ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" жовтня 2016 р. Справа № 922/1472/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В. І. , суддя Тихий П.В.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача директор ОСОБА_1

третьої особи не зявився;

відповідача ОСОБА_2, за довіреністю від 31.05.2016р. №НВТ 204436;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 особи підприємця ОСОБА_4, смт. Краснокутськ Харківської області (вх. №2349Х/1-18)

на рішення господарського суду Харківської області від 25.07.2016р.

у справі № 922/1472/16

за позовом ОСОБА_5 Харківської облспоживспілки Краснокутський ринок, смт. Краснокутськ Харківської області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Краснокутська селищна рада, смт. Краснокутськ Харківської області

до відповідача ОСОБА_3 особи підприємця ОСОБА_4, смт. Краснокутськ Харківської області

про звільнення та передачу місця

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 25.07.2016р. у справі №922/1472/16 (суддя Аріт К.В.) позов задоволено повністю; зобовязано ОСОБА_3 особу-підприємця ОСОБА_4 звільнити торгові місця №77 та №78 на території ОСОБА_5 Харківської облспоживспілки Краснокутський ринок від належного їй майна та обладнання шляхом демонтажу та вивезення кіосків з території ОСОБА_5 Харківської облспоживспілки Краснокутський ринок; стягнуто з ОСОБА_3 особи-підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 Харківської облспоживспілки Краснокутський ринок 1378,00 гривень судового збору.

ОСОБА_3 особа підприємець ОСОБА_4, смт. Краснокутськ Харківської області з рішенням місцевого господарського суду не погодилась та звернулась до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення господарського Харківської області від 25.07.2016р. у справі №922/1472/16 скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апелянт, в обґрунтування своєї правової позиції зазначає про те, що позивачем не надано доказів звернення до відповідача з пропозиціями щодо укладення договору оренди торгового місця на ринку.

Крім того, зазначає про те, що попередження позивача від 20.01.2016р. №14 не може вважатися належним доказом звернення до відповідача з пропозицією щодо укладення договору, оскільки пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.08.2016р. суддею доповідачем по справі №922/1472/16 визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Тихий П.В.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 31.08.2016р. (колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Тихий П.В.) прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 21.09.2016р.

14.09.2016р. на адресу суду від Краснокутської селищної ради надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника. Крім того, зазначає, що при прийнятті рішення останній покладається на розсуд суду (вх.№9075).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 21.09.2016р. розгляд справи відкладено на 11.10.2016р., у звязку з неявкою в судове засідання представника третьої особи.

04.10.2016р. на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів у справі, а саме: заяви ФОП ОСОБА_4 на імя начальника Краснокутського РВЄ про надання інформації стосовно тарифів за 1 кВт споживання електроенергії для підприємств, заяви на імя начальника Краснокутського ВУЖКХ про надання інформації стосовно тарифів на вивезення сміття для підприємств, листа директора КП «Джерело» на імя ОСОБА_4 про розмір тарифів, копії рішення господарського суду Харківської області від 28.07.2016р. у справі №922/1732/16 (вх.№10005), які долучені до матеріалів справи.

Відповідно до п.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року №7 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України», відповідно до частини першої статті 101 ГПК, апеляційний суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно зясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і обєктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Вказані додаткові докази не приймаються до уваги колегії суддів, оскільки не спростовують необхідність укладення договору про оренду торгових місць, що прямо закріплено в Правилах торгівлі на ринках, затверджених наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, МВС України, ДПА України, Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 26.02.2002р. №57/188/84/105 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 22 березня 2002 р. за N 288/6576 та не були предметом дослідження господарського суду першої інстанції.

10.10.2016р. на адресу суду від третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника (вх.№10212).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 11.10.2016р. розгляд справи відкладено на 19.10.2016р., у звязку з неявкою в судове засідання представника третьої особи та з метою надання відповідачу можливості у поданні письмових пояснень в обґрунтування своєї правової позиції.

