ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

оскарження дій чи бездіяльності органів ДВС

"21" вересня 2016 р. Справа № 14/087-10

Господарський суд Київської області у складі судді Бацуци В. М.

при секретарі судового засідання Вовченко А. В.

за участю представників учасників процесу:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 01/44-845Д від 18.12.2015 р.), ОСОБА_2 (довіреність № 01/44-875Д від 16.02.2016 р.);

від відповідача: не зявились;

від органів Державної виконавчої служби: не зявились;

розглянувши матеріали справи

за скаргою Державного підприємства „Енергоринок, м. Київ

на дії та постанову ОСОБА_3 Державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві, м. Київ

у справі № 14/087-10

за позовом Державного підприємства „Енергоринок, м. Київ

до Державного підприємства „Регіональні електричні мережі, м. Вишгород

про стягнення 270 784, 50 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

10.06.2016 р. до канцелярії суду від позивача надійшла скарга № 01/44-5978 від 02.06.2016 р. на дії ОСОБА_3 Державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві, у якій він просить суд визнати неправомірними дії ОСОБА_3 Державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві щодо повернення виконавчого документа стягувачеві та визнати недійсною постанову ОСОБА_3 Державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві від 27.11.2015 р. ВП № 22679438 про повернення повернення виконавчого документа стягувачеві.

В обґрунтування своєї скарги позивач зазначає, що дії ОСОБА_3 Державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві щодо повернення виконавчого документа стягувачеві є неправомірними, а сама постанова ОСОБА_3 Державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві від 27.11.2015 р. ВП № 22679438 про повернення повернення виконавчого документа стягувачеві є незаконною, так як державним виконавцем було винесено вищевказану постанову всупереч положенням ст. ст. 39, 47 Закону України „Про виконавче провадження, Наказу Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 р. „Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень, інших нормативно-правових актів, оскільки вказану постанову було винесено на стадії зупинення виконавчого провадження без його поновлення.

Ухвалою господарського суду Київської області від 15.06.2016 р. прийнято до розгляду скаргу ДП „Енергоринок на дії та постанову ОСОБА_3 Державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві у справі № 14/087-10 за позовом Державного підприємства „Енергоринок до Державного підприємства „Регіональні електричні мережі про стягнення 270 784, 50 грн і призначено її розгляд у судовому засіданні за участю представників учасників процесу на 13.07.2016 р.

13.07.2016 р. перед судовим засіданням до канцелярії суду від позивача надійшло клопотання б/н від 12.07.2016 р. про залучення судової практики до матеріалів справи із доданими до нього документами на виконання вимог суду, що долучені до матеріалів справи.

13.07.2016 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 27.07.2016 р.

14.07.2016 р. до канцелярії суду від позивача надійшло клопотання б/н від 14.07.2016 р. про залучення судової практики до матеріалів справи із доданими до нього документами на виконання вимог суду, що долучені до матеріалів справи.

27.07.2016 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 07.09.2016 р.

07.09.2016 р. перед судовим засіданням до канцелярії суду від ОСОБА_3 Державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві надійшли заперечення № 814/2 від 07.09.2016 р. на скаргу, у яких ОСОБА_3 просить суд відмовити позивачу у задоволенні скарги повністю.

07.09.2016 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 21.09.2016 р.

12.09.2016 р. до канцелярії суду від ОСОБА_3 Державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві надійшли заперечення № 814/2 від 07.09.2016 р. на скаргу із доданими до них документів на виконання вимог суду, у яких ОСОБА_3 просить суд відмовити позивачу у задоволенні скарги повністю.

21.09.2016 р. у судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення щодо обґрунтування своєї скарги, вимоги скарги підтримав, вважає їх обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню з підстав, зазначених в скарзі.

Представник ОСОБА_3 Державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві у судове засідання не зявився, хоча про судове засідання був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки у судове засідання суд не повідомив, документи, витребувані судом, надав.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, хоча про судове засідання був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки у судове засідання суд не повідомив, документи, витребувані судом, не надав.

Відповідно до ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши пояснення представників учасників процесу, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що вимоги скаржника є правомірними та визнаються такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Рішенням господарського суду Київської області від 06.08.2010 р. у справі № 14/087-10 за позовом Державного підприємства „Енергоринок до Державного підприємства „Регіональні електричні мережі про стягнення 270 784, 50 грн позов задоволено частково і присуджено до стягнення з ДП „Регіональні електричні мережі на користь ДП „Енергоринок 27 078, 45 грн штрафу та судові витрати 2 707, 84 грн державного мита і 236, 00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

13.10.2010 р. на виконання вказаного рішення судом було видано відповідний наказ.

