ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" жовтня 2016 р.Справа № 922/3026/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Харків
про стягнення грошових коштів в розмірі 35198,58 грн.
за участю представника сторін:

позивача - ОСОБА_2, дов. від 28.05.2010р.;

відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" м. Харків звернувся до господарського суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Харків заборгованість за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №2438 від 01.12.2012р., укладеним між сторонами даного спору, в сумі 35198,58 грн., за період з жовтня 2012р. по квітень 2016р., а також просить покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду від 12.09.2016р. прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 26.09.2016р. о 10:30 год.

Ухвалами господарського суду від 26.09.2016р. та від 10.10.2016р. розгляд справи відкладався, зокрема, за клопотанням представника відповідача (вх.№ 31408 від 22.09.2016 р.).

У судовому засіданні 24.10.2016р. представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, вимоги суду не виконав, письмовий відзив не надав, про причину неявки суд не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується відповідним повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 83).

Відповідач правами, передбаченими ст. 22 ГПК України, не скористався, процесуальне право на участь у судовому засіданні не реалізував.

Представник позивача, присутній у судовому засіданні, зазначив, що ним надані всі необхідні для розгляду справи письмові докази та вважає за можливе розглянути справу по суті в даному судовому засіданні.

Враховуючи те, що норми ст. 65 ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши представника позивача, судом встановлено наступне:

Як свідчать матеріали справи, 01.12.2007р. між Комунальним підприємством "Харківські теплові мережі" (енергопостачальна організація) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (споживач) було укладено договір про постачання теплової енергії в гарячій воді № 2438 (далі - договір), відповідно до умов якого, енергопостачальна організація (КП "Харківські теплові мережі") взяла на себе зобов'язання постачати споживачеві (відповідачу) теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а відповідач зобов'язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком №1 до цього договору в гарячій воді на такі потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року; кондиціювання повітря - по мірі необхідності (п. 2.1 договору).

Відповідно до п.10.1 договору, строк його дії визначений сторонами до 31.12.2008р.

При цьому, договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (п.10.4 договору).

Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів наявності звернень сторін про припинення дії договору №2438 від 01.12.2007р., суд дійшов висновку про його пролонгацію, зокрема, на 2012 - 2016 роки.

Згідно з п. 5.1 договору, облік теплової енергії проводиться за приладами комерційного обліку або розрахунковим способом.

Пунктом 5.3 договору встановлено, що споживач, що має прилади обліку, щомісячно подає до енергопостачальної організації звіт про фактичне споживання теплової енергії, в терміни, передбачені в додатку 5 до договору.

В п. 6.1 договору встановлено, що розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться в грошовій або в іншій формі, яка не суперечить чинному законодавству України, відповідно до встановлених органами місцевого самоврядування тарифів, діючих на період постачання теплової енергії, та на підставі показань приладів комерційного обліку теплової енергії, а при їх відсутності - виконання розрахунків, відповідно до теплових навантажень.

За умовами п.6.3 договору, розрахунковим періодом є календарний місяць.

Відповідно до п.6.4 договору, відповідач за три дні до початку розрахункового періоду самостійно сплачує КП "Харківські теплові мережі" вартість, зазначеної в додатку 1 до договору кількості теплової енергії, з урахуванням залишкової суми. Остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію споживач здійснює:

- до 28-го числа поточного місяця, при розрахунках за приладами комерційного обліку;

- до 18-го числа місяця, наступного за розрахунковим, при відсутності приладів комерційного обліку.

Як слідує з матеріалів справи, на підставі розпорядження про початок та кінець опалювального сезону 2012-2013 p.p., розпорядження про початок та кінець опалювального сезону 2013-2014 p.p., розпорядження про початок та кінець опалювального сезону 2014-2015 p.p., розпорядження про початок опалювального сезону 2015-2016 p.p. та договору про постачання теплової енергії № 2438 від 01.12.2007р., КП "Харківські теплові мережі" здійснювало постачання теплової енергії до нежитлових приміщень житлового будинку за адресою: м. Харків, вул. Тімірязєва, 26А. Система теплопостачання приміщень відповідача є невід'ємною частиною системи теплопостачання зазначеного будинку за адресою: м. Харків, вул. Тімірязєва, 26А.

Факт підключення та відключення споживача підтверджується актами на включення теплової енергії у приміщення відповідача. Дані акти на включення та відключення опалення підписані та скріплені печатками представників КП "Теплові мережі" та повноважним представником балансоутримувача житлового будинку за адресою: м. Харків, вул. Тімірязєва, 26А.

