Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================

РІШЕННЯ

Іменем України

від 18 жовтня 2016 року у справі №927/809/16

Господарським судом Чернігівської області у складі судді Оленич Т.Г. розглянуто у відкритому судовому засіданні справу №927/809/16

за позовом: ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ПРОДУКТСОЮЗ», вул. Авіаконструктора Антонова, буд. 5-А, офіс 312, м. Київ, 03186

до відповідача: ДОЧІРНЬОГО ПІДПРИЄМСТВА «КОРОПМ'ЯСО» ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ГАРАНТТОРГСЕРВІС», вул. Лісова, 9, смт. Короп, Чернігівська область, 16200

про стягнення 393654грн.71коп.

у присутності представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність №1/06 від 02.07.2016)

від відповідача: не зявився.

В судовому засіданні, яке відбулось 18.10.2016, на підставі ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача 393654грн.71коп.

Як вбачається зі змісту позовної заяви ціна позову складається з 370000грн. боргу по поверненню суми фінансової допомоги та 23654грн.71коп. пені, нарахованої за період з 20.06.2016 по 23.08.2016.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору №21/12 від 21.12.2015 про надання безвідсоткової тимчасової поворотної фінансової допомоги позивач надав відповідачу поворотну фінансову безвідсоткову допомогу в розмірі 370000грн. з граничним терміном повернення 20 червня 2016 року. За твердженням позивача, відповідач запозичені кошти у термін, встановлений договором, не повернув, в звязку з чим позивач просить стягнути з відповідача надану суму допомоги в судовому порядку, а також застосувати до нього заходи відповідальності за порушення виконання зобовязання у вигляді пені.

Відповідач письмового відзиву на позов не надіслав. Відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається судом за наявними у ній матеріалами.

В судовому засіданні, яке відбулось 18.10.2016, прийняв участь представник позивача.

Представник відповідача в засідання господарського суду не зявився.

До початку судового засідання від відповідача до канцелярії суду надійшла заява про відкладення розгляду справи на іншу дату у звязку з неможливістю забезпечити присутність у судовому засідання, призначеному на 18.10.2016 об 11год.00хв., свого представника, який перебуває у відрядженні.

Представник позивача заперечував проти клопотання, зазначивши, що у відповідача був значний проміжок часу для ознайомлення з матеріалами справи та направлення до суду своєї письмової позиції щодо суті спору.

Вказана заява відповідача судом відхиляється, оскільки відповідачем не надано суду жодного доказу на підтвердження викладених у ній обставини.

До того ж, за змістом ст.28 Господарського процесуального кодексу України юридичну особу - сторону в господарському процесі можуть представляти керівник, інші особи, повноваження, яких визначені законодавством або установчими документами; особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації; адвокат.

Тобто, відсутність одного представника не позбавляє відповідача права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні керівника юридичної особи, а також іншого представника з числа як своїх працівників, так і осіб, не повязаних з ним трудовими відносинами.

Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 Господарського процесуального кодексу України). Вищевказана правова позиція викладена в підп.3.9.2. підп.3.9. п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Доказів неможливості явки в судове засідання керівника відповідача або іншого представника, неможливості розгляду справи без його участі відповідач суду не представив, а тому, враховуючи відсутність доказів, що підтверджують наявність обставин, зазначених у клопотанні відповідача, дане клопотання розцінюється судом як дії, направлені на затягування вирішення спору по суті та зловживання стороною своїми процесуальними правами.

Оскільки явка представника відповідача не визнавалась господарським судом обовязковою, тому відповідно до ст.22 Господарського процесуального кодексу України участь в господарських засіданнях є правом сторони, яке вона реалізовує на власний розсуд. Враховуючи, що відповідач не скористався правом на участь в засіданні господарського суду, неявка його представника не є перешкодою для вирішення спору по суті в даному судовому засіданні, в звязку з цим, з метою уникнення затягування вирішення спору, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи по суті у відсутності представника відповідача в засіданні господарського суду за наявними у ній матеріалами.