11.10.2016р. на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, а саме: списку підприємців ПХО «Краснокутський ринок», які не підписали нових договорів з ОСОБА_6, листа директора КП «Джерело» на імя ОСОБА_4, листа- відповіді начальника Краснокутскього РВЕ на імя ОСОБА_4, листа- відповіді начальника ВУЖКГ на імя ОСОБА_4, квитанцій від 31.08.2016р. та 23.09.2016р. про сплату відповідачем оренди торгових місць №77, №78 за серпень 2016р. та вересень 2016р., квитанцій від 24.06.2016р., від 29.07.2016р., від 17.05.2016р. та від 02.06.2016р. про сплату відповідачем оренди торгових місць №77, №78, повідомлень УДППЗ «Укрпошта» про надходження поштових переказів, фіскальних чеків про сплату торгового місця (вх.№10319), які долучені до матеріалів справи.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 19.10.2016р. розгляд справи відкладено на 25.10.2016р., у звязку з необхідністю представника позивача ознайомитись з доказами наданими відповідачем до суду апеляційної інстанції та неявкою в судове засідання представника третьої особи.

21.10.2016р. на адресу суду від відповідача надійшла заява про уточнення опису квитанцій по оплаті за оренду торгових місць №77 та №78 за 2014р. 2016р., ФОП ОСОБА_4 до ПХО «Краснокутський ринок», яка долучена до матеріалів справи.(вх.№10692).

Колегія суддів, не приймає вказані вище додатково подані докази, оскільки останні не були предметом дослідження господарського суду першої інстанції та заявник не обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

У судовому засіданні 25.10.2016р. представник відповідача підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити.

Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник третьої особи у судове засідання 25.10.2016р. не зявився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення №672, проте не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції, у відповідності до ч.3 ст.4-3 ГПК України, було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 22 ГПК України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів встановила наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу ОСОБА_5 Харківської облспоживспілки Краснокутський ринок, на праві оренди належить земельна ділянка площею 0,6074 га у смт. Краснокутськ Харківської області для ринкової інфраструктури на підставі договору оренди від 20.04.2012 р., укладеного між Краснокутською селищною радою та ОСОБА_5 Харківської облспоживспілки Краснокутський ринок.

Вказаний договір є чинним, не оскаржувався та не був скасований у судовому порядку та є правовою підставою користування позивачем зазначеною земельною ділянкою.

01.01.2015р. між ОСОБА_5 Харківської облспоживспілки "Краснокутський ринок" та ОСОБА_3 особою - підприємцем ОСОБА_4 були укладені договори оренди торгових місць №77 та №78, площа торгівельних місць становить, відповідно, 8 м.кв. та 10 м.кв., що знаходяться за адресою смт. Краснокутськ, вул. Перемоги, 27.

Строк дії обох договорів, умови яких є однаковими - з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р.

Пунктами 3.1.4 кожного з договорів від 01.01.2015р. сторони погодили, що орендар зобовязаний своєчасно і у повному обсязі вносити орендну плату, не допускати заборгованості.

Відповідно до п. 3.1.8 зазначених договорів, орендар зобовязаний не пізніше трьох днів після закінчення терміну їх дії або після їх дострокового розірвання звільнити орендований обєкт від кіоску/лотку/палатки та/або торговельного обладнання з попереднім узгодженням таких робіт з орендодавцем, здати орендодавцеві орендований обєкт, згідно з Актом приймання передачі в стані, не гіршому його стану на момент передачі в оренду з урахуванням зносу у встановлених розмірах.

Кожен окремо договір, зокрема, може бути достроково розірваний внаслідок: не внесення орендарем орендної плати, інших платежів протягом 1 місяця або більше (п.6.3).

З початку 2016 р. відповідач не уклав договорів зайняття торгових місць №77 та №78, однак продовжує здійснювати господарську діяльність, не сплачуючи орендну плату.

Вказане підтверджується доповідними контролера ринку та довідками бухгалтера.

Зазначене вище й стало підставою для звернення позивача до господарського суду Харківської області з відповідним позовом, в якому, останній, з урахуванням клопотання про уточнення позовних вимог, просив зобовязати ОСОБА_7 Василівну звільнити торгові місця №77 та №78 на території ОСОБА_5 Харківської облспоживспілки Краснокутський ринок від належного їй майна та обладнання шляхом демонтажу та вивезення кіосків з території ОСОБА_5 Харківської облспоживспілки Краснокутський ринок.