Крім того, позивачем були надані відомості обліку споживання теплової енергії на тепловому пункті у будинку по вул. Тімірязєва, 26А (прилад обліку встановлено на всю будівлю в цілому) за період з жовтня 2012р. по квітень 2014р. Після вказаного періоду нарахування здійснювались розрахунковим способом, оскільки прилад обліку був знятий для технічного обслуговування, згідно з актом огляду вузла обліку теплової енергії № 33174.

Таким чином, КП "Харківські теплові мережі" свої зобов'язання виконало в повному обсязі, на підставі вищезазначеного договору в період з жовтня 2012р. по квітень 2016р. здійснило відпуск теплової енергії у приміщення відповідача та направило на його адресу рахунки на оплату спожитої теплової енергії за вищевказаний період, що підтверджується відповідними супровідними листами, які були надані позивачем до матеріалів справи.

Однак, в порушення умов договору від 01.12.2007р., за період з жовтня 2012р. по квітень 2016р. у відповідача виникла заборгованість по оплаті за використану теплову енергію, яка станом на 06.09.2016р., становить 35198,58 грн.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

На час розгляду справи, матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем зазначеної суми заборгованості в добровільному порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 1 Закону України Про електроенергетику енергія - електрична чи теплова енергія, що виробляється на об'єктах електроенергетики і є товарною продукцією, призначеною для купівлі-продажу.

Регулювання відносин у сфері теплопостачання має певні особливості, викликані такими об'єктивними умовами функціонування систем теплопостачання, як, крім іншого, наявністю поділу господарської діяльності у сфері теплопостачання на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії; централізованим теплопостачанням споживачів від теплоелектроцентралей і котелень, які входять до об'єднаної енергетичної системи України - ст. 5 Закону України Про теплопостачання.

Відповідно до ст.ст. 1, 19 Закону України Про теплопостачання, теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. Вироблена теплова енергія постачається споживачу згідно з договором купівлі-продажу.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконати її обовязку.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

За змістом ст. 1 Закону України Про теплопостачання споживачем теплової енергії визнається особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 16 ЦК України, частиною 2 статті 20 ГК України, одним із способів захисту права є примусове виконання обовязку в натурі (присудження до виконання обовязку в натурі).

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В статті 275 ГК України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується, а згідно ч. 7 цієї статті оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Факт надання відповідачу послуг з теплопостачання в зазначений період підтверджується актами на включення теплової енергії у приміщення відповідача. Дані акти на включення та відключення опалення підписані та скріплені печатками представників КП "Теплові мережі" та повноважним представником балансоутримувача житлового будинку за адресою: м. Харків, вул. Тімірязєва, 26А.

Крім того, позивачем були надані відомості обліку споживання теплової енергії на тепловому пункті у будинку по вул. Тімірязєва, 26А за період з жовтня 2012р. по квітень 2014р. Після вказаного періоду нарахування здійснювались розрахунковим способом, оскільки прилад обліку був знятий для технічного обслуговування, згідно з актом огляду вузла обліку теплової енергії № 33174.

В матеріалах справи містяться докази направлення позивачем на адресу відповідача актів виконаних робіт по відпуску теплової енергії за спірний період та рахунків на оплату.

Однак, в порушення умов договору № 2438 від 01.12.2007р., за період з жовтня 2012р. по квітень 2016р. відповідач свої зобов'язання щодо своєчасної та в повному обсязі оплати за отриману теплову енергію не виконав та не надав суду жодних доказів на підтвердження сплати зазначеної суми заборгованості за спірним договором.

Отже, враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобовязання з оплати за отриману теплоенергію за договором №2438 від 01.12.2007р.

Відповідно статей 55 Конституції України, статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до 4-3 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 22 ГПК України, сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право, в тому числі, подавати докази.

Згідно ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи, що відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. ст. 193, 198 ГК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк, відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження сплати суму боргу за договором постачання теплової енергії №2438 від 01.12.2007р. в сумі 35198,58 грн., суд визнає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача 35198,58 грн. заборгованості за спірним договором належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги КП "Харківські теплові мережі" обґрунтованими, доведеними матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 49 ГПК України, судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1, 12, 22, 32-34, 43, 44, 49, 65, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (61051, м. Харків, вул. Олексіївська, 14, корпус "Б", кв. 33, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, р/р № 2313 в ФХОУ ПАТ "Державний ощадний банк України", МФО 351823, ) заборгованість в сумі 35198,58 грн. та судові витрати в сумі 1378,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 26.10.2016 р.

Суддя ОСОБА_3