Постановою ОСОБА_3 Державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві від 18.11.2010 р. відкрито виконавче провадження ВП № 22679438 з примусового виконання наказу № 14/087-10, виданого господарським судом Київської області 13.10.2010 р., про стягнення з ДП „Регіональні електричні мережі на користь ДП „Енергоринок 27 078, 45 грн штрафу та судові витрати 2 707, 84 грн державного мита і 236, 00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, за відповідною заявою ДП „Енергоринок про відкриття виконавчого провадження. Даною постановою боржнику ДП „Регіональні електричні мережі встановлено строк для добровільного виконання рішення суду до 25.11.2010 р.

Постановою ОСОБА_3 Державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві від 15.11.2011 р. про зупинення виконавчого провадження зупинено виконавче провадження ВП № 22679438 з примусового виконання наказу № 14/087-10, виданого господарським судом господарським судом Київської області 13.10.2010 р., про стягнення з ДП „Регіональні електричні мережі на користь ДП „Енергоринок 27 078, 45 грн штрафу та судові витрати 2 707, 84 грн державного мита і 236, 00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, до закінчення терміну дії процедури погашення заборгованості підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначеного Законом України „Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу.

Постановою ОСОБА_3 Державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві від 12.10.2015 р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження накладено арешт на все майно, що належить боржнику та заборонено йому здійснювати відчуження будь-якого майна, що йому належить.

ОСОБА_3 Державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві від 27.11.2015 р. у виконавчому провадженні по примусовому виконанню виконавчого документа № 9/421-08 від 02.10.2008 р., виданого господарським судом, виходом державного виконавця за адресою: вул. Фрунзе, 85, м. Київ, встановлено, що боржник за вказаною адресою не знаходиться.

Постановою ОСОБА_3 Державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві від 27.11.2015 р. про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України „Про виконавче провадження повернуто стягувачу наказ № 14/087-10, виданий господарським судом Київської області 13.10.2010 р., про стягнення з ДП „Регіональні електричні мережі на користь ДП „Енергоринок 27 078, 45 грн штрафу та судові витрати 2 707, 84 грн державного мита і 236, 00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, оскільки у боржника відсутнє майно, на яке може можливо звернути стягнення, та вжиті державним виконавцем заходи щодо розшуку майна виявилися безрезультатними.

Регулювання відносин, що виникають у звязку із виконанням судових рішень здійснюється Господарським процесуальним кодексом України, Законом України „Про виконавче провадження, Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 р. „Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень, іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 3 Закону України „Про виконавче провадження (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) передбачено, що примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню такі виконавчі документи:

1) виконавчі листи, що видаються судами, та накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду, Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України та Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті України;

2) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних та кримінальних справах у випадках, передбачених законом;

3) судові накази;

4) виконавчі написи нотаріусів;

5) посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень цих комісій;

6) постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

7) рішення органів державної влади, прийняті з питань володіння і користування культовими будівлями та майном;

8) постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу;

9) рішення інших органів державної влади у випадках, якщо за законом їх виконання покладено на державну виконавчу службу;

10) рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ст. 18 цього ж закону (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа:

1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення, зазначеного в статті 3 цього Закону;

2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді;

3) в інших передбачених законом випадках.

Відповідно до ст. 21 цього ж закону (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) виконавчі документи можуть бути предявлені до виконання в такі строки:

1) виконавчі листи та інші судові документи - протягом трьох років;

3) посвідчення комісій по трудових спорах - протягом трьох місяців;

4) постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців;

5) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не встановлено законом.

Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються:

1) для виконання рішень і вироків судів у частині майнових стягнень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а у випадках, коли рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення;

2) для виконання рішень господарських судів - з наступного дня після набрання рішенням законної сили;

3) для виконання рішень комісій по трудових спорах - з дня видачі посвідчення на примусове виконання рішення;

4) для виконання рішень, зазначених у пункті 4 частини першої цієї статті, - з дня винесення відповідної постанови.

По інших виконавчих документах строк предявлення їх до виконання встановлюється з наступного дня після їх видачі, якщо інше не встановлено законом.

Рішення про стягнення періодичних платежів (у справах про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, втратою годувальника тощо) можуть бути предявлені для виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Строки предявлення виконавчих документів до виконання встановлюються для кожного платежу окремо.

Відповідно до ст. 24 цього ж закону (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) державний виконавець зобовязаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк предявлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред'явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення.

Державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення пятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Виконавчий документ, виданий на підставі рішення, яким надана відстрочка виконання, приймається державним виконавцем до виконання після закінчення терміну відстрочки в межах строку, встановленого для пред'явлення цього виконавчого документа.

У разі відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, забезпечення позовних вимог строк для добровільного виконання не встановлюється.

Копія постанови про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного дня надсилається стягувачу, боржнику та органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

За заявою стягувача, з метою забезпечення виконання рішення про майнові стягнення, державний виконавець постановою про відкриття виконавчого провадження вправі накласти арешт на майно боржника (крім коштів) та оголосити заборону на його відчуження. Одночасно з винесенням такої постанови державний виконавець може провести опис і арешт майна боржника в порядку, визначеному цим Законом.

Постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами начальнику відповідного органу державної виконавчої служби або до відповідного суду у 10-денний строк.

Частиною 1 ст 37 цього ж закону передбачено, що виконавче провадження підлягає обовязковому зупиненню у разі:

1) смерті, оголошення померлим чи визнання безвісно відсутнім стягувача або боржника, або припинення юридичної особи, якщо встановлені судом правовідносини допускають правонаступництво;

2) визнання стягувача або боржника недієздатним;

3) проходження боржником строкової військової служби у Збройних Силах України, передбачених законом інших військових формуваннях, якщо згідно з умовами служби провадження виконавчих дій неможливе, чи на прохання стягувача, який проходить строкову військову службу в Збройних Силах України або інших військових формуваннях;

4) зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа;

5) прийняття судом до розгляду скарги на постанову органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення;

6) зупинення виконання відповідного рішення або виконавчого провадження посадовою особою, якій законом надано таке право;

7) зупинення судом реалізації арештованого майна;

8) порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника), а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах;

9) запровадження Національним банком України мораторію на задоволення вимог кредиторів банку, крім рішень щодо виконання зобовязань, повязаних з обслуговуванням господарської діяльності банку, у тому числі з виплатою заробітної плати, авторської винагороди, відшкодуванням шкоди, завданої життю та здоров'ю працівників банку, а також вимог кредиторів щодо виплати заробітної плати, аліментів, пенсій, стипендій, соціальної допомоги в межах, установлених тимчасовим адміністратором лімітів;

10) сплати боржником або іншим гарантом у встановленому законодавством порядку (у тому числі за договорами про відшкодування ядерної шкоди) коштів на відшкодування ядерної шкоди, що дорівнюють або перевищують встановлену законом межу відповідальності оператора ядерної установки. Для обчислення сплачені кошти підлягають перерахуванню у Спеціальні права запозичення, що встановлюються Міжнародним валютним фондом, за офіційним курсом Національного банку України на день сплати;

11) прийняття судом до розгляду касаційної скарги прокурора на рішення суду;

12) звернення до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п'ятою статті 8 цього Закону;

13) надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки виконання рішення;

14) наявності коштів за договорами банківського рахунку або банківського вкладу, які боржник не має права вимагати до закінчення строку дії таких договорів, у разі відсутності іншого майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення;

15) внесення підприємства паливно-енергетичного комплексу до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України „Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу.

Згідно з частинами 1, 2, 5 ст. 38 цього ж закону державний виконавець виносить вмотивовану постанову про зупинення виконавчого провадження з підстав, передбачених статтями 37 і 38 цього Закону, яка затверджується начальником або заступником начальника відділу, якому підпорядкований державний виконавець. Постанову про зупинення виконавчого провадження з підстав, передбачених статтею 37 цього Закону, державний виконавець виносить не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови надсилається сторонам у триденний строк.

Виконавче провадження зупиняється у випадках, передбачених:

пунктами 1 і 2 частини першої статті 37 цього Закону, - до визначення правонаступників боржника або призначення опікуна недієздатному боржникові;

пунктами 3, 4, 6 - 10 і 12 - 14 частини першої статті 37 цього Закону, пунктами 2 - 5 частини першої статті 38 цього Закону, - до закінчення строку дії зазначених обставин;

пунктами 5 і 11 частини першої статті 37 цього Закону, пункту 1 частини першої статті 38 цього Закону, - до розгляду питання по суті;

пунктом 15 статті 37 цього Закону, - до закінчення строку дії процедури погашення заборгованості підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначеного Законом України „Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу.

Після усунення обставин, які стали підставою для зупинення виконавчого провадження, державний виконавець протягом трьох днів з моменту, коли йому стало про це відомо, зобовязаний своєю постановою поновити виконавче провадження за власною ініціативою або за заявою стягувача. Копії постанови надсилаються сторонам у триденний строк.