Клопотання позивача про відмову від здійснення технічної фіксації судового процесу судом задоволено. Засідання господарського суду по розгляду даної справи проведено без фіксації технічними засобами. Хід судового процесу відображено у протоколі судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши в ході розгляду справи по суті пояснення та доводи представника позивача, зясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши їх доказами, суд ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на договір №21/12 від 21 грудня 2015 року про надання безвідсоткової тимчасової поворотної фінансової допомоги (далі за текстом рішення договір), за умовами якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ПРОДУКТСОЮЗ» (позивач у справі, позикодавець за договором) зобовязалось надати ДОЧІРНЬОМУ ПІДПРИЄМСТВУ «КОРОПМ'ЯСО» ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ГАРАНТТОРГСЕРВІС» (відповідач у справі, позичальник за договором) поворотну фінансову безвідсоткову допомогу в сумі 370000грн. (триста сімдесят тисяч грн. 00 коп.), а ДП «КОРОПМ'ЯСО» ТОВ «ГАРАНТТОРГСЕРВІС» зобовязалось повернути надану фінансову допомогу в термін, визначений цим договором.

Відповідно до п.1.3. договору граничним терміном повернення позичальником отриманої фінансової допомоги позикодавцю є 20.06.2016 року.

В судовому засіданні судом оглянуто оригінал договору №21/12 від 21.12.2015 про надання безвідсоткової тимчасової поворотної фінансової допомоги та встановлено, що він підписаний сторонами та скріплений їх печатками, що також не оспорювалось сторонами в ході розгляду справи.

Аналіз змісту договору №21/12 від 21.12.2015 про надання безвідсоткової тимчасової поворотної фінансової допомоги свідчить, що за своєю правовою природою він є договором позики, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми §1 глави 71 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно із п.2.1. договору за цим договором позикодавець зобовязується перерахувати на банківський рахунок позичальника в якості поворотної безвідсоткової фінансової допомоги кошти в сумі зазначеній в п.1.1. цього договору.

Стверджуючи, що фінансова допомога в сумі 370000грн. перерахована відповідачу, позивач посилається на платіжні доручення №31 від 21.12.2015 на суму 330000грн. та №38 від 23.12.2015 на суму 40000грн., копії яких надані ним до матеріалів справи.

Аналіз вказаних платіжних доручень свідчить, що в призначенні платежу у платіжному дорученні №31 від 21.12.2015 як підставу перерахування грошових коштів вказано: «оплата зг рах №10 від 21.12.15р. У сумі 275000,00 грн., ПДВ 20% 55000,00грн.», а в платіжному дорученні №38 від 23.12.2015 «оплата зг рах №10 від 21.12.15р. У сумі 33333,33 грн., ПДВ 20% 6666,67 грн.».

Із наданих позивачем до справи звітів про дебетові та кредитові операції по його рахунку з 21.12.2015 по 21.12.2015 та з 23.12.2015 по 23.12.2015 вбачається, що проводки проведені банком із зазначенням саме такого призначення платежу, яке вказано позивачем у платіжних дорученнях №31 та № 38.

Як вбачається з копії наданого позивачем рахунку №10 від 21.12.2015, він виставлений постачальником - ДП «Коропмясо» ТОВ «ГАРАНТТОРГСЕРВІС» (відповідач у справі) одержувачу - ТОВ «ПРОДУКТСОЮЗ» (позивач у справі) на оплату яловичини 1 категорії в кількості 11000,0кг загальною вартістю 561000грн.00коп.

З огляду на зміст рахунку №10 від 21.12.2015, на який міститься посилання в платіжних дорученнях №31 від 21.12.2015 та №38 від 23.12.2015 як на підставу перерахування грошових коштів в загальній сумі 370000грн., ці розрахункові документи не можуть бути прийняті судом як доказ передачі відповідачу позивачем грошових коштів у сумі 370000грн. на виконання договору №21/12 від 21.12.2015 про надання безвідсоткової тимчасової поворотної фінансової допомоги з огляду на таке:

Порядок здійснення безготівкових розрахунків врегульовано Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою Правління Національного банку України №22 від 21.01.2004, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за №377/8976.

Відповідно до п.1.2., 1.3. Інструкції вказаний нормативний документ встановлює загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків. Вимоги цієї Інструкції поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також на стягувачів, та обов'язкові для виконання ними.

За змістом п.1.4. Інструкції платіжне доручення визначається як розрахунковий документ, що містить письмове доручення платника обслуговуючому банку про списання зі свого рахунку зазначеної суми коштів та її перерахування на рахунок отримувача.

Згідно із п.3.1. Інструкції платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 2 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 8 до цієї Інструкції, та подається до банку, що обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків.

Одним із обовязкових реквізитів платіжного доручення є реквізит «Призначення платежу», який в силу п.3.8. Інструкції заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу». Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Відповідно до п.33.2. ст.33 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним в документі на переказ, суті операції, щодо якої здійснюється цей переказ. Платник має відшкодувати банку або іншій установі - учаснику платіжної системи шкоду, заподіяну внаслідок такої невідповідності інформації.

