ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2016 р. Справа № 922/1109/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Гребенюк Н.В., суддя Хачатрян В.С.

при секретарі Євтушенко Є.В.

за участю ДВС ОСОБА_1 (довіреність №20-22/626 від 30.12.2015 року),

та представників сторін:

позивача не зявився,

відповідача- Артюх Ю.В. (довіреність від 24.03.2016 року),

розглянувши апеляційну скаргу відповідача (вх.№2631Х/1-38) на ухвалу господарського суду Харківської області від 22.09.2016 року, винесену за результатами розгляду скарги Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" на постанову відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі №922/1109/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5", с. Подвірки

про стягнення 25 324 517,71 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство "Харківська ТЕЦ-5" звернулось до суду зі скаргою, в якій просить суд визнати недійсною постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 від 21.03.2016р. у виконавчому провадженні № 48618878 про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" 2 194 566,23 грн. виконавчого збору.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22.09.2016 року у справі №922/1109/15 (суддя Лавренюк Т.А.) у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відмовлено.

Відповідач із вказаною ухвалою місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить цю ухвалу скасувати та визнати недійсною постанову державного виконавця про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" 2 194 566,23 грн. виконавчого збору.

Державна виконавча служба Міністерства юстиції України відзив на апеляційну скаргу не надала, однак в судовому засіданні 20.10.2016 року її представник просив суд відмовити у задоволенні скарги відповідача та зазначав, що оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору винесена державним виконавцем в межах повноважень та у спосіб, визначений Законом України "Про виконавче провадження", а тому правові підстави для її скасування відсутні.

В судове засідання 20.10.2016 року позивач не зявився, відзив на апеляційну скаргу не надав, хоча належним чином повідомлявся про час та місце судового засідання, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Враховуючи, що позивач належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, колегія суддів вважає можливим розглядати справу за його відсутності за наявними в ній матеріалами, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника відповідача та Державної виконавчої служби України, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Рішенням господарського суду Харківської області від 24.03.2015 р., залишеним постановою Харківського апеляційного господарського суду від 25.05.2015р. без змін, частково задоволено позов ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - 15774156,44 грн. основного боргу, 621177,19 грн. 3% річних, 5487181,49 грн. збитків від інфляції, 63147,27 грн. судового збору. В задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 3341383,38 грн., 3% річних в розмірі 1094,58 грн. та збитків від інфляції в розмірі 99524,64 грн. відмовлено (а.с.97,132 т.1).

На виконання вказаного рішення, господарським судом Харківської області 10.06.2015 року видано наказ (а.с.141 т.1).

03.09.2015 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №48618878 з примусового виконання наказу господарського суду Харківської області від 10.06.2015 р. (а.с.114 т.3).

В пункті 2 даної постанови боржникові запропоновано самостійно виконати вимоги виконавчого документа в 7-денний строк з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Вказана постанова надіслана стягувачу та боржнику 04.09.2015 року супровідним листом №22236-0-33-15/15/76 (а.с.29 т.4).

08.09.2015 р. державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, а також постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с.34,37 т.4).

01.10.2015 р. постановою про перевірку виконавчого провадження № 48618878 постанову про арешт коштів боржника від 08.09.2015р. та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08.09.2015р., винесені під час виконання наказу господарського суду Харківської області від 10.06.2015р. № 922/1109/15 скасовано, зобов'язано головного державного виконавця Рагімову А.Н. вчинити дії по виконанню даного виконавчого провадження з дотриманням вимог Закону України "Про виконавче провадження" (а.с.46 т.4).

21.03.2016 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено оскаржувану постанову про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" виконавчого збору в розмірі 2 194 566,23 грн. (а.с.49 т.4).

Вказана постанова обґрунтована тим, що боржником в самостійному порядку, в семиденний строк, рішення суду не виконано.

22.03.2016р. ухвалою господарського суду Харківської області у справі № 922/1109/15, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 25.04.2016р. та постановою Вищого господарського суду України від 02.08.2016р., розстрочено виконання рішення суду від 24.03.2015р. за позовом Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" до Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" на загальну суму 21945662,39 грн. (з урахуванням витрат по сплаті судового збору) на три роки рівними частинами згідно графіку (а.с.28 ,81, 174 т.3).

