Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "18" жовтня 2016 р. Справа № 906/748/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Прядко О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність № 14-96 від 18.04.2014;

від відповідача: ОСОБА_2 - довіреність від 05.01.2016

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ)

до комунального підприємства теплозабезпечення м. Коростень (м. Коростень)

про стягнення 1487879,78 грн

У відповідності до ст. 77 ГПК України, в судовому засіданні 26.09.2016 було оголошено перерву до 11:00 18.10.2016.

Позивач подав до суду позов про стягнення з відповідача 1487879,78 грн, з яких: 453343,06 грн пені, 56034,04 грн 3% річних та 978501,90 грн втрат від інфляції.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач, всупереч п. 6.1 договору №801/14-БО-10 про купівлю-продаж природного газу від 18.12.2013, несвоєчасно сплатив послуги по споживанню природного газу за період січень - травень та жовтень - грудень 2014 року, внаслідок чого відповідачу було нараховано штрафні санкції у відповідності до п. 7.2 договору, інфляційні та 3% річних, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України.

До початку розгляду справи до суду від відповідача надійшла електронна копія заяви від 26.09.2016 про відстрочку виконання рішення до 01.05.2017 (а. с. 205 - 207).

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві; надав для долучення до матеріалів справи письмові пояснення від 13.10.2016, згідно з якими проти заявлених відповідачем клопотань про зменшення пені та відстрочку виконання рішення суду заперечив (а. с. 208 - 211).

Представник відповідача проти позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 26.09.2016, відповідно до якого просить суд зменшити розмір пені до 90% та відстрочити виконання рішення до 01.05.2017 (а. с. 178 - 181).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до умов укладеного між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець/позивач) та комунальним підприємством теплозабезпечення м. Коростень (покупець/відповідач) договору №801/14-БО-10 про купівлю-продаж природного газу від 18.12.2013 з додатками та додатковими угодами до нього (далі договір, а. с. 9 - 21), продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору (п. 1.1).

Пунктом 2.1 договору сторони погодили обсяги поставки газу, а в п. 3.3 встановили, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Згідно з п. 3.4 договору, вище вказаний акт приймання-передачі є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктом 5.2 договору сторони узгодили між собою, що ціна за 1000,0 куб. м газу становить 3459,00 грн без урахування податку на додатну вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%;

- податок на додану вартість за ставкою - 17%;

- тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 295,60 грн, крім того ПДВ - 17% - 50,25 грн, всього з ПДВ - 345,85 грн.

До сплати за 1000 куб. м природного газу - 3823,78 грн, крім того ПДВ - 17% - 650,04 грн, всього з ПДВ 4473,82 грн.

Загальна сума вартості природного газу за договором складається із сум вартості місячних поставок газу (п. 5.5 договору).

Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1 договору).

Додатковими угодами за №№ 1-7 від 24.01.2014, 22.04.2014, 27.05.2014, 13.06.2014, 30.09.2014, 12.11.2014 та 12.12.2014 (а. с. 15 - 21) до договору №801/14-БО-10 про купівлю-продаж природного газу від 18.12.2013, сторони внесли зміни до п. 5.2 договору, збільшивши ціну за 1000,0 куб. м газу та ввівши податок на додану вартість на газ за ставкою 20%.

Судом встановлено, що на виконання умов договору №801/14-БО-10 від 18.12.2013 за період січень - травень та жовтень - грудень 2014 року позивач поставив відповідачу природний газ в об'ємі 2064,473 тис. куб. м на загальну суму 9480222,28 грн, що підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін актами приймання - передачі природного газу (а. с. 22 - 29). Дані акти є достатнім і належним доказом передачі газу, оскільки передбачені умовами умовами п. 3.4 договору.

Відповідач свої зобовязання по оплаті отриманого природного газу виконав в повному обсязі (а. с. 30 - 34), але, всупереч ст. ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України, оплати провів з порушенням термінів передбачених в п. 4.1 договору.

У зв'язку з вказаним, позивачем було нараховано до стягнення з відповідача штрафні санкції у розмірі 453343,06 грн пені.

