ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11.10.2016 Справа № 905/2263/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Огороднік Д.М., розглянувши матеріали справи

за позовомПублічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»
доКомунального виробничого підприємства «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради
про за участі представників сторін: від позивача: від відповідача: стягнення 358126,30грн. не зявився; ОСОБА_1 - представник за довіреністю.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про стягнення з Комунального виробничого підприємства «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради 3% річних у розмірі 19722,00грн., пені у розмірі 51657,28грн., інфляційних втрат у розмірі 286747,02грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у зв'язку з не належним виконанням відповідачем грошових зобов'язань по договору №2410/14 КП 6 на купівлю продаж природного газу від 28.01.2014, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення основного боргу у розмірі 673031,86грн., пені у розмірі 46762,86грн., інфляційних втрат у розмірі 115601,91грн., 3% річних у розмірі 13491,17грн. Рішенням господарського суду Запорізької області від 29.04.2015 по справі №908/1440/15 стягнуто з Комунального виробничого підприємства «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради на користь позивача основний борг у розмірі 673031,86грн., 3% річних у розмірі 13491,17грн., інфляційні втрати у розмірі 115601,91грн., пеню у розмірі 46762,86грн. Рішення суду відповідачем в частині сплати основного боргу виконане остаточно лише 25.01.2016. За таких обставин, позивач нарахував відповідачу на не сплачену заборгованість у розмірі 428626,57 грн. пеню, витрати позивача, пов'язані з інфляційними процесами, 3% річних.

На підтвердження вищезазначених обставин, позивач надає належним чином засвідчені копії наступних документів: договору №2410/14 КП 6 на купівлю продаж природного газу від 28.01.2014, розрахунку ціни позову, додаткових угод №1 від 30.04.2014, №2 від 23.05.2014, №3 від 13.06.2014, №4 від 10.09.2014, №5 від 19.11.2014, №6 від 15.12.2014, актів приймання передачі природного газу від 31.01.2014, від 30.04.2014, від 31.10.2014, від 30.11.2014, від 31.12.2014, рішення господарського суду Запорізької області від 29.04.2015 у справі №908/1440/15.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 28.07.2016 порушено провадження та призначено справу до розгляду.

20.09.2016 у судовому засіданні на підставі ст.77 Господарського процесуального кодексу оголошена перерва та ухвалою господарського суду Донецької області від 20.09.2016 продовжено строк вирішення спору на 15 днів на підставі ст.69 Господарського процесуального кодексу України.

У судове засідання 11.10.2016 позивач явку свого уповноваженого представника не забезпечив, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Разом з тим, через канцелярію суду, 11.10.2016 позивач надав витребувані судом документи.

Представник відповідача у судові засідання 11.10.2016 з'явився та заявив клопотання про зменшення штрафних санкцій на 90%. Вказане клопотання відповідач обґрунтовує тим, що господарська діяльність відповідача з виробництва і постачання теплової енергії є стабільно збитковою. Станом на 01.10.2016 дебіторська заборгованість населення за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання склала 18554292,80грн. При цьому законодавством України не передбачено реального механізму стягнення пені з населення за несвоєчасну сплату за надані житлово - комунальні послуги. Дебіторська заборгованість юридичних осіб за теплову енергію станом на 01.10.2016 склала 911773,22грн., в тому числі заборгованість бюджетних установ, які здійснюють розрахунки за спожиту теплову енергію з обов'язковим дотриманням процедур, передбачених Законом України "Про здійснення державних закупівель" - 180579,65грн. Несвоєчасні розрахунки за спожиту теплову енергію з боку бюджетних установ обумовлені відсутністю або несвоєчасним фінансуванням з бюджетів різних рівнів. Оплата за спожиту теплову енергію від споживачів надходить на рахунки із спеціальним режимом використання . Загальний розмір перерахованих коштів складає 60% - 90% від коштів, які надійшли на рахунки відповідача від споживачів. Враховуючи специфіку виробництва відповідача вбачається, що всі фінансові надходження підприємство отримує в опалювальний період у вигляді оплати від споживачів. У зв'язку з критичним фінансовим станом відповідача, у відповідності з наказом №23 від 12.02.2016 на підприємстві з 01.05.2016 по 30.09.2016 запроваджено графік роботи персоналу з неповним робочим тижнем. Для підготовки до опалювального сезону 2016 - 2017 року підприємство гостро потребує обігових коштів. Одночасне стягнення з відповідача усієї суми штрафних санкцій може спричинити припинення господарської діяльності підприємства взагалі.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, вислухавши їх доводи всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до матеріалів справи, 29.04.2015 господарським судом Запорізької області прийнято рішення по справі №908/1440/15 про стягнення з Комунального виробничого підприємства «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» основний борг у розмірі 673031,86грн., пеню у розмірі 46762,86грн., втрати від інфляції у розмірі 115601,91грн., 3% річних у розмірі 13491,17грн. 17 коп., судовий збір у розмірі 16977,90грн.

