ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.10.2016 Справа № 920/749/16

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2,

с. Устимівка, Васильківський район, Київська область,

до відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, м. Суми,

про стягнення 36 161 грн. 13 коп.,

Суддя Жерьобкіна Є.А.

Представники:

Від позивача - ОСОБА_4 (довіреність б/н від 26.08.2016);

Від відповідача - ОСОБА_5 (довіреність б/н від 05.09.2016).

При секретарі судового засідання Мудрицькій С.Ю.,

Суть спору: позивач подав позовну заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь 34 337 грн. 59 коп., з яких 30 832 грн. 16 коп. основного боргу за товар релігійного призначення відповідно до договору купівлі-продажу б/н від 01.01.2014, 2 012 грн. 12 коп. 3% річних, 493 грн. 31 коп. інфляційних збитків, 1000 грн. 00 коп. компенсації за моральну шкоду, а також судові витрати, пов'язані з розглядом справи.

Позивач подав заяву (вх. 8740 від 03.10.2016), в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь 36 161 грн. 13 коп., в тому числі 30 832 грн. 16 коп. основного боргу за товар релігійного призначення відповідно до договору купівлі-продажу б/н від 01.01.2014, 1986 грн. 77 коп. 3% річних, 3342 грн. 20 коп. інфляційних збитків, а також судові витрати, пов'язані з розглядом справи.

Враховуючи передбачене ст. 22 Господарського процесуального кодексу України право позивача до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, суд приймає відповідну заяву позивача до розгляду.

Позивач підтримує позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав.

Представник відповідача у судовому засіданні 17.10.2016 усно заперечує проти позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідач подав клопотання (вх. № 2748к від 17.10.2016), в якому просить суд призначити почеркознавчу експертизу у справі № 920/749/16 для з'ясування питання чи дійсно підписи в поданих позивачем до позовної заяви документах здійснювались ОСОБА_3, зобов'язується сплатити всі витрати на проведення даної експертизи.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Враховуючи визначений ст. 69 Господарського процесуального кодексу України строк вирішення спору, достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позиції по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, оцінивши наявні у справі докази, суд встановив:

Відповідно до умов укладеного між сторонами договору купівлі-продажу б/н від 01.01.2014, позивач зобов'язується поставити та передати у власність відповідача вироби (товар), а відповідач зобов'язується прийняти цей товар та оплатити його на умовах, визначених цим договором.

Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє один рік з дня підписання (п. 7.1 договору).

У випадках, якщо жодна із сторін не заявить про свій намір розірвати або змінити договір за 20 календарних днів до його закінчення, даний договір вважається пролонгованим на 12 місяців (п. 7.2 договору).

Згідно з п. 5.1. договору, поставка товару здійснюється на умова EXW правил ІНКОТЕРМС в редакції 2000 р.

Поставка товару здійснюється окремими партіями на підставі прийнятих позивачем до виконання замовлень відповідача (п. 5.2 договору).

Відповідно до п. 2.2. договору, асортимент, кількість та ціна товару кожної партії визначається сторонами у замовленні та вказується у накладних.

Згідно з п. 4.1 договору, відповідач сплачує за товар в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача, вказаний у накладній, або іншим способом, незабороненим чинним законодавством України.

Відповідач зобов'язується здійснювати оплату товару не пізніше 10 (десяти) календарних днів з дати приймання товару, що вказана в накладній (п. 4.2 договору).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання та всупереч умовам укладеного між сторонами договору не оплатив поставлений згідно з накладною № 1449 від 12.02.2014 товар своєчасно та у повному обсязі, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 30 832 грн. 16 коп.

Відповідач в обґрунтування своїх заперечень проти позову вказує, що ні договору купівлі - продажу б/н від 01.01.2014, ні видаткової накладної № 1449 від 12.02.2014 фізична особа - підприємець ОСОБА_3 не підписувала та товар вказаний у вищезгаданих документах не отримувала.

Статтями 32, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає заперечення відповідача проти позову необґрунтованими та неправомірними, а клопотання відповідача (вх. № 2748к від 17.10.2016) про призначення почеркознавчої експертизи у справі № 920/749/16 такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Статтею 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 208 Цивільного кодексу України правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Статтею 51 Цивільного кодексу України визначено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Згідно з п. 2.1., п. 2.2., п. 2.5. Положення «Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 р. N 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за N 168/704, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.

Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

У п.5.26 ДСТУ 4163-2003 "Вимоги до оформлювання документів" визначено, що відбитком печатки організації засвідчують на документі підпис відповідальної особи.

Відповідно до приписів чинного законодавства відповідальність та контроль за дотриманням порядку зберігання печаток і штампів, а також законністю користування ними покладається на керівників підприємств.

Відтиском печатки засвідчується, серед іншого, також справжність підпису її власника. Порядок використання печатки встановлюється її власником самостійно, власник на свій розсуд розпоряджається печаткою, а також самостійно відповідає за її збереження.