Отже реквізит платіжного доручення «Призначення платежу» має містити повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється сплата коштів, яка визначається самостійно платником і який несе відповідальність за його зміст, та в процесі переказу грошових коштів ані банком, ані отримувачем цих коштів не може бути змінений.

З огляду на вищевикладене судом не приймаються платіжні доручення №31 від 21.12.2015 та №38 від 23.12.2015 як належні докази передачі або перерахування позивачем відповідачу 370000грн. в якості поворотної фінансової безвідсоткової допомоги.

Будь-яких інших розрахункових документів про передачу позивачем відповідачу грошових коштів в сумі 370000грн. саме як поворотної фінансової безвідсоткової допомоги у спосіб, визначений в п.2.1. договору, тобто шляхом перерахування на банківський рахунок відповідача, позивач під час розгляду справи в суді першої інстанції не надав. Клопотань про витребування доказів в порядку ст.38 Господарського процесуального кодексу України позивачем в ході розгляду справи не заявлялись.

Згідно із ч.2 ст.631 Цивільного кодексу України договір набирає чинності з моменту його укладення.

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч.2 ст.34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Приймаючи до уваги, що в договорі №21/12 від 21.12.2015 про надання безвідсоткової тимчасової поворотної допомоги сторонами визначався спосіб та порядок надання фінансової допомоги, а саме: шляхом перерахування позивачем грошових коштів на банківський рахунок відповідача, тому доказами на підтвердження факту передачі відповідачу грошових коштів є відповідні платіжні документи про списання коштів з рахунку позивача з відмітками банку про проведення платежів, або банківські квитанції про виконання заявок позивача про перерахування відповідачу грошових коштів як фінансової допомоги.

Як встановлено судом вище, будь-яких належних та допустимих доказів, на підставі яких суд може прийти до беззаперечного висновку про перерахування позивачем відповідачу грошових коштів в сумі 370000грн. як поворотної фінансової допомоги, позивач суду не надав.

Також позивачем не надано суду інших доказів, складених за участю відповідача, які б підтверджували факт отримання відповідачем від позивача грошових коштів в сумі 370000грн. на виконання умов договору №21/12 від 21.12.2015 про надання безвідсоткової тимчасової поворотної допомоги.

Відтак, оскільки позивачем не надано доказів передачі відповідачу грошових коштів в сумі 370000грн. саме як поворотної фінансової безвідсоткової допомоги, суд приходить до висновку, що договір №21/12 від 21.12.2015 про надання безвідсоткової тимчасової поворотної фінансової допомоги є неукладеним, у звязку з чим не створює для сторін обумовлених в ньому прав та обовязків.

Відповідно до ч.1, 2 ст.14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

В силу ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Оскільки позивачем не доведено факт передачі відповідачу на виконання договору №21/12 від 21.12.2015 про надання безвідсоткової тимчасової поворотної фінансової допомоги грошових коштів в сумі 370000грн., суд приходить до висновку, що між сторонами не виникли правовідносини позики і у відповідача не виник обовязок щодо повернення цих коштів позивачу.

З огляду на вищевикладене в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача 370000грн. боргу має бути відмовлено.

Не підлягає задоволенню також і вимога про стягнення 23654грн.71коп. пені, нарахованої за період з 20.06.2016 по 23.08.2016, оскільки за змістом ст.230 Господарського кодексу України та ст.549, 610, 611, 612 Цивільного кодексу України підставою для застосування до учасника господарських відносин пені є невиконання або неналежне виконання зобовязання, наявність якого судом в ході розгляду даної справи не встановлено.

За змістом ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Оскільки позивачем не доведено та за наявними у справі матеріалами судом не встановлено наявність у відповідача обовязку щодо повернення 370000грн. поворотної фінансової безвідсоткової допомоги, наданої на підставі договору №21/12 від 21.12.2015 про надання безвідсоткової тимчасової поворотної фінансової допомоги, суд приходить до висновку, що права позивача не порушенні, в звязку з чим відсутні підстави для судового захисту.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними, внаслідок чого у позові має бути відмовлено повністю.

Відповідно до ч.1 ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на відмову в задоволенні позовних вимог, судовий збір в повному обсязі покладається на позивача.

Керуючись ст.230 Господарського кодексу України, ст.14, 549, 610, 611, 612, 631, 1046, 1049 Цивільного кодексу України, Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст.22, 28, 32, 33, 34, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення підписано 24 жовтня 2016 року.

Суддя Т.Г. Оленич