01.04.2016 р. боржник повідомив відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про перерахування 31.03.2016р. грошових коштів на користь стягувача в розмірі 609 601,73 грн., згідно з графіком розстрочки судового рішення, встановленим ухвалою господарського суду Харківської області від 22.03.2016р. у справі № 922/1109/15 та в підтвердження надав платіжне доручення № 424 від 31.03.2016р. на вказану суму (а.с.51,52 т.4).

Відповідач звернувся до суду із скаргою на постанову державного виконавця від 21.03.2016 року про стягнення виконавчого збору, в якій зазначив, що боржником постанову про відкриття виконавчого провадження було отримано лише 14.09.2015р., у зв'язку з чим останній був фактично позбавлений можливості виконати судове рішення самостійно у строки, визначені виконавчою службою у даній постанові. Вказані обставини, як зазначає скаржник, були встановлені в постанові про перевірку виконавчого провадження від 01.10.2015 року та слугували підставою для скасування постанов про арешт коштів та майна боржника від 08.09.2015 року. Таким чином, на думку відповідача, державний виконавець повинен був відкласти виконавчі дії з метою встановлення боржнику нового строку для добровільного виконання наказу від 10.06.2015 року у справі №922/1109/15. Відповідач вважає, що вказана бездіяльність в подальшому призвела до незаконного винесення постанови від 21.03.2016р. про стягнення виконавчого збору.

Крім того, у скарзі відповідач зазначає, що на момент винесення оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору, існувало зведене виконавче провадження у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Харківській області, а отже, головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 повинна була, відповідно до п.п.3.8.4, 3.8.7, п.3.8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, звернутись до департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України для вирішення питання щодо подальшого виконання виконавчих документів, які знаходяться в двох різних органах державної виконавчої служби.

Також, скаржник посилається на ухвалу господарського суду Харківської області від 22.03.2016р., відповідно до якої судом затверджено графік розстрочення виконання судового рішення, у звязку з чим, на думку відповідача, рішення суду від 24.03.2015р. по справі № 922/1109/15 повинно виконуватись з урахуванням затвердженого судом графіку розстрочення. Відповідач вважає, що ним не було допущено прострочення погашення заборгованості згідно із затвердженим судом графіком, що також свідчить про відсутність підстав для стягнення з боржника на даний час виконавчого збору за несвоєчасне виконання виконавчого документу.

Аналогічні доводи містяться в апеляційній скарзі відповідача.

Під час розгляду скарги в суді першої інстанції Державна виконавча служба Міністерства юстиції України надала заперечення на скаргу відповідача, в яких зазначила, зокрема, що постанова про стягнення виконавчого збору винесена державним виконавцем 21.03.2016 року, а часткова сплата на користь стягувача була здійснена 31.03.2016 року, тобто через 10 днів після винесення оскаржуваної постанови, про що свідчить повідомлення боржника від 01.04.2016 року. Таким чином, як зазначає Державна виконавча служба, оскаржувана постанова винесена у відповідності до вимог чинного законодавства України, зокрема, ст.28 ЗУ «Про виконавче провадження». Крім того, в запереченнях на скаргу зазначено, що до обовязків державного виконавця не входить перевірка виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню, оскільки обовязок щодо повідомлення державного виконавця про повне або часткове виконання рішення частиною 5 ст.12 ЗУ «Про виконавче провадження» покладено на сторони виконавчого провадження.

Відзив на апеляційну скаргу Державна виконавча служба суду не надала.

Колегія суддів приймає до уваги наступне.

Згідно приписів ч. 1 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом (ч. 2 ст. 11 Закону).

Гарантії прав громадян і юридичних осіб у виконавчому провадженні забезпечені статтею 6 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до ч. 1 якої державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до статті 25 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Згідно з ч. 1 статті 27 вказаного Закону, у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення, державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження", у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню ... Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Як свідчать матеріали справи, 03.09.2015 року відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №48618878 з примусового виконання наказу господарського суду Харківської області від 10.06.2015 р. (а.с.30 т.4).

В пункті 2 даної постанови боржникові запропоновано самостійно виконати вимоги виконавчого документа в 7-денний строк з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Пунктом 3 вказаної постанови повідомлено боржника про те, що при невиконанні рішення в наданий для самостійного виконання строк, рішення буде виконано в примусовому порядку із стягненням із боржника виконавчого збору та витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

04.09.2015 року вказана постанова надіслана стягувачу та боржнику (а.с.29 т.4).

