РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2016Справа №910/18199/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ілта»

до Товариство з обмеженою відповідальністю «Санофі-Авентіс Україна»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова

група»

про стягнення 498 687,50 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Марусенко Ю.Г. - по дов. № б/н від 12.02.2016

від відповідача Каракулов М.В. - по дов. № б/н від 11.10.2016

від третьої особи не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва були передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ілта» до Товариство з обмеженою відповідальністю «Санофі-Авентіс Україна» про стягнення страхової суми в розмірі 249 343,75 грн. за автомобіль НОМЕР_1 та страхової суми в розмірі 249 343,75 грн. автомобіль НОМЕР_1.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.03.2012 між сторонами укладено договір з оперативного лізингу парку транспортних засобів № 138812, відповідно до якого відповідачу передано в лізинг зазначені вище два автомобілі строком до 29.05.2016. Позивач на виконання умов п. 4.1 договору застрахував об'єкти лізингу за договорами № 28-0199-01407 від 05.11.2012 та № 28-0199-01408 від 05.11.2014. Відповідач 21.05.2015 повідомив позивача про настання страхового випадку по зазначеним автомобілям, які були залишені відповідачем у липні 2014 року у м. Луганськ з підстав відсутності можливості їх евакуації із зони проведення АТО. При цьому відповідачем не було прийнято рішення щодо доцільності своєчасного вивозу орендованих автомобілів. Позивач вважає, що оскільки події в м. Луганськ та цілком в регіоні не відбувались миттєво, така поведінка відповідача свідчить про свідоме невиконання ним зобов'язань щодо користування транспортними засобами з розумною обережністю. По отриманні від відповідача вказаного повідомлення позивач одразу повідомив страхову компанію про дані події та звернувся до правоохоронних органів замість відповідача, який відмовився від вчинення цих дій. 29.01.2016 від страхової компанії отримано відмову у виплаті страхового відшкодування, у зв'язку з тим, що договором страхування не покривається заявлений випадок, оскільки територія на якій стався цей випадок є тимчасово окупованою територією. Умовами договору лізингу передбачено, що у разі втрати транспортного засобу внаслідок неналежного виконання лізингоодержувачем своїх зобов'язань за договором, останній має відшкодувати лізингодавцю суму, що відповідає страховій суми такого транспортного засобу. Позивач звертався до відповідача з вимогою сплатити страхові суми, проте відповідач відмовився у такій виплаті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.10.2016 порушено провадження у справі № 910/18199/16, залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група», призначено справу до розгляду на 13.10.2016.

Позивач в судовому засіданні 13.10.2016 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач у поданому 12.10.2016 до відділу діловодства суду відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на те, що у за умовами п. 4.8.2 договору лізингу обов'язок по відшкодуванню позивачу страхової суми за втрачені автомобілі у випадку неотримання позивачем від страхової компанії страхових виплат виникає у відповідача лише за умови невиконання/неналежного виконання відповідачем своїх обов'язків за договором лізингу. Відповідач вважає, що жодних обов'язків за договором лізингу він не порушував. При цьому, як вбачається з тексту повідомлень страхової компанії відмова у здійсненні страхового відшкодування сталася через недотримання позивачем умов договору страхування № 28-0199-01408 від 03.11.2014. Так, в порушення п. 11.6.1 та 11.7 договору страхування позивач не надав документів, необхідних для здійснення страхової виплати. Крім того, територія дії страхового договору не покриває тимчасово окуповані території України, де й сталося викрадення автомобілів. Територія на якій сталися страхові випадки входить до складу території України, а отже відповідно до п. 5.2.1 договору дія договору лізингу поширюється на ці території. Відповідач вважає, що сам факт знаходження автомобілів на території дії договору лізингу не свідчить про порушення відповідачем обов'язку, передбаченого п. а) п. 5.1.3 договору лізингу. Зазначає, що відповідачем дотримано умови вказаного пункту, оскільки відповідач залишив автомобілі на охоронюваній стоянці м. Луганськ, а тому через бойові дії та чисельні випадки грабежів вивезення автомобілів з тимчасово окупованої території України становило б більший ризик втрати цих транспортних засобів. Відповідач не отримав жодних інструкцій від позивача щодо вивезення автомобілів з м. Луганськ. Отже вважає, що відповідач діяв в межах договору лізингу, не порушував зобов'язань та дотримувався всіх умов договору лізингу у випадку викраденні автомобілів, а отже не виплата страхового відшкодування страховою компанією позивача сталася на з вини відповідача.