12.05.2015 господарським судом Запорізької області виданий наказ про примусове виконання рішення суду по справі №908/1440/15.

Як вбачається зі змісту судового рішення у справі №908/1440/15 вказана сума заборгованості виникла у звязку з не виконанням у повному обсязі відповідачем грошових зобовязань по договору №2410/14 КП 6 від 28.01.2014.

Судовим рішенням по справі №908/1440/15 встановлено наступне.

28.01.2014 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець, позивач) та КВП "Краматорська тепломережа" Краматорської міської ради (покупець, відповідач) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 2410/14-КП-6.

Відповідно до п. 1.1 договору продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 210000, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Згідно з п.1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб'єктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ).

Відповідно до п. 2.1 договору, продавець передає покупцеві з 01.01.2014 по 31.12.2014 газ обсягом до 490 тис. куб. у тому числі по місяцях кварталів.

Пунктом 5.1 договору визначено, що ціна (граничний рівень ціни) на газ для теплопостачальних підприємств та послуги з його транспортування установлюються Національною комісією регулювання електроенергетики України. Ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 3113,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу.

За вказаним договором позивач передав у власність відповідачу у період з січня - грудня 2014 року природний газ на загальну суму 689250,31грн., що підтверджується актами прийому-передачі природного газу: від 31.01.2014 б/н за січень на суму 444 845,02 грн.; від 30.04.2014 б/н за квітень на суму 20 101,32 грн.; від 31.10.2014 б/н за жовтень на суму 14361,84 грн.; від 30.11.2014 б/н за листопад на суму 78 966,39 грн.; від 31.12.2014 б/н за грудень на суму 130 975,74 грн.

Пунктом 6.1 договору встановлено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Позивач прийняті на себе зобов'язання виконав належним чином.

Відповідач оплату за поставлений газ здійснював з порушенням п. 6.1 договору.

Отже, основний борг відповідача перед позивачем становить 673031,86 грн.

За таких обставин, господарським судом Запорізької області встановлено, що матеріалами справи доведено факт прострочення виконання відповідачем обовязку з оплати природного газу, тому прийнято рішення про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу у розмірі 673031,86грн., 3% річних у розмірі 13491,17грн., інфляційних втрат у розмірі 115601,91грн., пені у розмірі 46762,86грн.

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи викладене, станом на момент прийняття рішення господарським судом Запорізької області, факт прострочення виконання відповідачем грошових зобовязань з оплати вартості поставленого природного газу відповідно до договору купівлі - продажу природного газу №2410/14 - КП - 6 від 28.01.2014, не доказується знову при вирішення цієї справи.

Рішення господарським судом Запорізької області, станом на теперішній час є чинним.

В судовому засіданні з'ясовано, що станом на 11.10.2016 основний борг у розмірі 673031,86 грн. у повному обсягу сплачений лише 25.01.2016.

У зв'язку з не виконанням відповідачем грошових зобов'язань по договору купівлі - продажу природного газу №2410/14 - КП - 6 від 28.01.2014, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 51657,28грн. за період з 27.01.2015 по 14.07.2015, 3% річних у розмірі 19722,00грн. за період з 27.01.2013 по 25.01.2016 та інфляційні витрати у розмірі 286747,02грн. за період з лютого 2014 року по січень 2016 року.

Як визначено положеннями ст.526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України суб»єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов»язання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Оцінивши зміст зазначеної угоди, з якої виникли цивільні права та обов'язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором купівлі - продажу, який регулюють правила ст.ст. 655-697 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення сплати за товар продавець має право вимагати сплати товару.

