ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2016 р.Справа № 922/3279/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Чистякової І.О.

при секретарі судового засідання Сінченко І.В.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства "Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації", м. Харків
до Харківського науково - дослідного експертно - криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України, м. Харків,
про стягнення 23159,39 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, довіреність №124-27/2016 від 21.09.2016;

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовом щодо стягнення з відповідача - Науково - дослідного експертно - криміналістичного центру при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області заборгованості в сумі 23159,39 грн., з яких сума основної заборгованості у розмірі 7985,99 грн., пені у розмірі 14614,38 грн. та штрафу у розмірі 7% від суми заборгованості - 559,02 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання покладених на відповідача обов'язків за договором про надання платних послуг №034126 від 11.08.2015 щодо оплати наданих позивачем послуг з проведення робіт по повірці засобів вимірювальної техніки, у зв'язку з чим виникла заборгованість в сумі 7985,99 грн., а також відповідно до умов договору та ст. 231 Господарського кодексу України нараховано за період з 10.08.2015 по 08.02.2016 заявлену до стягнення пеню у розмірі 14614,38 грн. та штраф у розмірі 7% від суми заборгованості, що становить 559,02 грн.

Згідно відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань повне найменування відповідача є ХАРКІВСЬКИЙ НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ ЕКСПЕРТНО-КРИМІНАЛІСТИЧНИЙ ЦЕНТР МВС УКРАЇНИ, у зв'язку з чим суд зазначає в рішенні суду повне найменування відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03 жовтня 2016 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 18 жовтня 2016 року о 12:00 годині. Цією ж ухвалою суду витребувано у сторін додаткові докази.

Позивач 12 жовтня 2016 року через канцелярію суду надав супровідним листом (вх. №33704) додаткові документи, зазначені у додатку, які долучено судом до матеріалів справи.

Крім того, 18 жовтня 2016 року позивач надав супровідним листом (вх. №34341) додаткові документи, зазначені у додатку, які також долучено судом до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні 18 жовтня 2016 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач в призначене судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву та витребуваних судом документів не надав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає, згідно ст.75 Господарського процесуального кодексу України, за можливе розгляд справи за наявними у справі матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

11.08.2015 між позивачем (надалі - Виконавець) та відповідачем (надалі - Замовник) був укладений договір про надання платних послуг № 034126 (надалі - Договір), згідно умов якого Виконавець бере на себе зобов'язання надати Замовнику послуги з проведення робіт по повірці засобів вимірювальної техніки (ДК 016-2010: 71.20.19 "Послуги щодо технічного випробування й аналізування". Вартість послуг без ПДВ Шість тисяч шістсот п'ятдесят чотири гри. 99 коп. Крім цього ПДВ (20%) Одна тисяча триста тридцять одна грн. 00 коп. Загальна сума цього договору складає Сім тисяч дев'ятсот вісімдесят п'ять грн.99 коп. (Розділ 1 Договору).

Відповідно до п.2.1. Договору Виконавець розпочинає виконання послуг після отримання від Замовника заявки замовлення або засобів вимірювальної техніки (ЗВТ) відповідно до переліку.

Згідно з п.2.2. Договору послуга вважається закінченою після складання Виконавцем підсумкового документа (акт здачі-приймання послуг), що підтверджує закінчення робіт.

Відповідно до п.2.3. Договору Виконавець за послугу, що виконана, виставляє Замовнику акт здачі - приймання послуг. Замовник зобов'язується повернути Виконавцю акт здачі-приймання послуг у 3-денний термін після його отримання та підписання Виконавцем.

Згідно з п.2.4. Договору видання Замовнику підсумкового документа (акту здачі-приймання послуг) являється підставою для проведення оплати за рахунок бюджетних коштів.

Відповідно до п.2.5. Договору строк оплати послуг по договору складає 30 календарних днів з моменту підписання акту здачі-приймання послуг.

Згідно з п.3.3. Договору у разі невиконання Сторонами договірних зобов'язань протягом терміну дії договору, застосовується штрафна санкція не нижче облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, згідно ст.231 Господарського кодексу України.

Строк дії договору з 11 серпня 2015 р. по 31 грудня 2015 р. Строк дії Договору продовжується до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п.5.1. Договору).