В судовому засіданні 13.10.2016 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 20.10.2016.

Відповідач у поданих 17.10.2016 до відділу діловодства суду поясненнях просить в позові відмовити повністю.

Третя особа в судове засідання 20.10.2016 не з'явилась, письмових пояснень не подала.

В судовому засіданні 20.10.2016, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

20.03.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ілта» (лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Санофі-Авентіс Україна» (лізингоодержувач) було укладено договір з оперативного лізингу парку транспортних засобів № 138812 (далі - договір лізингу).

Відповідно до п. 1.1. договору лізингу лізингодавець має надати в лізинг лізингоодержувачу транспортні засоби, вказані у лізингових протоколах.

Згідно з п. 2.2 договору лізингу транспортний засіб вважається взятим лізингоодержувачем у лізинг від лізингодавця на умовах цього договору з дати підписання акту приймання-передачі лізингоодержувачем та лізингодавцем. Датою передачі транспортного засобу вважається дата підписання акта приймання-передачі сторонами.

Відповідно до актів приймання-передачі транспортного засобу № 3 від 29.05.2012 позивачем передано у лізинг автомобіль марки Skoda Fabia Ambiente 1,4i/63kW, сірого кольору, державний номер НОМЕР_1 та автомобіль марки Skoda Fabia Ambiente 1,4i/63kW, колір - бежевий металік, державний номер НОМЕР_1.

Спір виник в зв'язку з тим, що позивач вважає, що відповідачем порушено умови договору лізингу та внаслідок не вивезення автомобілів з тимчасово окупованої території України сталося викрадення цих автомобілів, а тому відповідач має відшкодувати позивачу 498 687,50 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як визначено ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Виходячи з положень ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до п. 4.1 договору лізингу сторони визначили, що лізингодавець за власні кошти та на власне ім'я страхує транспортні засоби у прийнятній для лізингодавця страховій компанії із доброю репутацією. Страховка має бути дійсною з моменту надання ТЗ лізингоодержувачу та протягом всього терміну користування ТЗ лізингоодержувачем.

Позивач застрахував вищенаведені автомобілі у Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - страхова компанія), що підтверджується генеральним договором добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземних транспортних засобів № 28-0199-01408 від 03.11.2014.

05.05.2015 підписано додаток до генерального договору за № 28-0199-01408/0813, предметом якого є страхування транспортного засобу Skoda Fabia 1.4, реєстраційний номер НОМЕР_1 та додаток до генерального договору за № 28-0199-01408/0782, предметом якого є страхування транспортного засобу Skoda Fabia 1.4, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відповідно до пункту 2 генерального договору страхування № 28-0199-01408 від 03.11.2014 та додатку до нього до страхових випадків віднесено:

викрадення - незаконне заволодіння застрахованим ТЗ з будь-якою метою, а також пошкодження застрахованого ТЗ, отримані внаслідок незаконного заволодіння;

ПДТО (протиправні дії третіх осіб) - дії будь-яких третіх осіб, спрямовані проти майна страхувальника, а саме умисне або необережне знищення чи пошкодження ТЗ, його ДО, крадіжка частин, вузлів, деталей, агрегатів, додаткового обладнання ТЗ (крім незаконного заволодіння ТЗ), підпал.

21.05.2015 відповідач по електронній пошті повідомив позивача про події, що мають ознаки страхового випадку по вищенаведеним автомобілям, які були залишені співробітниками відповідача (лізингоодержувача) ще у липні 2014 року у м. Луганськ, у зв'язку з неможливістю їх евакуації із зони проведення АТО.

