку з неявкою в судове засідання представника позивача та неподанням витребуваних судом доказів по справі.

15.09.2016р. через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшло клопотання про припинення провадження у справі, у зв'язку з відсутністю предмету спору, оскільки товар поставлений за Договором № 135 від 24.12.2013р., був повернутий позивачу 27.12.2013р.

Присутній у судовому засіданні 15.09.2016р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі та заперечив щодо задоволення клопотання відповідача про припинення провадження у справі.

Представник відповідача в засіданні суду наполягав на задоволенні клопотання та припиненні провадження у справі.

Крім того, представник відповідача подав клопотання про продовження строку вирішення спору на п'ятнадцять днів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.09.2016р. суд продовжив строк вирішення спору та відклав розгляд справи на 06.10.2016р., у зв'язку з неподанням витребуваних доказів та необхідністю витребування нових доказів у справі.

05.10.2016р. через відділ діловодства суду від представника позивача надійшли заперечення щодо клопотання відповідача про припинення провадження у справі.

Присутній у судовому засіданні 06.10.2016р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві, та заперечив проти припинення провадження у справі, посилаючись на те, що поставлений за договором товар повертався позивачу не у відповідності до договору поставки, а на виконання укладеного між сторонами Договору відповідального зберігання № 10-2013 від 27.12.2013р.

Представник відповідача в засіданні суду подав відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає про те, що перевіркою Державної фінансової інспекції в місті Києві від 26.05.2015р. № 031-30/868 кредиторська заборгованість Управління освіти по договору не підтверджена. При цьому, факт відсутності поставки за вказанами в позовній заяві накладними також спростовується відсутністю довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей у особи, підпис якої стоїть у видаткових накладних. Крім того, договір поставки та договір зберігання, на який посилається позивач у своїх запереченнях, не є взаємнопов'язаними. Отже, з огляду на наявність зворотної накладної від 27.12.2013р. провадження у справі підлягає припиненню.

За результатом дослідження поданих представниками сторін поясненнями та доказів, суд дійшов висновку про відкладення розгляду справи, у зв'язку з необхідністю витребування нових доказів у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.2016р. суд відклав розгляд справи на 20.10.2016р.

19.10.2016р. через відділ діловодства суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення та докази по справі.

20.10.2016р. через відділ діловодства суду від відповідача надійшли клопотання про відкладення розгляду справи та клопотання про здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до приписів ч. 7 ст. 81-1 ГПК України, клопотання представника відповідача про здійснення технічної фіксації судового засідання було задоволено судом і надалі здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів.

Присутній у судовому засіданні 20.10.2016р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та заперечив проти відкладення розгляду справи.

Розглянувши клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, суд відмовив у його задоволенні з огляду на наступне.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011р., у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Також, господарським судом враховано, що відповідач до клопотання про відкладення розгляду справи не надав доказів, які підтверджують неможливість явки в судове засідання його повноважного представника.

Крім того, заперечення представника відповідача по суті заявлених позовних вимог були викладені суду у попередніх судових засіданнях.

Отже, у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для винесення рішення по суті без участі представника відповідача.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в засіданні суду була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

24.12.2013р. між позивачем (за договором - постачальник) та відповідачем (за договором - покупець) було укладено Договір № 135 на закупівлю товарів за державні кошти код 27.51.2 за ДКПП ДК 016-2010 - прилади електричні побутові, інші, н.в.і.у. (плитьа електрична, типу ПЕ-6Ш, 6-ти комфорочна, з нержавіючої сталі, з духовою шафою, 380В; плита електрична, типу ПЕ-4Ш, 4-х комфорочна, з нержавіючої сталі, з духовою шафою, 380В) з додатками (далі - Договір № 135 від 24.12.2013р.).

Відповідно до п. 1.1. договору, постачальник зобов'язується у грудні 2013 році поставити замовнику товар: код 27.51.2 за ДКПП ДК 016-2010 - прилади електричні побутові, інші, н.в.і.у. (плитьа електрична, типу ПЕ-6Ш, 6-ти комфорочна, з нержавіючої сталі, з духовою шафою, 380В; плита електрична, типу ПЕ-4Ш, 4-х комфорочна, з нержавіючої сталі, з духовою шафою, 380В), а замовник - прийняти і оплатити товар.

Згідно п. 1.4. договору, найменування, номенклатура, асортимент товару визначається в специфікації (Додаток 1), що є невід'ємною частиною договору.

Додатком № 1 між сторонами було підписано і скріплено печатками Специфікацію до Договору.

Обсяги закупівлі товарів, що постачається відповідно до цього договору, можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків (п. 1.5. договору).