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судовим рішенням під час вирішення справи №908/1440/15 згідно з п.6.1 договору встановлено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Таким чином, сторонами чітко погоджений строк виконання грошових зобов'язань, а саме до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, який відповідачем прострочений, що було встановлено під час вирішення справи №908/1440/15.

Відповідно до п.7.2. договору у разі невиконання покупцем п.6.1. договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

У зв'язку з простроченням відповідачем строку оплати позивач нараховує пеню відповідно до актів приймання - передачі природного газу: від 31.10.2014 на суму 14361,84грн. (оплата 15.01.2016 на суму 14361,84грн.) за період з 27.01.2015 по 14.05.2015 у розмірі 2208,96грн., від 30.11.2014 (оплата 15.01.2016 на суму 36910,27грн., 25.01.2016 на суму 42056,12грн.) на суму 78966,39грн. за період з 27.01.2015 по 14.06.2015 у розмірі 16169,72грн., від 31.12.2014 (оплата 25.01.2016 на суму 130975, 74грн.) на суму 130975,74грн. за період з 27.01.2015 по 14.07.2015 ту розмірі 33278,60грн. Загальна сума пені складає 51657,28грн.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Аналогічні положення закріплені і в ст.ст. 216, 217 Господарського кодексу України. При цьому, несвоєчасне виконання грошових зобовязань є належною підставою у розумінні ст.218 Господарського кодексу України для застосування заходів господарсько-правової відповідальності.

Як встановлено ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є вид неустойки, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання;

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Згідно ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 231 Господарського кодексу України законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» визначено, що метою цього Закону є встановлення додаткових гарантій щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція. До 31 грудня 2015 року цим громадянам має бути погашена заборгованість із виплат заробітної плати, стипендій, пенсій, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції, а також встановлено додаткові гарантії захисту житлових та майнових прав громадян, звільнених на підставі зазначених обставин, до моменту їх працевлаштування, за умови отримання ними статусу зареєстрованого безробітного.

Згідно з ч.2 ст.2 вказаного Закону встановлено мораторій на час, визначений статтею 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами-виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Виконавцем є суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору, а виробником - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги (ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Так, згідно з Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань видами діяльності відповідача є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

З матеріалів справи встановлено, що відповідач здійснює свою господарську діяльність у м.Краматорську, Донецької області, яке входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1275-р. Крім того, проведення антитерористичної операції у м. Краматорськт є загальновідомим фактом, який на підставі статті 35 Господарського процесуального кодексу України не потребує доказування.

Відповідно до п.6 Статуту ПАТ «НАК «Нафтогаз України» предметом діяльності Компанії є, зокрема: видобування нафти і природного газу; постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за нерегульованим тарифом; постачання природного газу за регульованим тарифом. Згідно п.2 ст.1 Постанови КМУ від 25.07.2012р. № 705 «Про визначення гарантованих постачальників природного газу» ПАТ «НАК «Нафтогаз України» є гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн.куб.метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії. Враховуючи те, що природний газ є енергетичним ресурсом, а гарантованим постачальником цього ресурсу є підприємство позивача, що підтверджується матеріалами справи, то підприємство позивача є постачальником енергоресурсу.

Відтак, з урахуванням того, що відповідач є виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг, діяльність та потужності якого спрямовані на надання/вироблення відповідних послуг на території проведення антитерористичної операції, приймаючи до уваги, що ПАТ «НАК «Нафтогаз України» є постачальником енергоресурсу, положення ч.2 ст.2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» розповсюджують свою дію на правовідносини сторін, які виникли внаслідок невиконання відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу № 2410/14-КП-6 від 28.01.2014 (Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постановах від 29.09.2015 по справі № 908/6344/14, від 24.02.2016 по справі № 905/1353/15, від 17.05.2016 по справі №905/3184/15).

Одночасно, згідно із ст.3 вказаного нормативно-правового акту передбачено набрання ним чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Офіційне опублікування розглядуваного Закону України відбулось 06.02.2015 у газеті «Голос України» (№21).

Тобто, мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій на період проведення антитерористичної операції встановлено з 07.02.2015.

Таким чином, з врахуванням положень ст.ст.1, 2 вищезазначеного Закону судом, судом перевірений розрахунок пені, зроблений відповідачем та визнано його арифметично невірним, оскільки позивачем не вірно визначені періоди нарахування.