25.07.2016р. господарським судом Харківської області прийнято оскаржуване рішення, з підстав наведених вище.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Згідно ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Стаття 193 ГК України та стаття 526 ЦК України встановлюють загальні умови виконання господарських зобов'язань: суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк та згідно із ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлено договором найму.

Відповідно до статті 782 Цивільного кодексу України, при відмові орендодавця від договору оренди, договір є розірваним з моменту отримання орендарем відповідного повідомлення.

Як зазначає відповідач у відзиві на позовну заяву (т.1, а.с.66-67), у січні 2016 року керівництво ОСОБА_5 Харківської облспоживспілки Краснокутський ринок пропонувало йому укласти договір оренди, проте, на його зауваження по тексту договору не відреагувало.

Однак, матеріали справи не містять жодного доказу в підтвердження наявності зауважень відповідача до запропонованого.

Так, 20.01.2016р. позивач направив відповідачу попередження №14 про звільнення торгівельних місць №77, №78, в порядку ст.782 Цивільного кодексу України (а.с.29).

Відповідно до ч.1 ст.785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договорів оренди орендар зобовязаний негайно повернути орендодавцю предмет договору оренди у стані у якому він був отриманий з урахуванням нормального зносу.

Також, з матеріалів справи вбачається що, ОСОБА_3 особа - підприємець ОСОБА_4 є субєктом підприємницької діяльності, працює на спрощеній системі оподаткування, здійснює щомісячну оплату фіксованого податку.

Згідно Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва" в редакції від 28 червня 1999 року №746/99, приватний підприємець має право застосовувати оплату фіксованого податку у разі здійснення підприємницької діяльності по продажу товарів та наданню послуг на ринках з обовязковою оплатою ринкового збору, що свідчить про здійснення діяльності відповідача саме на ринку.

Місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що відповідачем порушено вимоги Постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №278 «Про заходи щодо стабілізації цін за надання послуг та оренду торгових приміщень (площ) у торговельних об'єктах, на ринках з продажу продовольчих та непродовольчих товарів в умовах фінансово-економічної кризи», якою передбачено укладення субєктами господарювання з адміністрацією ринку договорів оренди торгових місць, форма типового договору з ринком затверджена цією постановою.

Відповідно до Правил торгівлі на ринках, затверджених наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, МВС України, ДПА України, Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 26.02.2002р. №57/188/84/105 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 22 березня 2002 р. за N 288/6576, (далі - Правила), кіоск - це об'єкт дрібно роздрібної торгівлі мережі стаціонарного типу, некапітальної забудови, який займає відокремлене приміщення для організації продажу товарів без доступу в нього покупців.

Таке поняття узгоджується з іншими визначеннями кіоску, як некапітальної споруди (тобто рухомої речі), які містяться, зокрема, в Наказі Міністерства з питань надзвичайних ситуацій "Про затвердження Правил пожежної безпеки на ринках України" від 17.01.2005р. №30, Наказі Держкомстату "Про затвердження Інструкції щодо заповнення форм державних статистичних спостережень стосовно торгової мережі та мережі ресторанного господарства" від 24.10.2005р. №327, а також у рішенні Харківської міської ради від 26.02.2003р. №18/03 "Про затвердження Правил торгівлі на ринках м. Харкова".

Згідно з ст.391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Також, не є підставою для зайняття (бронювання, користування, оренду тощо) торгових місць сплата ринкових послуг, для цього повинні існувати додаткові умови, а саме ті як, передбачені п.п.8-20 Правил.

Відповідно до п. 16 Правил, продавець повинен мати при собі: документи про сплату ринкового збору та послуг ринку. У разі використання торговельного місця на умовах оренди в продавця повинна бути копія угоди з адміністрацією ринку про оренду, а на умовах суборенди - копія такої угоди із суб'єктом підприємницької діяльності (орендодавцем). Під час проведення органами контролю та адміністрацією ринку перевірок роботи суб'єктів підприємницької діяльності продавці повинні пред'явити зазначені документи.

Так, згідно п.20 Правил, адміністрація ринку при наданні продавцям торговельних місць на визначений термін укладає з ними письмову угоду, в якій рекомендується зазначати термін дії угоди, асортимент (вид) товарів, що реалізуються, розташування торговельного місця, умови оренди торговельного місця, розмір та порядок оплати за оренду майна, перелік послуг, які надає ринок, та їх вартість.