Судом встановлено, що підпис з боку відповідача на договорі купівлі - продажу б/н від 01.01.2014 та видатковій накладній № 1449 від 12.02.2014 засвідчений печаткою Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3.

Відповідачем при цьому не надано суду доказів протиправності використання своєї печатки чи доказів її викрадення, так само як і доказів звернення до правоохоронних органів у зв'язку з викраденням чи втратою печатки, у зв'язку з чим відсутні правові підстави вважати, що печатка використовувалась не на розсуд позивача чи всупереч його волі.

Видаткова накладна № 1449 від 12.02.2014 та договір купівлі - продажу б/н від 01.01.2014 є первинними документами в розумінні ст. 1, ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та підтверджують факт здійснення господарської операції.

З вказаних підстав, враховуючи приписи ст. 41 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд призначає судову експертизу для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, суд вважає необґрунтованим та відмовляє у задоволенні клопотання відповідача (вх. № 2748к від 17.10.2016) про призначення почеркознавчої експертизи у справі № 920/749/16, розцінює подання останнього зловживанням процесуальними правами. Відповідна практика, спрямована на умисне затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Договір купівлі-продажу б/н від 01.01.2014, укладений між сторонами, є чинним та не визнаний недійсним в судовому порядку, а тому повинен виконуватись сторонами належним чином.

При цьому суд враховує презумпцію правомірності договору.

Згідно зі ст.ст. 526, 629 Цивільного кодексу України, п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов'язання не допускається; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 530 цього ж Кодексу визначено, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Факт отримання відповідачем товару на загальну суму 30 832 грн. 16 коп. підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною № 1449 від 12.02.2014, яка, з урахуванням викладених встановлених судом обставин приймається судом в якості належного та допустимого доказу.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, прийнятого у Парижі 20 березня 1952 p., гарантовано захист права власності. Згідно з нею кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Європейський суд розширено тлумачить поняття «майна». Так, в постанові по справі Бейелер проти Італії (5 січня 2000 р.) зазначено, що «…поняття «майно» в ст. 1 має автономне значення, яке не обмежується власністю на фізичні речі. Воно є незалежним від формальної класифікації в національному праві: деякі інші права та інтереси, що становлять активи, можуть розглядатися як право власності і, таким чином, як «майно» в контексті цього положення».

Слід враховувати, що до майнових прав належить, зокрема, право вимоги, що виникає з приводу володіння, користування та розпорядження майном (наприклад права вимоги особи за зобов'язаннями, за якими вона є кредитором).

З огляду на вищевикладене, оскільки відповідачем не подано доказів повної та своєчасної оплати поставленого товару, належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову, суд вважає правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 30 832 грн. 16 коп. заборгованості за товар.

За прострочення виконання грошового зобов'язання позивачем нараховано відповідачеві 1 986 грн. 77 коп. 3 % річних та 3 342 грн. 20 коп. інфляційних збитків за період з 22.02.2014 по 19.04.2016, виходячи з суми боргу в розмірі 30 832 грн. 16 коп.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, а 3% річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов'язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов'язань.

Згідно з правовою позицією Верховного суду України, викладеною у листі від 01.07.2014року "Аналізі практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві", підраховуючи суми стягнень, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК, повинно враховуватися, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції має розраховуватися на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті "Урядовий кур'єр". При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з урахуванням цього місяця.

Виходячи з умов п. 4.2 договору, оскільки товар був отриманий відповідачем згідно з накладною № 1449 від 12.02.2014, прострочення виконання грошового зобов'язання з боку відповідача почалося з 23.02.2014.

З урахуванням вказаного, судом не виходячи за межі визначеного позивачем періоду часу та максимального розміру нарахувань, здійснено перерахунок інфляційних збитків та 3% річних за період з 23.02.2014 по 19.04.2016, виходячи з суми боргу в розмірі 30 832 грн. 16 коп., згідно з яким інфляційне збільшення становить 26 671 грн. 13 коп., 3% річних складають 1 994 грн. 38 коп.

Розрахунок здійснений судом за допомогою програми ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ 9.1.3 Інформаційно-аналітичний центр «ЛІГА», ТОВ «ЛІГА: ЗАКОН», 2016.

З'ясувавши обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань щодо своєчасної та повної оплати отриманого товару, а також те, що право позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних збитків передбачене діючим законодавством України, обґрунтованими, правомірними і такими, що підлягають задоволенню є позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 1 986 грн. 77 коп. 3 % річних та 3 342 грн. 20 коп. інфляційних збитків.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що спір між сторонами виник в результаті неправомірних дій відповідача, відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 378 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, 40030, ідент. номер НОМЕР_1) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_3, ідент. номер НОМЕР_2) 30 832 грн. 16 коп. заборгованості за товар, 1 986 грн. 77 коп. 3% річних, 3 342 грн. 20 коп. інфляційних збитків, 1378 грн. 00 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 19.10.2016.

Суддя Є.А. Жерьобкіна