За розрахунком суду: акт приймання - передачі природного газу від 31.10.2014 на суму 14361,84грн. за період з 27.01.2015 по 06.02.2015 у розмірі 110,17грн., акт приймання - передачі природного газу від 30.11.2014 на суму 78966,39грн. за період з 27.01.2015 по 06.02.2015 у розмірі 605,77грн., акт приймання - передачі природного газу від 31.12.2014 на суму 130975,74грн. за період з 27.01.2015 по 06.02.2015 ту розмірі 1720,69грн. Загальна сума пені, що підлягає стягненню з відповідача, складає 1720,69грн.

Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних відповідно до актів приймання - передачі природного газу: від 31.01.2014 на суму 428626,57грн. (оплата 15.01.2016 на суму 428626,57грн.) за період з 27.01.2014 по 15.01.2016 у розмірі 12469,83грн., від 30.04.2014 на суму 20101,32грн. (оплата 15.01.2016 на суму 20101,31грн.) у розмірі 584,79грн., від 31.10.2014 на суму 14361,84грн. (оплата 15.01.2016 на суму 14361,84грн.) за період з 27.01.2015 по 15.01.2016 у розмірі 417,82грн., від 30.11.2014 (оплата 15.01.2016 на суму 36910,27грн., 25.01.2016 на суму 42056,12грн.) на суму 78966,39грн. за період з 27.01.2015 по 25.01.2016 у розмірі 2331,80грн., від 31.12.2014 (оплата 25.01.2016 на суму 130975, 74грн.) на суму 130975,74грн. за період з 27.01.2015 по 25.01.2016 ту розмірі 3917,76грн. Загальна сума 3% річних складає 19722,00грн.

Також, позивач нараховує відповідачу інфляційні втрати відповідно до актів приймання - передачі природного газу: від 31.01.2014 на суму 428626,57грн. (оплата 15.01.2016 на суму 428626,57грн.) за період з лютого 2014 року по січень 2016 року у розмірі 232877,63грн., від 30.04.2014 на суму 20101,32грн. (оплата 15.01.2016 на суму 20101,31грн.) за період з травня 2014 року по січень 2016 року у розмірі 10216,04грн., від 31.10.2014 на суму 14361,84грн. (оплата 15.01.2016 на суму 14361,84грн.) за період з листопада 2014 року по січень 2016 року у розмірі 6528,90грн., від 30.11.2014 (оплата 15.01.2016 на суму 36910,27грн., 25.01.2016 на суму 42056,12грн.) на суму 78966,39грн. за період з грудня 2014 року по лютий 2016 року у розмірі 35945,67грн., від 31.12.2014 (оплата 25.01.2016 на суму 130975, 74грн.) на суму 130975,74грн. за період з січня 2015 року по лютий 2016 року у розмірі 1178,78грн. Загальна сума інфляційних втрат складає 286747,02грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, за вимогою кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Стаття 625 Цивільного кодексу України не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов»язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов»язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Вказана правова позиція висвітлена в постанові Верховного суду України від 20.12.2010 по справі №10/25.

Судом перевірена вірність зробленого позивачем розрахунку 3% позивача та визнано його арифметично невірним, оскільки при розрахунку позивачем не вірно визначені періоди нарахування, а саме не враховано часткових оплат відповідача та те, що 2016 рік містить 366 днів.

За розрахунком суду, відповідно до актів приймання - передачі природного газу: від 31.01.2014 на суму 428626,57грн. (оплата 15.01.2016 на суму 428626,57грн.) за період з 27.01.2014 по 31.12.2015 (339 днів прострочення) у розмірі 11942,83грн., з 01.01.2016 по 15.01.2016 (14 днів прострочення) у розмірі 491,87грн., від 30.04.2014 на суму 20101,32грн. (оплата 15.01.2016 на суму 20101,31грн.) за період з 27.01.2015 по 31.12.2015 (339 днів прострочення) у розмірі 560,08грн., з 01.01.2016 по 14.01.2016 (14 днів прострочення) у розмірі 23,07грн., від 31.10.2014 на суму 14361,84грн. (оплата 15.01.2016 на суму 14361,84грн.) за період з 27.01.2015 по 31.12.2015 (339 днів прострочення) у розмірі 400,16грн., з 01.01.2016 по 14.01.2016 (14 днів прострочення) у розмірі 16,48грн., від 30.11.2014 (оплата 15.01.2016 на суму 36910,27грн., 25.01.2016 на суму 42056,12грн.) на суму 78966,39грн. за період з 27.01.2015 по 31.12.2015 (339 днів прострочення) у розмірі 2200,24грн., з 01.01.2016 по 14.01.2016 (14 днів прострочення) у розмірі 90,62грн., на суму 42056,12грн. за період з 15.01.2016 по 24.01.2016 (9 днів прострочення) у розмірі 31,03грн., від 31.12.2014 (оплата 25.01.2016 на суму 130975, 74грн.) на суму 130975,74грн. за період з 27.01.2015 по 31.12.2015 (339 днів прострочення) у розмірі 3649,38грн., з 01.01.2016 по 14.01.2016 (14 днів прострочення) у розмірі 257,66грн. Загальна сума 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача складає 19663,42грн.