Умовами п. 4.2. договору передбачено, що оплата здійснюється на умовах відтермінування платежу за поставлений товар на строк до 90 календарних днів, після пред'явлення постачальником рахунку на оплату товару та видаткової накладної, підписаної уповноваженою особою замовника.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання умов договору та згідно з видатковою накладною № 57 від 27.12.2013р., яка підписана та скіплена печаткою зі сторони відповідача, передав останньому товар на загальну суму 199 158,00 грн.

В судовому засіданні 15.09.2016р. представник позивача надав суду для огляду оригінали договору та видаткової накладної.

27.12.2013р. позивач листом за вих. № 421 від 27.12.2013р. надіслав на адресу відповідача рахунок № 35 для оплати поставленого товару, а також копію видаткової накладної № 57 від 27.12.2013р., що підтверджується описом вкладення у цінний лист, доданих до матеріалів справи.

Проте, відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань поставлений товар не оплатив.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позиваем на день розгляду справи, яка виникла внаслідок порушення умов Договору № 135 від 24.12.2013р. становить 199 158,00 грн.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

На час розгляду спору у господарському суді відповідачем належними та допустимими доказами, в розумінні ст.ст. 33, 34 ГПК України, не спростовано факт отримання від позивача за Договором № 135 від 24.12.2013р. товару на загальну суму 199 158,00 грн.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому, суд відзначає, що відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з п. 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-06/928/2012 від 17.07.2012р. зазначено, що підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема статті 9 названого Закону та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

У п. 1 Оглядового листа Вищого господарського суду України № 06/767/2013 від 29.04.2013р. "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначено, що факт отримання товару відповідачем і видаткові накладні, надані позивачем на підтвердження своїх вимог, є самостійними підставами для виникнення обов'язку у відповідача здійснити розрахунки за отриманий товар.

Тобто, з наведеного вбачається, що накладна, підписана представниками обох сторін та скріплена їх печатками є належним підтвердженням вчинення господарської операції.

Твердження відповідача про відсутність довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей у осіб, які приймали товар, не є належним спростуванням факту поставки продукції та не нівелює доказової сили видаткової накладної. Аналогічну позицію наведено у постанові від 22.11.13. Вищого господарського суду України по справі № 22/84.

Надана відповідачем зворотна накладна від покупця № б/н від 27.12.2013р. не приймається судом до уваги, як належний доказ, оскільки видана не на підставі Договору № 135 від 27.12.2013р. та не підписана і не скріплена підписом і печаткою відповідача. При цьому, в зазначеній накладній відсутні прізвище та посада представника позивача, який отримував товар.

Крім того, суд також критично оцінює дату складання зазначеної накладної, яка в оригіналі зазначена за допомогою олівця та збігається з датою поставки товару за договором.

Також, не звільняє від обов'язку щодо оплати поставленого у 2013 році товару відсутність на даний час у відповідача оригіналів документів та бюджетного фінансування, оскільки такі обставини не входять до переліку обставин, за якими може бути звільнено від відповідальності за невиконання зобов'язань, наведених у ст. 617 ЦК України.

Таким чином, виходячи з сукупності зібраних по справі доказів, суд дійшов висновку, що позивачем на виконання умов Договору № 135 від 24.12.2013р. поставлено товар, а відповідачем його прийнято та не оплачено на суму 199 158,00 грн.

Оскільки під час розгляду справи відповідач не надав доказів оплати поставленого за договором товару, позовна вимога про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 199 158,00 грн. є обґрунтованою, документально підтвердженою, а відтак підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, а 3% річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов'язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними від неустойки способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов'язань, а не штрафною санкцією.

Таким чином, оскільки вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних ґрунтуються на законі, а відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання, тому позовні вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрат, нарахованих за період з квітня 2014 року по травень 2016 року підлягають задоволенню за розрахунком позивача в сумі 135 427,42 грн., який є арифметично вірним, та 3% річних за період з 01.04.2014р. по 30.06.2016р. у сумі 13 447,31 грн, згідно розрахунку суду, оскільки під час розрахунку 3% річних позивачем не було враховано, що в 2016 році 366 днів.

Таким чином, виходячи з вищевикладених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (02105, м. Київ, пр. Миру, 6-а; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Інкомрайс» (юридична адреса: 73025, м. Херсон, вул. Михайлівська, 18; фактична адреса: 02192, м. Київ, вул. Миропільська, 19; ) 199 158,00 грн. - боргу, 135 427 грн. 42 коп. - інфляційних втрат, 13 447 грн. 31 коп. - 3% річних, 5220 грн. 49 коп. - витрат по сплаті судового збору. Видати наказ.

3. В іншій частині позовних вимог в позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 25.10.2016р.

Суддя А.І. Привалов