ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.10.2016 Справа № 920/779/16

За позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Суми;

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Суми;

про стягнення 239 019 грн. 13 коп.

СУДДЯ КОВАЛЕНКО О.В.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_3, довіреність від 11.07.2014;

Від відповідача: ОСОБА_4, довіреність від 19.02.2016;

ОСОБА_5, довіреність від 19.02.2016;

При секретарі судового засідання: Саленко Н.М.

Суть спору: позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 239 019 грн. 13 коп., з яких: 13 213 грн. 13 коп. заборгованість зі сплати комунальних послуг, 9 315 грн. 00 коп. основного боргу, 28 566 грн. 00 коп. неустойки, 186 000 грн. 00 коп. збитків, 1 925 грн. 00 коп. штрафу, нарахованих у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору оренди нежитлового приміщення №11/14 від 11.04.2014 р., а також суд судові витрати.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач в письмових поясненнях від 14.09.2016 р., 03.10.2016 р. та 17.10.2016 р. проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що позивач самостійно заволодів орендованим приміщенням, жодного рахунку для оплати комунальних послуг від позивача відповідач не отримував, позивач припинив водо-, газопостачання, електропостачання до орендованого приміщення, а також доступ до мережі Інтернет, що підтверджується складеними позивачем актами, а також не подав доказів на підтвердження розміру збитків, виявлених під час огляду приміщення експертом.

Від відповідача надійшло клопотання від 03.10.2016 р. про зупинення провадження у справі до розгляду Вищим господарським судом України пов'язаної справи №920/75/16 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання недійсним пункту договору та зобов'язання вчинити певні дії.

Відповідно до ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею справи, що розглядається іншим судом. Господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому засіданні, або за власною ініціативою.

Згідно ч.5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Судом встановлено, що Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 13.07.2016 р. у справі №920/75/16 рішення господарського суду Сумської області залишене без змін, а отже воно набрало чинності 13.07.2016 р.

Таким чином, суд не вбачає обставин, які б свідчили про неможливість розгляду даної справи, а отже підстави для зупинення розгляду в даній справі відсутні, а клопотання відповідача є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши та дослідивши подані докази, суд встановив:

11 квітня 2014 року між ФОП ОСОБА_1 і ФОП ОСОБА_2 укладено договір №11/14 оренди нежилого приміщення (далі за текстом - «Договір»), відповідно до умов якого позивач передає в тимчасове оплатне володіння та користування, а відповідач приймає по акту прийому-передачі нежиле приміщення загальною площею 275 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2, для розміщення об'єкта громадського харчування (кафе, їдальні).

Факт передачі в оренду позивачу приміщення підтверджується відповідним актом приймання-передачі від 11.04.2014року /а.с.12/ та не заперечується представниками сторін.

Відповідно до п. 2.5. договору, термін його дії складає з 11 квітня 2014року до 10 квітня 2017 року з моменту підписання акту прийому-передачі приміщення.

Згідно умов п. 3.1.3 договору відповідач зобов'язується забезпечити позивача доступом до мережі Інтернет, водопостачання, водовідведення, теплопостачання, газопостачання, електропостачання та інш. Відповідач не має права на відключення або втручання в забезпечення позивача комунальними послугами, крім випадку наявності боргу за такі послуги. Неможливість користування позивачем комунальними послугами з вини відповідача є збитками позивача та звільняє його від плати як за ненадані послуги, так і за користування об'єктом оренди.

Зі змісту п. 4.1. Договору вбачається, що базова ставка орендної плати за використання об'єкта оренди до 12.04.2015 року складає 7 000 грн. 00 коп.: з 11.04.2014року по 11.05.2014року 7000 грн. 00 коп. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць розраховується як базова ставка орендної плати збільшена на індекс інфляції за розрахунковий місяць.

Відповідно до п. 4.2. Договору після 12.03.2015 року сторони визначають розмір орендної плати на наступний період дії договору оренди. Пропозиція щодо розміру орендної плати у цьому разі вносяться за ініціативою орендодавця з направленням орендарю рекомендованого листа чи вручення особисто під розпис додаткової угоди до цього договору, який підписується сторонами на протязі 3 (трьох) днів з моменту отримання особисто чи такого рекомендованого листа орендарем. У разі недосягнення сторонами згоди щодо розміру орендної плати на наступний період даний договір автоматично припиняє свою дію з 4-го (четвертого) дня з дня отримання додаткової угоди орендарем.