Розглядаючи питання щодо законності та обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені, господарський суд приймає до уваги, що згідно з п. 7.2 договору №801/14-БО-10 від 18.12.2013, у разі невиконання покупцем п. 6.1 умов цього договору, він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Зі змісту ст. 610 ЦК України випливає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Отже, порушення відповідачем строків оплати за надані послуги, є порушенням зобов'язання, що відповідно до ст. 611 ЦК України тягне за собою правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплату неустойки.

За таких обставин, враховуючи наявність передбачених договором підстав для застосування до відповідача відповідальності у вигляді сплати пені, а також перевіривши правильність її нарахування за визначений позивачем період її нарахування, суд встановив, що позивачем було не вірно обраховано суму пені за прострочку зобов'язань, що виникли в січні, лютому, квітні, жовтні - грудні 2014 року.

Так при перерахунку пені суд встановив, що позивачем не було враховано, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені, що узгоджується з положеннями п. 1.9 постанови Пленуму ВГС України від 17.12.2013 № 14.

Також слід зазначити, що в межах визначеного позивачем періоду нарахування, останнім при визначенні суми пені було невірно вказано початок періоду її нарахування за зобов'язаннями травня та листопада 2014 року, а саме без врахування ч. 5 ст. 254 ЦК України. Суд враховує, що оскільки останній день оплати за спожитий газ за вказані місяці припадає на вихідний день, то останнім днем виконання боржником свого зобов'язання вважається перший наступний за ним робочий день. Звідси право на нарахування пені за несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобов'язання по сплаті заборгованості за травень 2014 року у позивача виникає лише з 17.06.2014, а за листопад - з 16.12.2014.

Таким чином, правомірно заявлена до стягнення з відповідача сума пені складає 445753,83 грн, тому в стягнення 7589,23 грн пені слід відмовити за безпідставністю нарахування.

В той же час, розглянувши подане відповідачем клопотання про зменшення пені з доданими до нього документами (а. с. 178 - 198), врахувавши приписи п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, ч. 3 ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України, здійснивши аналіз наявних матеріалів справи згідно поданих до справи доказів у відповідності до ст. 43 ГПК України, оцінивши співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій з можливими збитками кредитора, об'єктивність причин неналежного виконання відповідачем зобов'язань, врахувавши ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, інші їх інтереси, які доводять винятковість зазначених обставин, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання відповідача щодо зменшення нарахованої пені, з огляду на нижче наведене.

Судом встановлено, що єдиним джерелом розрахунків у 2014 році за отриманий природний газ за договором №801/14-БО-10 про купівлю-продаж природного газу від 18.12.2013 було отримання коштів від бюджетних установ та організацій, а основною причиною несвоєчасних розрахунків за спожитий природний газ - наявність різниці у тарифах на теплову енергію та її несвоєчасне відшкодування державою, що вбачається з розрахунку відповідача від 23.09.2016 (а. с. 196). Поряд з цим, відповідачем було у повному обсязі виконано зобов'язання по сплаті одержаного газу за договором, що підтверджується матеріалами справи та не спростовується позивачем, тобто повністю усунено порушення шляхом повного погашення основної суми боргу.

Суд також враховує відсутність будь-якого умислу в діях відповідача щодо несплати заборгованості, яка виникла через недофінансування бюджетних установ та організацій з Державного бюджету України, та зазначає, що не розробивши механізми компенсації різниці в тарифах на теплову енергію, які встановлені нижче її собівартості з урахуванням граничного рівня рентабельності, держава поклала на відповідача надмірний та неспіврозмірний тягар, що в свою чергу стало причиною прострочення ним платежів по договору №801/14-БО-10 від 18.12.2013 та приводом для подачі позивачем даного позову до суду.

Крім того, при розгляді клопотання відповідача про зменшення пені, господарський суд враховує майнові інтереси обох сторін, тобто як відповідача, так і позивача.

Враховуючи викладене, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 222876,97 грн пені. У стягненні 222876,86 грн пені суд відмовляє.

Що стосується нарахованих та заявлених до стягнення позивачем на свою користь з відповідача інфляційних та 3% річних, господарський суд враховує, що за ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку (а. с. 35 - 41), позивач просить стягнути з відповідача 978501,90 грн інфляційних втрат та 56034,04 грн 3% річних.

