РІШЕННЯ

25 жовтня 2016 року Справа № 913/750/16

Провадження № 5/913/750/16

За позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства Укртрансгаз, м. Київ

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Луганськгаз, м. Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 2989879 грн. 59 коп.

Господарський суд Луганської області у складі головуючого судді Віннікова С.В., суддів Ворожцова А.Г. та Косенко Т.В.

Секретар судового засідання помічник судді Гуленко К.С.

У засіданні брали участь:

від позивача - ОСОБА_2, провідний юрисконсульт, довіреність № 2-329 від 24.12.2015;

від відповідача - ОСОБА_3, юрисконсульт юридичного відділу правової договірної роботи, довіреність від 05.08.2016 № 98.

в с т а н о в и в:

Суть спору: позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 27.09.2011 № 110901109/Б28 в сумі 2470956 грн. 92 коп., пені в сумі 231613 грн. 17 коп.. 3% річних в сумі 21271 грн. 56 коп., інфляційних втрат в сумі 102609 грн. 06 коп., штрафу в сумі 163428 грн. 89 коп.

Представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 12.07.2016 б/н, зокрема, посилаючись на настання для відповідача форс-мажорних обставин та п. 8.2 договору.

Відповідачем подано клопотання від 01-02-54/1585 від 16.09.2016 про застосування строків позовної давності щодо вимоги про стягнення пені.

Відповідач подав клопотання від 25.10.2016 б/н про витребування у позивача доказів у вигляді витягу з електронної системи реєстрації вхідної кореспонденції ПАТ «Укртрансгаз» за вересень-жовтень 2014 року.

В задоволенні клопотання судом відмовлено за необґрунтованістю.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд встановив наступне.

Між Дочірньою компанією "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України", як газотранспортним підприємством, та ОСОБА_1 акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз», як замовником, 27.09.2011 було укладено договір № /Б28 на транспортування природного газу магістральними трубопроводами (арк. справи 47-53).

До вказаного договору підписано додаткові угоди.

Додатковою угодою № 2 від 17.01.2013 внесено зміни до договору, зокрема, стороною за договором визначено Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз».

Предметом цього правочину є правовідносини, за якими газотранспортне підприємство зобовязується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення газорозподільних станцій, а замовник зобовязується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбаченими цим договором.

Згідно із п. 11.1 договору (з урахуванням додаткової угоди № 2) договір набирає чинності з 01.10.2011 та діє до 31.12.2013. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Враховуючи, що жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії, то він був автоматично пролонгований до 31.12.2014, а потім до 31.12.2015 та в решті до 31.12.2016.

Відповідно до п. 3.1 договору в редакції додаткової угоди № 2 послуги з транспортування газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами.

Згідно із п. 3.4 договору (з урахуванням додаткової угоди № 2) акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством.

Пунктом 5.4 договору в редакції додаткової угоди № 2 встановлено, що вартість фактично наданих газотранспортним підприємством замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг.

Відповідно до п. 5.5 договору (з урахуванням додаткової угоди № 2) остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

В пункті 7.3 договору в редакції додаткової угоди № 2 зазначено, що у разі порушення замовником строків оплати із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

З наданих позивачем актів наданих послуг з транспортування з січня 2014 року по березень 2016 року (а.с. 65-83) вбачається, що позивач у повному обсязі виконав передбачені умовами договору зобовязання з транспортування газу на загальну суму 4766549 грн. 11 коп., а відповідач прийняв виконані роботи без зауважень та претензій.

Відповідачем зобовязання в частині оплати наданих послуг були виконані частково у сумі 2295592 грн. 19 коп.

Отже, відповідач свої обовязки за договором щодо своєчасної та повної сплати послуг належним чином не виконав в сумі 2470956 грн. 92 коп.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

У відповідності з приписами ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до приписів ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Аналогічна за змістом норма міститься у п.1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно п.2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 43, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести певними засобами доказування ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Матеріалами справи підтверджено факт виконання позивачем зобовязань з транспортування природного газу за період з січня 2014 року по березень 2016 року, що відповідачем не спростовано.

Докази сплати заборгованості в матеріалах справи відсутні.

З урахуванням викладеного, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 2470956 грн. 92 коп. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Позивачем на підставі п. 7.3 договору заявлено до стягнення з відповідача пеню в сумі 231613 грн. 17 коп. за період з 21.02.2014 по 29.04.2016.

В пункті 7.3 договору в редакції додаткової угоди № 2 зазначено, що у разі порушення замовником строків оплати із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно п. 3 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Штрафними санкціями відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Крім того, ч. 4 ст. 219 Господарського кодексу України визначено, що сторони зобовязання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобовязання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

Згідно зі ст. 218 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо інше не передбачено законом або договором, субєкт господарювання за порушення господарського зобовязання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобовязань виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Розділом 9 договору передбачено наступне:

9.1. Сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов'язків щодо договору, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин).

9.2. Під форс-мажорними обставинами розуміють обставини, які виникли внаслідок непередбачених сторонами подій надзвичайного і невідворотного характеру, включаючи вибухи на газопроводі, пожежі, землетруси, повені, оповзні, інші стихійні лиха, війну або військові дії. Строк виконання зобов'язань вікладається на строк дії форс-мажорних обставин.

9.3. Сторони зобов'язані негайно повідомити про обставини форс-мажору та протягом чотирнадцяти днів з дати їх виникнення надати підтвердні документи відповідно до законодавства.

9.4. Настання обставин форс-мажору підтверджується у встановленому законодавством порядку.

Таким чином, сторона, що заявила про настання форс-мажорних обставин повинна надати відповідний сертифікат Торгово-промислової палати або іншого компетентного органу, в якому повинно бути вказано про характер форс-мажорних обставин і його строк.