З матеріалів справи вбачається, що 31 березня 2015 року сторонами було підписано додаткову угоду до Договору, в якій вони домовились викласти п. 4.1. Договору в новій редакції: «розмір орендної плати за використання об'єкта оренди з 12.04.2015року до 12.01.2016 року складає 19 250 грн. 00 коп.». Крім того, викладено п. 4.2. Договору в новій редакції, а саме: «Після 12.01.2016 року сторони визначають розмір орендної плати на наступний період дії договору оренди. Пропозиція щодо розміру орендної плати у цьому разі вносяться за ініціативою орендодавця з направленням орендарю рекомендованого листа чи вручення особисто під розпис додаткової угоди до цього договору, який підписується сторонами на протязі 3 (трьох) днів з моменту отримання особисто чи такого рекомендованого листа орендарем. У разі недосягнення сторонами згоди щодо розміру орендної плати на наступний період даний договір автоматично припиняє свою дію з 4-го (четвертого) дня з дня отримання такого додатку орендарем.

Крім того, між сторонами було підписано акт прийому-передачі майна від 11.06.2015 р., який є додатком до Договору та яким сторони погодили передачу в тимчасове платне користування майна: системи вентиляції, системи газопостачання та системи електропостачання.

Даним актом сторони також погодили умову щодо щомісячного огляду 12 числа орендованого приміщення, де встановлене передане майно на предмет дотримання в справному технічному стані та оформленні актом огляду. Відповідач зобов'язаний забезпечувати цілісність пломб, встановлених на вузлах обліку електроенергії та пломби лічильника водопостачання, встановленого в приміщенні. В разі виявлення недоліків /які записуються в акт/ відповідач зобов'язаний на протязі наступного місяця виправити недоліки за свій рахунок. Якщо відповідач не виконав попередні зауваження по усуненню недоліків позивач нараховує штраф у розмірі 10% від суми орендної плати. Невиконання зауважень після двох місяців вважається підставою для припинення дії Договору.

Суд критично ставиться до заперечень представників відповідача з приводу того, що ФОП ОСОБА_2 не ставила свій підпис на зазначеному акті прийому-передачі майна, оскільки з зовнішнього огляду підпису та порівняння його з підписами на інших письмових доказах у справі можна зробити висновок про те, що він вчинений відповідачем власноручно. Таким чином, суд приймає Акт прийому-передачі майна як належний доказ та відхиляє заперечення відповідача з цього приводу.

Згідно п. 6.4. Договору він припиняється, в тому числі у випадку, передбаченому п. 4.2. договору.

Судом встановлено, що рішенням господарського суду Сумської області від 24.03.2016 у справі №920/75/16 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання недійсним пункту договору та зобов'язання вчинити певні дії, предметом розгляду якої було визнання недійсним пункту 4.2. договору оренди №11/14 від 11.04.2014року нежилого приміщення за адресою: АДРЕСА_2, площею 275 кв.м, в позові відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 13.07.2016 р. в цій же справі рішення господарського суду Сумської області залишене без змін.

Частиною 3 ст. 35 ГПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Даними судовими рішеннями у пов'язаній справі №920/75/16 встановлено, що враховуючи умови п. 4.2., п. 6.4. договору, у зв'язку з недосягненням сторонами згоди щодо розміру орендної плати на період після 12.01.2016року, договір припинив свою дію з 4-го (четвертого) дня з дня отримання позивачем від відповідача додатку до договору, тобто з 27.01.2016 року.

Таким чином, судом встановлено, що сторонами досягнуто і погоджено істотні умови договору оренди №11/14 від 11.04.2014 року, а саме предмет договору найму, строк, на який укладається договір оренди, орендну плату, умови повернення орендованого майна.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що він належним чином виконував умови Договору, але відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань не сплатив орендну плату за період з 12 січня 2016 р. по 27 січня 2016 р., у зв'язку з чим його заборгованість становить 9 315 грн. 00 коп.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором визнається домовленість двох чи більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зі змісту ч.1 ст. 283 ГК України вбачається, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 6 ст. 283 ГК України визначено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст. 525 ЦК України).

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Враховуючи те, що відповідачем не подано суду доказів сплати боргу або обґрунтованих заперечень таким вимогам, суд дійшов до висновку про те, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 9 315 грн. 00 коп. заборгованості з орендної плати за період з 12 січня 2016 року по 27.01.2016 р.