Таким чином, державним виконавцем, відповідно до вимог статі 25 ЗУ «Про виконавче провадження», своєчасно надіслано копію постанови про відкриття виконавчого провадження стягувачу та боржнику.

Як зазначає відповідач та встановлено в постанові про перевірку виконавчого провадження від 01.10.2015 року, боржник отримав постанову про відкриття виконавчого провадження 14.09.2015 року, тобто поза межами строку для добровільного виконання.

Проте, боржник з відповідною заявою про відкладення виконавчих дій з посиланням на несвоєчасне отримання постанови про відкриття виконавчого провадження до органу державної виконавчої служби не звертався, хоча таке право боржника передбачено у частині 1 статті 35 Закону України "Про виконавче провадження".

Так, наведеною нормою Закону передбачено, що державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом. Про відкладення провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

За таких обставин, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів звернення боржника до державного виконавця із заявою про відкладення виконавчих дій, посилання боржника на несвоєчасне отримання ним постанови про відкриття виконавчого провадження не приймається судом апеляційної інстанції.

При цьому, з дня отримання постанови про відкриття виконавчого провадження (14.09.2015 року), боржник не вчиняв жодних дій щодо самостійного погашення заборгованості.

Враховуючи несплату суми боргу боржником самостійно, 21.03.2016 року, тобто майже через шість місяців з дня отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження, державним виконавцем обгрунтовано винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 2194566,23 грн., тобто 10% від суми стягнення 21945662,39 грн., як це передбачено статтею 28 ЗУ «Про виконавче провадження».

В скарзі відповідач зазначає, що орган Державної виконавчої служби, при винесенні оскаржуваної постанови від 21.03.2016 року, стягнув виконавчий збір без врахування суми, яка була самостійно сплачена боржником та не підлягала стягненню за виконавчим документом.

Колегія суддів зазначає, що відповідач вперше здійснив погашення заборгованості частково на суму 609601,73 грн. лише 31.03.2016 року платіжним дорученням №424 (а.с.52 т.4), тобто вже після винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази сплати відповідачем суми заборгованості самостійно з дня отримання постанови про відкриття виконавчого провадження і до дня винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Таким чином, доводи відповідача є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

В скарзі відповідач посилається на ухвалу господарського суду Харківської області від 22.03.2016р., відповідно до якої судом затверджено графік розстрочення виконання судового рішення, у звязку з чим, на думку відповідача, рішення суду від 24.03.2015р. по справі № 922/1109/15 повинно виконуватись з урахуванням затвердженого судом графіку розстрочення. Відповідач вважає, що ним не було допущено прострочення погашення заборгованості згідно із затвердженим судом графіком, що також, на його думку, свідчить про відсутність підстав для стягнення з боржника на даний час виконавчого збору за несвоєчасне виконання виконавчого документу.

Вказані твердження відповідача є помилковими, оскільки ухвала господарського суду Харківської області, якою відповідачу розстрочено виконання рішення суду, винесена 22.03.2016 року, тобто після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, закінчення строку для добровільного виконання рішення суду та винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Отже, на момент винесення державним виконавцем 21.03.2016 року постанови про стягнення виконавчого збору, ухвала господарського суду Харківської області від 22.03.2016 року ще не існувала.

В судовому засіданні 20.10.2016 року представник відповідача зазначав, що у підприємства відсутня можливість виконати судове рішення з причин, повязаних із тяжким фінансовим становищем, що було обґрунтовано прийнято до уваги господарським судом Харківської області при вирішенні питання про розстрочення виконання рішення суду.

Судова колегія зазначає, що рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» (стаття 115 ГПК України).

Чинним законодавством України не передбачено можливість звільнення боржника від виконання судового рішення у звязку із відсутністю грошових коштів.

Враховуючи наведене, посилання відповідача не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та є безпідставними.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова про стягнення виконавчого збору ВП №48618878 від 21.03.2016 р. винесена головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в межах повноважень та у спосіб, визначений Законом України "Про виконавче провадження".

В апеляційній скарзі відповідач наполягає, що державний виконавець зобовязаний був у даному випадку відкласти виконавчі дії за власною ініціативою, оскільки обставина отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження поза межами строків для добровільного виконання, була встановлена в постанові про перевірку виконавчого провадження від 01.10.2015 року, а отже, державний виконавець повинен був вчинити дії для запобігання порушення прав сторін виконавчого провадження.

Колегія суддів з цього приводу зазначає наступне.