Відповідач звернувся за підтвердженням настання форс-мажорних обставин до уповноваженого органу, у звязку з чим Луганською регіональною торгово-промисловою палатою відповідно до Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого Рішенням президії ТПП України 15.07.2014 № 40(3), видано Сертифікат (висновок) про настання обставин непереборної сили № 3348/05-4 від 26.09.2014.

Зазначеним сертифікатом встановлений факт наявності з 07.04.2014 для ПАТ "Луганськгаз" обставин непереборної сили, що унеможливлюють виконання зобовязань товариства за договором № 9/Б28 від 27.09.2011, а саме: обставини непереборної сили, що виникли внаслідок проведення на території Луганської області та Донецької області антитерористичної операції. Також в сертифікаті було зазначено про неможливість встановлення строку закінчення дій обставин непереборної сили на момент видачі сертифікату.

Як вбачається зі змісту Сертифікату під час здійснення відповідних висновків, палатою був здійснений аналіз норм чинного законодавства, відомостей що публікуються в засобах масової інформації на офіційних інтернет-сайтах, тощо, які підтверджують факт проведення антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей, яка на цей час триває.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення субєкта господарської діяльності за собівартістю.

Крім того, наведені відповідачем обставини неможливості належного виконання договірних обовязків через бойові дії у м. Луганську в спірний період та відсутності забезпечення правового режиму на зазначеній території в спірний період є загальновідомими та не потребують додаткового доказування.

Таким чином, фактичні обставини спору свідчать, що форс-мажорні обставини тривають на час вирішення спору.

Посилання відповідача на положення п. 9.2 договору щодо відкладення строку виконання зобовязань на строк дії форс-мажорних обставин, оцінюються судом критично з огляду на те, що по-перше, негативні наслідки проведення антитерористичної операції несуть обидві сторони; по-друге, цивільне законодавство не містить норм стосовно відкладення строку виконання зобовязання, а сторони в договорі не передбачили порядку застосування цієї домовленості.

Вимоги позивача про стягнення пені не в повній мірі відповідають цивільному законодавству, умовам договору, оскільки не враховано обєктивної неможливості виконувати відповідачем зобовязання згідно із умов договору через настання обставин непереборної сили.

За таких підстав, суд дійшов до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені за період з 07.04.2014 (настання форс-мажорних обставин) по 29.04.2016.

Щодо вимоги про стягнення пені за період з 21.02.2014 по 06.04.2014, то в її задоволенні слід відмовити з огляду на наступне.

Відповідачем подано клопотання від 01-02-54/1585 від 16.09.2016 про застосування строків позовної давності щодо вимоги про стягнення пені.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу).

Позовна заява подана позивачем до суду 22.06.2016 (відповідно до поштового штемпеля на конверті), тобто після спливу строку позовної давності відносно вимог по стягненню пені за період з 21.02.2014 по 06.04.2014.

Положеннями ст. 267 Цивільного кодексу України визначено наступне:

- заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності;

- позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення;

- сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки відповідачем заявлено про застосування позовної давності, то це є підставою для відмови у задоволенні позову в частині стягнення пені за вказаний період.

Позивачем на підставі абз. 3 ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України заявлено до стягнення з відповідача штрафу в сумі 163428 грн. 89 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Застосування до боржника, який порушив господарське зобовязання, штрафних санкцій у вигляді пені, штрафу, передбачених абз. 3 ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, можливе за наявності таких умов:

- якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачений договором або законом;

- якщо порушено господарське зобовязання, в якому хоча б одна сторона є субєктом господарювання, що належить до державного сектора економіки;

- якщо допущено прострочення виконання негрошового зобовязання, повязаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Вказана позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 20 грудня 2010 року у справі № 3-41гс10 та від 28 лютого 2011 року у справі № 3-11гс11.

Оскільки позивачем штраф в сумі 163428 грн. 89 коп. нараховано за невиконання грошового зобовязання в частині оплати наданих послуг з транспортування природного газу, то суд дійшов до висновку про відмову в позові в частині штрафу в сумі 163428 грн. 89 коп.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачена відповідальність за порушення грошового зобовязання, так, за цією нормою Цивільного кодексу України боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов до наступного висновку.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в сумах 21271 грн. 56 коп. за період з 21.02.2014 по 29.04.2016 та 102609 грн. 06 коп. за період з березня 2014 року по квітень 2016 року відповідно.

Таким чином, позов підлягає задоволенню частково. З відповідача підлягають стягненню борг в сумі 2470956 грн. 92 коп., 3 % річних в сумі 21271 грн. 56 коп. та інфляційні втрати в сумі 102609 грн. 06 коп. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України на відповідача покладається судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 38922 грн. 56 коп.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. Позов ОСОБА_1 акціонерного товариства Укртрансгаз до ОСОБА_1 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Луганськгаз про стягнення 2989879 грн. 59 коп. задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Луганськгаз, вул. Гагаріна, б. 87, м. Сєвєродонецьк Луганської області, ідентифікаційний код 05451150, на користь ОСОБА_1 акціонерного товариства Укртрансгаз, Кловський узвіз, б. 9/1, м. Київ, ідентифікаційний код 30019801, борг в сумі 2470956 грн. 92 коп., 3 % річних в сумі 21271 грн. 56 коп., інфляційні втрати в сумі 102609 грн. 06 коп. та судовий збір в сумі 38922 грн. 56 коп., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 31.10.2016.

ОСОБА_4Вінніков

Суддя А.Г.Ворожцов

Суддя Т.В.Косенко

Надр. 3 прим.

1-до справи

2-позивачу за адресою: м. Київ, Кловський узвіз, 9/1,

3- відповідачу за адресою: м. Сєвєродонецьк Луганської області, вул. Гагаріна. 87