26.05.2015 позивач звернувся до ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» із заявами про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, в яких зазначив, що за адресами: м. Луганськ, вул. П'ятеркіна, 6, сталося викрадення автомобіля Skoda Fabia 1.4, реєстраційний номер НОМЕР_1 та м. Луганськ, вул. Тухачевського, 4, сталося викрадення автомобіля Skoda Fabia 1.4, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Згідно з ст. 988 Цивільного кодексу України та ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Згідно з п. 8.1 генерального договору страхування № 28-0199-01408 від 03.11.2014 договором покриваються тільки ті страхові випадки, які сталися зокрема в межах території України (за винятком тимчасово окупованих територій відповідно до чинного законодавства України).

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» листами № 03/0490 та № 03/0491 від 29.01.2016 повідомило позивача про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування з посиланням на те, що договір страхування не покриває випадки крадіжки, що сталися на окупованій території України, а також у зв'язку з не наданням страхувальником (позивачем) документів, які підтверджують факт настання страхового випадку.

Відповідно до п.п. а) п. 5.1.3. договору лізингу лізингоодержувач зобов'язаний користуватися транспортним засобом з розумною обережністю, уберігати його від будь-яких пошкоджень, втрат, включаючи крадіжки, та жодним чином не псувати транспортний засіб.

Пунктом 4.8 договору лізингу сторонами визначено, що у разі, якщо не отримання лізингодавцем від страхової компанії страхових виплат (відшкодувань), пов'язаних з пошкодженням, знищенням та/або втратою (в т.ч. крадіжкою) транспортного засобу під час перебування його в користуванні лізингоодержувача, було спричинено невиконанням/неналежним виконанням лізингоодержувачем своїх зобов'язань передбачених цим договором та/або ненаданням вказаних у п. 5.1.3 (е) документів лізингоодержувач відшкодовує лізингодавцю:

4.8.2. у випадку повної втрати (в т.ч. крадіжки) чи конструктивної загибелі транспортного засобу - суму, що відповідає страховій сумі щодо такого транспортного засобу на момент укладання відповідного договору страхування.

Матеріали справи свідчать, що втрата транспортних засобів відбулась під час перебування їх в користуванні у відповідача і оскільки відповідач залишив їх на окупованій території України без спроби їх вивезення, дані обставини розцінюються про недбале користування об'єкту лізингу.

Згідно додатків до генерального договору № 28-0199-01408/0782 від 05.05.2015 та № 28-0199-01408/0813 від 05.05.2015 страхова сума по виду страхування «ПДТО» на вищенаведені автомобілі встановлена у загальному розмірі 498 687,50 грн. (по 249 343,75 грн. за кожен автомобіль).

Позивач листами № 24-юр та № 25-юр від 09.02.2016, № 136-юр від 18.08.2016 звертався до відповідача з вимогою відшкодувати страхові суми за автомобілями протягом 7 (семи) календарних днів в загальному розмірі 498 687,50 грн.

Відповідач залишив дані вимоги позивача без задоволення.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Заперечення відповідача не приймаються судом до уваги, оскільки договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До зобов'язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов'язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань.

Посилання відповідача на те, що транспортні засоби були залишені на охоронюваній стоянці, а тому належно виконав свої зобов'язання за договором лізингу не приймаються судом до уваги, оскільки за умовами договору лізингу обов'язок щодо схоронності предмету лізингу покладено саме на відповідача.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ілта» є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю «Санофі-Авентіс Україна» (01033, м. Київ, вул. Жилянська, 48-50А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ілта» (01103, м. Київ, Залізничне шосе, 6, ) страхової суми в загальному розмірі 498 687 (чотириста дев'яносто вісім тисяч шістсот вісімдесят сім) грн. 50 коп. та 7 480 (сім тисяч чотириста вісімдесят) грн. 31 коп. витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 27.10.2016.

СуддяВ.В. Сівакова