Позивачем повністю виконані зобов'язання щодо надання послуг по повірці засобів вимірювальної техніки відповідачу, що підтверджується Актом здачі-приймання робіт № 34126 від 11.08.2015 на суму 7985,99 грн. (а.с.12).

Проте, відповідач зобов'язання щодо розрахунків за отримані послуги не виконав, оплату за отримані послуги у сумі 7985,99 грн. не здійснив, наявність заборгованості не спростував.

Позивач неодноразово направляв на адресу відповідача претензії - вимоги від 01.02.2016 за вих. № 12-27/2016, від 06.04.2016 за вих. № 46-27/2016, від 18.07.2016 за вих. № 93-27/2016, із вимогою погасити заборгованість (а.с.14-18).

Згідно листа від 28.07.2016 № 19/12/Б-73 відповідач повідомив, що гарантує оплату послуг.

Однак, до теперішнього часу відповідач так і не здійснив сплату по вказаному договору.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог суд виходить з наступного.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Договір №034126 від 11.08.2015 укладений між сторонами у справі є підставою для виникнення у його сторін прав і обов'язків, визначених ним та за своїм змістом та правовою природою є договором про надання послуг.

Згідно із приписами ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (частина 2 зазначеної статті).

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, суд приходить до висновку про порушення відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати наданих послуг та діючого законодавства, тому визнає вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором про надання платних послуг № 034126 від 11.08.2015 у розмірі 7985,99 грн. обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Розглядаючи позовні вимоги про стягнення 14614,38 грн. - пені, яка розрахована за період з 10.08.2015 по 08.02.2016 та 559,02 штрафу, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 4 Господарського кодексу України особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання визначаються цим Кодексом (Господарським).

Ч.1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230, ч.4 ст. 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.2 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Отже, можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 15.01.2015 у справі № 910/23600/13/3-204гс14.

Відповідно до ч.2 ст. 22 Господарського кодексу України суб'єктами господарювання державного сектора економіки є суб'єкти, що діють на основі лише державної власності, а також суб'єкти, державна частка у статутному капіталі яких перевищує п'ятдесят відсотків чи становить величину, яка забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб'єктів.

В даному випадку, з матеріалів справи вбачається, що позивач є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки.

Відповідно до ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців. Проте законом або договором можуть бути передбачені інші умови нарахування.

Як вбачається з матеріалів справи, акт №34126 від 11.08.2015 було підписано сторонами 11.08.2015.

Відповідно до п.2.5. Договору строк оплати послуг по договору складає 30 календарних днів з моменту підписання акту здачі-приймання послуг.

Отже, оплата за надані послуги в сумі 7985,99 грн. мала бути здійснена відповідачем протягом тридцяти календарних днів, тобто прострочення відповідача виникло з 11.09.2015.

Суд перевіривши нарахування пені, починаючи з 11.09.2015 по 08.02.2016 прийшов до висновку, що вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню в сумі 1205,88 грн.

В решті частині позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 13408,50 грн. слід відмовити, у зв'язку з безпідставним та помилковим нарахуванням.

Перевіривши правомірність та правильність нарахування позивачем штрафу у розмірі 7% в сумі 559,02 грн., судом встановлено, що позивачем правомірно та обґрунтовано нараховано суму штрафу та його розмір відповідає фактичним обставинам справи, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 49 Господарського процесуального кодексу України та покладає на відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 580,18 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 11, 509, 525, 530, 549, 611, 612, 626, 627, 628, 629, 901, 906, 907 Цивільного кодексу України, статтею 175, 180, 181, 217, 218, 230, 231, 232 Господарського кодексу України, статтями 1, 12, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково в сумі 9750,89 грн.

Стягнути з Харківського науково - дослідного експертно - криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України (61036, м. Харків, вул. Ковтуна, 34, ) на користь Державного підприємства "Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" (61002, м. Харків, вул. Мироносицька, 36, ) суму основної заборгованості у розмірі 7985,99 грн., пені у розмірі 1205,88 грн., штрафу у розмірі 7% від суми заборгованості - 559,02 грн. та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 580,18 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Врешті частині позову в сумі 13408,50 грн. відмовити.

Повне рішення складено 24.10.2016 р.

Суддя ОСОБА_2