Судом перевірено розрахунок інфляційних втрат та визнано його арифметично невірним, оскільки періоди нарахування не відповідають вимогам п.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", відповідно до якого розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. Проте, за розрахунком суду, сума є більшою, тому за відсутності відповідної заяви, суд не виходить за межі позовних вимог.

За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача інфляційного збільшення боргу у розмірі 286747,02грн.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідачем заявлене клопотання на підставі ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України клопотання про зменшення суми штрафних санкцій на 90%.

Згідно з ч.1 ст.233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, щостягується з боржника.

Стаття 83 Господарського процесуального кодексу України надає господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду. Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Всі доводи відповідача, при обґрунтуванні вказаного клопотання зводяться до того, що господарська діяльність відповідача з виробництва і постачання теплової енергії є стабільно збитковою. Станом на 01.10.2016 дебіторська заборгованість населення за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання склала 18554292,80грн. Оплата за спожиту теплову енергію від споживачів надходить на рахунки із спеціальним режимом використання. Загальний розмір перерахованих коштів складає 60% - 90% від коштів, які надійшли на рахунки відповідача від споживачів. Одночасне стягнення з відповідача усієї суми штрафних санкцій може спричинити припинення господарської діяльності підприємства взагалі.

Відповідно п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вирішуючи клопотання про зменшення штрафних санкцій, судом враховано те, що відповідачем не надано жодного належного доказу на підтвердження обставин, викладених у клопотанні, в тому числі жодного Звіту про фінансовий стан підприємства або довідки про наявність дебіторської заборгованості населення перед відповідачем. Також, відповідач не надав доказів на підтвердження того, що стягнення суми пені призведе до настання негативних наслідків для нього. Тому у суду відсутня можливість обєктивно встановити чи є обґрунтованими посилання відповідача на тяжке фінансове становище підприємства.

Окрім того, суд, керуючись приписами Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси», вже зменшив розмір пені в тридцять разів, тому кінцевий розмір вказаної штрафної санкції є порівняно невеликим з першопочатковим.

Також при вирішення вказаного клопотання, судом враховано особу позивача, його фінансові інтереси та специфіку відносин, які склались у сфері теплопостачання та які є збитками для всіх їх учасників.

За таких обставин, суд відмовляє відповідачу у задоволенні його клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій на 90% у повному обсягу.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Судовими доказами, за визначенням ст.ст. 32-36 Господарського процесуального кодексу України, слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Беручи до уваги викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково .

2.Стягнути з Комунального виробничого підприємства «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради (84301, Донецька область, м.Краматорськ, вул.Орджонікідзе, буд.2Б, з будь якого рахунку виявленого державним виконавцем під час виконавчого провадження) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, буд.6, ) пеню у розмірі 1720(одна тисяча сімсот двадцять)грн. 69коп., 3% річних у розмірі 19663(девятнадцять тисяч шістсот шістдесят три)грн. 42коп., інфляційні втрати у розмірі 286747(двісті вісімдесят шість тисяч сімсот сорок сім)грн. 02 коп., судовий збір у розмірі 4621(чотири тисячі шістсот двадцять одна)грн. 96коп.

3. Повернути з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, буд.6, ) надмірно сплачений судовий збір у розмірі 0 (нуль) грн. 11 коп.

3.В іншій частині позову відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення повного рішення та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України

Дата складення повного рішення:17.10.2016.

Суддя Д.М. Огороднік