Торгівля без документів, що підтверджують сплату ринкового збору, послуги за утримання торговельного місця в належному стані та інших послуг ринку забороняється (п.23 Правил торгівлі на ринку).

Таким чином, безпосередньо Правила передбачають укладення між адміністрацією ринку і підприємцями, що займаються торговельною діяльністю, саме письмової угоди, що за своєю правовою природою є договорами оренди (найму) торгових площ.

Відсутність такої угоди унеможливлює користування відповідним торговим місцем в строк більший ніж один робочий день ринку.

Відповідач зазначає про те, що сплачує на розрахунковий рахунок за оренду місць, проте позивач не зараховує ці кошти, та повертає їх відповідачу.

Колегія суддів не погоджується з такими твердженнями відповідача та зазначає, що факт прийняття позивачем від відповідача ринкових послуг не є доказом укладення договору, а вказаний факт лише означає досягнення згоди між сторонами про надання позивачем права на використання торгового місця у один конкретний, визначений у відповідному фіскальному чеку день.

У даному випадку позивач зобовязаний, в разі наявності підстав визначених ст.633 ЦК України, надавати відповідачеві (як і кожній іншій особі, яка до нього звернеться в установленому порядку) відповідну послугу надання в користування торгового місця на протязі відповідного робочого дня ринку.

Колегія суддів зазначає про те, що факт сплати ринкових послуг не може бути підставою для звільнення відповідача від укладення письмової угоди, тобто, договору оренди торгівельного місця.

Крім того, такі дії відповідача перешкоджають позивачу належним чином використовувати вказані торгівельні місця у своїй господарській діяльності шляхом, зокрема, передачі їх в оренду третім особам та одержувати прибуток і є протиправними.

Таким чином, порушене право позивача підлягає захисту.

Аналогічної правової позиції дійшов Вищий господарський суд України у постанові від 16.03.2016р. у справі №916/1016/15-г.

Також, приписами статті 777 Цивільного кодексу України передбачено, що наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов'язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк. Умови договору найму на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо плати та інших умов договору переважне право наймача на укладення договору припиняється.

Правовий аналіз статті 777 Цивільного кодексу України дає підстави дійти висновку про те, що обов'язок щодо ініціювання укладення договору покладено саме на орендаря ФОП ОСОБА_4

Матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідачем ОСОБА_5 Харківської облспоживспілки Краснокутський ринок про намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк.

Статтею 180 Господарського кодексу України встановлені істотні умови господарського договору.

Так, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно ч.1 ст. 631 Цивільного кодексу України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

А отже, неукладення такого договору свідчить про недосягнення згоди між сторонами щодо всіх його істотних умов і має наслідком порушення прав та інтересів сторін.

Окрім того, до матеріалів справи відповідачем не надано жодних доказів, які б свідчили, що на час розгляду даної справи, питання дійсності/недійсності, нікчемності або неукладеності договорів було б предметом судового розгляду в інших судових справах, що свідчить про те, що питання відповідності вказаних договорів вимогам чинного законодавства України відповідачем, у вставленому порядку, не оспорюється.

Не беруться до уваги, також, й посилання апелянта на те, що позивачем не надано до матеріалів справи жодного належного доказу в підтвердження звернення до відповідача з пропозиціями щодо укладення договору оренди торгового місця, у звязку з тим, що, як зазначено вище, обов'язок щодо ініціювання укладення договору покладено саме на орендаря.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову щодо зобовязання ОСОБА_7 Василівни звільнити торгові місця №77 та №78 на території ОСОБА_5 Харківської облспоживспілки Краснокутський ринок від належного їй майна та обладнання шляхом демонтажу та вивезення кіосків з території ОСОБА_5 Харківської облспоживспілки Краснокутський ринок.

Отже, висновок місцевого господарського суду щодо задоволення позову відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010р.)

Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обовязково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008р.)

Таким чином, доводи викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді рішення, у звязку з чим апеляційну скаргу ОСОБА_3 особи підприємця ОСОБА_4, слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Харківської області - без змін.

Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 99, 101, ч.1 ст.103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 особи підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 25.07.2016р. у справі №922/1472/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 28.10.2016 року.

Головуючий суддя Терещенко О.І.

Суддя Сіверін В. І.

Суддя Тихий П.В.