Позивачем також заявлено вимогу про стягнення з відповідача 28 566 грн. 00 коп. неустойки за період з 27.01.2016 р. по 19.02.2016 р. за прострочення повернення приміщення, передбаченої ст. 785 ЦК України, де зазначено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Так, судом встановлено, що договір припинив свою дію 27.01.2016 р., а відповідач фактично звільнив спірне приміщення 19.02.2016 року. В той же час, згідно п. 3.4. Договору відповідач зобов'язаний повернути об'єкт на протязі 10 днів з моменту закінчення терміну оренди або припинення дії цього договору.

Таким чином, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 8 073 грн. 00 коп. неустойки за період з 06.02.2016 р. по 19.02.2016 р., оскільки сторони передбачили у договору десятиденний термін на повернення об'єкту оренди, який позивачем безпідставно не взятий до уваги.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 13 213 грн. 13 коп. заборгованості зі сплати комунальних послуг, яка виникла в порушення п. 3.3. Договору, яким встановлено обов'язок відповідача компенсувати позивачу вартість комунальних послуг (електропостачання, теплопостачання, водопостачання, водовідведення та телефонного зв'язку (Інтернет) згідно рахунків, що виставляються позивачем за тарифами відповідних комунальних служб протягом двох днів з моменту отримання рахунків від позивача.

Позивач зазначає, що сума заборгованості складається з: 1315 грн. 38 коп. заборгованості за користування газом /копія рахунків ТОВ «Сумигаз збут» на оплату за січень 2016 р. №00004553 від 25.01.2016 р. та №00000878 від 31.03.2016 р./; 11 897 грн. 75 коп. боргу за споживання електричної енергії за період з 09.01.2016 р. по 08.02.2016 р., в тому числі пеня, інфляція за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, 3% річних від простроченої суми за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань /рахунки ПАТ «Сумиобленерго» від 09.02.2016 р., яку сплатив позивач, що підтверджується копією платіжного доручення №1 від 02.03.2016 р./

З матеріалів справи вбачається, що 21.06.2016 р. позивач надіслав на адресу відповідача вимогу щодо сплати заборгованості з комунальних послуг в сумі 13 213 грн. 13 коп.

Суд не приймає до уваги в якості належних та допустимих доказів надані позивачем докази на підтвердження припинення відповідачем, в порушення п. 3.1.3. договору, водо- та газопостачання,- електропостачання до орендованого позивачем приміщення та доступу до мережі Інтернет, а саме акти /а.с. 44-94/, оскільки вони складені позивачем в односторонньому порядку. Крім того, факт припинення електропостачання з 29.01.2016 р. /після припинення дії Договору/ вже встановлено рішеннями господарського суду у справі №920/75/16.

В той же час, судом встановлено, що в матеріалах відсутні докази надсилання рахунків відповідачу щодо сплати комунальних послуг після їх безпосереднього отримання позивачем, проте в матеріалах справи міститься вимога про сплату заборгованості від 15.06.2016 р., яка була отримана відповідачем, що також не заперечується останнім, проте доказів сплати заборгованості відповідач не подав.

Проте суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 12 580 грн. 06 коп. заборгованості зі сплати комунальних послуг, з яких: 1 315 грн. 38 коп. заборгованості за газопостачання та 11 264 грн. 68 коп. заборгованості за електропостачання, а також суд вважає необґрунтованими позовні вимог про стягнення з відповідача пені, інфляційних збитків та 3% річних за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, оскільки позивачем не подано належних доказів на підтвердження своєчасного надсилання рахунків на оплату даного виду комунальних послуг та наявності вини відповідача у простроченні виконання грошового зобов'язання зі сплати комунальних послуг в цій частині.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 1 925 грн. 00 коп. штрафу (10% від суми орендної плати), який був передбачений сторонами в акті прийому-передачі майна /додатку до Договору/ від 11.06.2015 р. за невиконання попередніх зауважень позивача по усуненню недоліків, зазначених в акті огляду орендованого приміщення №3 від 12.10.2015 р. /а.с.25/, яким під час огляду орендованого приміщення встановлено факт пошкодження плитки на підлозі та порушення термоізоляції колектора кондиціонера в електрощитовій та попереджено відповідача про необхідність усунення вказаних недоліків до 12.11.2015 р. та можливість застосування до нього штрафу в розмірі 10% від суми орендної плати. В свою чергу, факт невиконання відповідачем зазначених вимог позивача в строк до 12.11.2015 р. зафіксовано в акті №4 від 12.11.2015 р. /а.с.26/. Судом встановлено, що 12.11.2015 р. відповідний рахунок на оплату штрафу в розмірі 1 925 грн. 00 коп. був надісланий відповідачу та отриманий останнім 12.11.2015 р., про що свідчить відмітка на самому рахунку.