Перевіривши правильність нарахування річних за визначений позивачем період, судом встановлено, що позивачем безпідставно в період часу, за який здійснюються відповідні нарахування, включено день фактичної сплати суми заборгованості (п. 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань від 17.12.2013 №14). Окрім того, позивачем не враховано положення ч. 5 ст. 254 ЦК України, у зв'язку з чим невірно визначено початок періоду нарахування 3% річних за зобов'язаннями травня та листопада 2014 року.

За таких обставин, враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку що розмір обґрунтовано заявлених до стягнення 3 річних складає 55179,58 грн. Отже, у стягнені з відповідача 854,46 грн річних слід відмовити, оскільки їх нараховано позивачем безпідставно.

Перевіривши проведені позивачем нарахування інфляційних, господарський суд зазначає, що індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому, прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки. Розрахунки індексу інфляції за квартал, період з початку року і т.п. проводяться "ланцюговим" методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів (наказ Держкомстату "Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін" від 27.07.2007 №265 ).

Проаналізувавши наданий позивачем розрахунок суми, на яку збільшився розмір боргу внаслідок інфляційних процесів, суд дійшов висновку, що обґрунтовано заявленою до стягнення сума інфляційних становить 558031,37 грн, оскільки, при здійсненні їх нарахування, позивачем було помилково нараховано інфляцію на місяці, коли період протягом якого існувала заборгованість перед позивачем був менший ніж місяць, а прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат.

Крім того, суд зазначає, що при розрахунку інфляційних нарахувань позивачем не було враховано, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції має визначатися з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав би бути здійснений, а не на конкретну дату місяця (постанова Пленуму ВГС України від 17.12.2013 № 14).

За таких обставин, у стягненні 420470,53 грн інфляційних втрат слід відмовити.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень належними та допустимими у справі доказами; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, заявленими у відповідності до вимог чинного законодавства, підтвердженими належними доказами, які є в матеріалах справи, та такими, що підлягають частковому задоволенню на суму 836087,92 грн, з яких: 222876,97 грн пені, 558031,37 грн інфляційних втрат та 55179,58 грн 3% річних. У стягненні 230466,09 грн пені, 854,46 грн 3% річних та 420470,53 грн інфляційних суд відмовляє.

Що стосується клопотання представника відповідача щодо відстрочки виконання рішення, суд зазначає, що у відповідності до ч. 6 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відповідно до п.п. 7.1.1, 7.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", відстрочка це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Виходячи з вище викладеного, умовою надання відстрочки чи розстрочки виконання рішення є наявність виключно виняткових обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Тобто, підставою надання відстрочки є не тільки підтверджені належними доказами обставини щодо ускладнення чи об'єктивної неможливості виконання рішення суду, а і винятковість таких обставин.

Причому обовязок доказування обставин щодо ускладнення чи неможливості виконання рішення покладається на особу, яка звертається із заявою про надання відстрочки чи розстрочки рішення.

Крім того, пунктом 7.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" встановлено, що заяву про надання відстрочки, розстрочки, зміну способу і порядку виконання рішення слід розглядати за правилами ГПК у межах розглянутої господарським судом справи. Зокрема, заявник повинен подати докази надіслання другій стороні копії цієї заяви і доказів на її обґрунтування, сторони мають бути повідомлені про час і місце розгляду заяви тощо.

Натомість, відповідачем не подано суду вказаних документів, як і не надано доказів, які вказують на існування обставин, які ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення суду.

Враховуючи вище викладене, а також зважаючи на заперечення представника позивача щодо його задоволення, суд дійшов висновку, що в задоволенні клопотання відповідача про відстрочку виконання рішення суду слід відмовити за безпідставністю, оскільки надання у даному випадку відповідачу відстрочки було б невмотивованим, позаяк фактичне зупинення виконання рішення на тривалий період було б здійснено без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника.

Судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з комунального підприємства теплозабезпечення (11500, Житомирська обл., місто Коростень, вул. Кірова, буд. 8 А, )

на користь публічного акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, Шевченківський район, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, ):

- 222876,97 грн пені,

- 55179,58 грн 3% річних,

- 558031,37 грн інфляційних втрат,

- 15884,48 грн судового збору.

3. У іншій частині позову відмовити.

4. Відмовити в задоволенні клопотання комунального підприємства теплозабезпечення про відстрочку виконання рішення суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 24.10.16

Суддя Прядко О.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2,3 - сторонам - рек. з пов.