Як вбачається з постанови про перевірку виконавчого провадження від 01.10.2015 року, начальником відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця, при примусовому виконані наказу №922/1109/15 від 10.06.2015 року встановлено, що постанова про відкриття виконавчого провадження,винесена 04.09.2015 року, отримана боржником 14.09.2015 року, а постанови про арешт майна та коштів на рахунках боржника винесені 08.09.2015 року, чим порушено вимоги ч.2 ст.25 ЗУ «Про виконавче провадження» та фактично позбавлено боржника можливості самостійно виконати рішення суду.

Вказані обставини слугували підставою для скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та постанови про арешт коштів боржника від 08.09.2015 року.

Пунктом 2 вказаної постанови зобовязано державного виконавця вчинити дії по виконанню даного виконавчого провадження з дотриманням вимог ЗУ «Про виконавче провадження».

Таким чином, порушення, виявлені під час перевірки виконавчого провадження, стосуються лише порушення державним виконавцем вимог закону при винесенні постанови про арешт майна та коштів на рахунках боржника, та ніяким чином не зобовязують державного виконавця вчинити дії, передбачені ч.1 ст.35 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки відкладення виконавчих дій за власною ініціативою є правом, а не обов'язком державного виконавця, незалежно від причин, які можуть зумовити необхідність відкласти виконавчі дії.

Крім того, судова колегія приймає також до уваги, що відповідач вперше самостійно частково погасив заборгованість лише 31.03.2016 року, після винесення постанови про стягнення виконавчого збору і майже через сім місяців після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження, тобто за спливом усіх термінів, надання яких передбачено ЗУ «Про виконавче провадження».

В скарзі на постанову державного виконавця, а також в апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що на момент винесення оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору, існувало зведене виконавче провадження у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Харківській області, а отже, головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 повинна була, відповідно до п.п.3.8.4, 3.8.7, п.3.8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, звернутись до департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України для вирішення питання щодо подальшого виконання виконавчих документів, які знаходяться в двох різних органах державної виконавчої служби.

Згідно з п. 3.5.3. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. № 512/5, підвідомчість виконавчих проваджень відділам примусового виконання рішень ДВС України та регіональних органів ДВС визначається згідно зі статтею 21 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п.2 ч.1 ст.21 ЗУ «Про виконавче провадження», на відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України покладається виконання рішень, за якими сума зобов'язання становить десять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Як вбачається з наказу господарського суду Харківської області від 10.06.2016 року у справі №922/1109/15, сума зобовязання боржника - ПАТ «Харківська ТЕЦ-5» складає 21945662,39 грн.

Таким чином, враховуючи, що сума зобовязання становить більше десяти мільйонів гривень, позивач правомірно звернувся із заявою про відкриття виконавчого провадження до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, яким і винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, у відповідності до вимог п.2 ч.1 ст.21 ЗУ «Про виконавче провадження».

Крім того, відповідно до ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Як вбачається з постанови про перевірку виконавчого провадження від 01.10.2015 року та пояснень представника Державної виконавчої служби в судовому засіданні 20.10.2016 року, на виконання вимог статті 33 ЗУ «Про виконавче провадження», дане виконавче провадження було приєднано до зведеного виконавчого провадження, яке перебувало на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та передано головному державному виконавцю Рагімовій А.Н.

Посилання апелянта на те, що по відношенню до боржника вже існувало зведене виконавче провадження у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Харківській області не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, відповідно до п.2 ч.2 ст.21 ЗУ «Про виконавче провадження», на відділ примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби Головного управління юстиції в області покладається виконання рішень, за якими сума зобов'язання становить від трьох до десяти мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Враховуючи, що сума зобовязання боржника становить більше 10 мільйонів гривень, підстави для вирішення державним виконавцем питання щодо подальшого виконання вказаного наказу в межах зведеного виконавчого провадження у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Харківській області, не існували.

З огляду на наведене, посилання апелянта на порушення підвідомчості виконавчого провадження є безпідставними.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала господарського суду Харківської області від 22.09.2016 р. у справі № 922/1109/15 винесена відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для її скасування, в звязку з чим апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 22, 99, 102, п. 1 статті 103, статтями 105, 106 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 22.09.2016 року у справі №922/1109/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписано 25.10.2016 року

Головуючий суддя Медуниця О.Є.

Суддя Гребенюк Н.В.

Суддя Хачатрян В.С.