Відповідно до ст. 47 цього ж закону виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо:

1) є письмова заява стягувача;

2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення;

4) стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа;

5) у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника);

6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом має передати стягувачу, або майно, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку;

8) коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно;

9) наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Про наявність обставин, зазначених у частині першій цієї статті, державний виконавець складає акт.

У разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску разом із звітом державного виконавця про його використання.

Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Як вбачається із матеріалів справи, у матеріалах виконавчого провадження після зупинення виконавчого провадження у відповідності до постанови ОСОБА_3 Державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві від 15.11.2011 р. про зупинення виконавчого провадження ВП № 22679438 відсутні будь-які належні та допустимі докази вирішення ОСОБА_3 Державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві у відповідності до частини 5 ст. 38 Закону України „Про виконавче провадження питання щодо поновлення виконавчого провадження та вчинення після цього відповідних виконавчих дій і заходів, направлених на виконання рішення суду.

Отже, як вбачається із матеріалів справи та матеріалів виконавчого провадження ВП № 22679438, ОСОБА_3 Державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві всупереч положенням ст. ст. 37, 38, 39 Закону України „Про виконавче провадження та відповідних положень Наказу Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 р. „Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень не було поновлено виконавче провадження ВП № 22679438 з примусового виконання наказу № 14/087-10, виданого господарським судом Київської області 13.10.2010 р., про стягнення з ДП „Регіональні електричні мережі на користь ДП „Енергоринок 27 078, 45 грн штрафу та судові витрати 2 707, 84 грн державного мита і 236, 00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та не було вчинено і здійснено після цього відповідні необхідні виконавчі дії і заходи, направлені на виконання рішення суду, а тому суд дійшов висновку, що головним державним виконавцем Відділу Державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві передчасно та без відповідних правових підстав повернуто виконавчий документ стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України „Про виконавче провадження і відповідно постанова ОСОБА_3 Державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві від 27.11.2015 р. про повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні ВП № 22679438 була прийнята із порушенням положень Господарського процесуального кодексу України, Закону України „Про виконавче провадження, Наказу Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 р. „Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень, інших нормативно-правових актів і є такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства України.

Пунктом 9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р. „Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України передбачено, що за змістом цієї статті ГПК скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів розглядає виключно місцевий господарський суд, яким відповідну справу розглянуто у першій інстанції, тобто той господарський суд, що видав виконавчий документ (наказ чи ухвалу), незалежно від того, якою саме особою подано скаргу, і в тому ж складі суду (якщо цьому не перешкоджають обєктивні обставини, як-от звільнення судді, його захворювання, перебування у відпустці тощо).

Оскільки прийняття органами Державної виконавчої служби, їх посадовими особами будь-яких рішень (постанов тощо) в процесі здійснення виконання судових рішень господарських судів підпадає в розумінні статті 1212 ГПК під ознаки дій цих органів та осіб, то відповідні рішення також підлягають оскарженню до названих судів.

У порядку згаданої статті ГПК до господарських судів оскаржуються й дії (бездіяльність) органів Державної виконавчої служби під час виконання рішень третейських судів, якщо виконавчі документи на примусове виконання таких рішень видано господарськими судами (розділ XIV1 ГПК).

Пунктом 9.13. цієї ж постанови передбачено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобовязує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, повязані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобовязати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Якщо під час розгляду скарги господарським судом буде виявлено порушення законності або недоліки в діяльності органу Державної виконавчої служби, учасників виконавчого провадження, суд має вжити заходів, передбачених частинами першою і другою статті 90 ГПК.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що обставини щодо неправомірних дій державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві щодо повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні ВП № 22679438 та щодо незаконності постанови ОСОБА_3 Державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві від 27.11.2015 р. про повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні ВП № 22679438, викладені у скарзі № 01/44-5978 від 09.06.2016 р. позивача (стягувача) - ДП „Енергоринок, були підтверджені у процесі розгляду скарги, а тому вимоги позивача (стягувача) про визнання їх відповідно неправомірними та недійсною, є законними і обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу № 01/44-5978 від 09.06.2016 р. (вх. № 143/16 від 10.06.2016 р.) Державного підприємства „Енергоринок на дії та постанову ОСОБА_3 Державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві задовольнити.

2. Визнати недійсною постанову ОСОБА_3 Державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві від 27.11.2015 р. про повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні ВП № 22679438.

Суддя В.М.Бацуца