В той же час суд не приймає до уваги заперечення відповідача з приводу безпідставності вимог, викладених у зазначених актах про усунення недоліків, оскільки акти №3 та №4 підписані сторонами належним чином та без зазначення про наявність зауважень з боку відповідача, а отже суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1 925 грн. 00 коп. штрафу.

Позивачем також заявлено вимогу про стягнення з відповідача 186 000 грн. 00 коп. збитків у зв'язку з неповерненням майна відповідачем, яке було передане позивачем відповідачу на підставі акту прийому-передачі майна від 11.06.2015 р., а саме: системи вентиляції, вартістю 112 000 грн. 00 коп., а також системи електропостачання, вартістю 74 000 грн. 00 коп. В обґрунтування позовних вимог в цій частині позивач посилається на акт відкриття підвального приміщення площею 275 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2, підписаний членами комісії у складі 4 осіб /за відсутності відповідача/, та висновок експертного дослідження №3 від 23.02.2016 р., складений судовим експертом Титаренко К.Є. /свідоцтво НОМЕР_2 від 09.06.2008 р./ за зверненням позивача - ФОП ОСОБА_1 з питанням: «Які пошкодження об'єкта нерухомого майна виникли в наслідок механічного впливу?». Даним висновком встановлено пошкодження стелі підвісного типу Армстронг, факт відсутності радіаторів опалення, пошкодження барної стійки, пошкодження декоративного оздоблення, зняття плитки облицювання на стінах,зняття приборів освітлення, пошкодження системи вентиляції, демонтування дверного полотна, відсутність дверей між приміщеннями, пошкодження світильнику та плитки підвісної стелі, демонтування системи вентиляції, пошкодження підлоги, пошкодження системи кондиціювання, а також виявлено сліди бруду та сміття в приміщеннях.

Судом встановлено, що розмір завданих збитків позивачем визначено із розрахунку вартості системи вентиляції - 112 000 грн. 00 коп. та системи електропостачання - 74 000 грн. 00 коп., обумовленої сторонами в акту прийому-передачі майна від 11.06.2015 р.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

За загальним правилом шкода підлягає відшкодуванню: в повному обсязі - відшкодовується як реальна шкода, тобто втрачене або пошкоджене майно в результаті протиправної поведінки правопорушника, так і упущена вигода; особою, яка безпосередньо завдала шкоду.

Аналогічна позиція зазначена в постанові Верховного Суду України у справі №3-51гс14 від 19.08.2014 (№ 5011-71/2684-2012).

Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази безпосереднього спричинення шкоди майну позивача діями відповідача, а лише зафіксовано факт пошкодження майна, яке знаходилось в приміщенні по АДРЕСА_2 шляхом складення акту відкриття приміщення та замовлення висновку експерта, які містяться в матеріалах справи. Крім того, суд критично ставиться до поданого позивачем акту відкриття спірного приміщення /а.с.112/, оскільки він складений та підписаний за відсутності представників відповідача.

Відповідно до вимог ст. 33 ГПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх доводів і заперечень, а відповідно до ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які за законодавством мають підтверджуватися певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В той жує час, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження визначення розміру збитків, завданих позивачу, а лише зафіксовано факт їх завдання.

Таким чином, суд не вбачає в діях відповідача складу правопорушення - сукупності всіх елементів, необхідних для застосування до відповідача цивільно-правової відповідальності, а отже позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 186 000 грн. 00 коп. збитків є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Згідно Закону України «Про судовий збір» та відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні клопотання Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 від 03.10.2016 р. про зупинення провадження у справі відмовити.

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_3, код НОМЕР_1) 9 315 грн. 00 коп. заборгованості з орендної плати, 1 925 грн. 00 коп. штрафу, 8 073 грн. 00 коп. неустойки, 12 580 грн. 06 коп. заборгованості зі сплати комунальних послуг, 478 грн. 28 коп. судового збору.

4. В іншій частині в позові відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення підписано 27.10.2016 року

Суддя О.В. Коваленко