РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2016Справа №910/16771/16

За позовом Публічного акціонерного товариства «Марганецький Гірничо-збагачувальний комбінат»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРГУМА-2010»

про стягнення 181 120,00 грн.

суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача: Вікентьєв В.Г. - представник за довіреністю № 30/14-1 від 04.01.16

від відповідача: не з'явився.

В судовому засіданні 19.10.2016 в порядку ст.. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Марганецький Гірничо-збагачувальний комбінат» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРГУМА-2010» про стягнення 181 120,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що всупереч умовам укладеного між сторонами Договору поставки № 41 від 04.02.2016 та Специфікації до нього від 02.03.2016, відповідач не здійснив в повному обсязі та у встановлені строки поставку шин на загальну суму 226 400,00 грн., у зв'язку з чим позивачем було нарахована пеня за порушення терміні поставки у розмірі 158 480,00 грн. та штраф у розмірі 22 640,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.09.2016 порушено провадження у справі № 910/16771/16 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні 05.10.2016.

У судове засідання, призначене на 05.10.2016, з'явився представник позивача, який на виконання вимог ухвали про порушення провадження у справі надав через канцелярію суду документи, що були долучені до матеріалів справи.

05.10.2016 через загальний відділ діловодства господарського суду надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи у зв'язку неможливістю забезпечити явку уповноваженого представника.

Представник позивача щодо поданого клопотання зазначив на розсуд суду.

Ухвалою суду від 05.10.2016, у зв'язку з неявкою представника відповідача, невиконання вимог ухвали суду та враховуючи подане клопотання, розгляд справи відкладено на 19.10.2016.

17.10.2016, через канцелярію Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшли документи для доручення їх до матеріалів справи.

У судове засідання, призначене на 19.10.2016 ,представник позивача з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та надав свої пояснення по суті спору.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимог ухвали не виконав, про дату та час проведення судового засідання повідомлений належним чином.

При цьому, судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У п. 3 Постанови №11 від 17.10.2014р. Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення" розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010р., "Смірнова проти України" від 08.11.2005р., "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006р., "Літоселітіс Проти Греції" від 05.02.2004р.)

Таким чином, незважаючи на те, що відповідач не з'явився у судове засідання, справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

04 лютого 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Марганецький Гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі - покупець/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРГУМА-2010» (надалі - постачальник/відповідач) укладено договір поставки № 41 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого сторони погодили, що з метою здійснення господарської діяльності постачальник зобов'язується передати у власність покупця товар, повне найменування якого, номенклатура, асортимент, марка, вид, сорт, кількість і вимоги до його якості вказуються у специфікації (додатку до договору) (надалі - товар), який є невід'ємною частиною договору, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар та оплатити його в порядку та на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 3.1. договору постачальник зобов'язується поставити покупцю товар, способом і на умовах, зазначених у специфікаціях (додатках до цього договору). Умови поставки визначаються відповідно до Міжнародних правил тлумачення торгових термінів Інкотермс 2010.

Згідно з п. 3.2. договору поставка товару здійснюється постачальником згідно 3.1. цього договору тільки після отримання письмового підтвердження (належним чином оформленої заявки) покупця, яка направляється постачальнику в електронному вигляді на електронну адресу (e-mail): .

У письмовому підтвердженні (заявці) покупець вказує графік поставки, який містить обсяги і терміни поставки товару в межах періоду поставки, який сторони вказують в специфікаціях (додатках) до цього договору. Постачальник зобов'язаний направити письмове підтвердження про отримання ним від покупця письмової заявки на постачання товару в електронному вигляді на електронну адресу (e-mail): (п. 3.2 договору).

Пунктом 3.3. договору сторонни погодили, що разом з товаром постачальник зобов'язаний надати покупцю наступні оригінали документів, оформлених державною мовою і відповідно до вимог розділу 2 положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Мінфіну України № 88 від 24.05.1995р.

У п. 3. 8 договору сторони домовилися, що датою поставки товару є:

- дата передачі товару постачальником покупцеві, яка зазначена в підписаній обома сторонами видатковій накладній, товарно-транспортній накладній;

- дата передачі товару згідно залізничної накладної постачальником органу залізничного транспорту при поставці товару на умовах FCA, CPT - станція відправлення;

- дата отримання товару згідно залізничної накладної покупцем від органу залізничного транспорту при поставці товару на умовах DDP - станція призначення.

Відповідно до 3.12 договору дата поставки товару визначається у специфікації до договору.

Виходячи зі змісту п. 2.2. договору ціна найменування товару, його марки, виду, сорту, одиниці виміру, а також загальна вартість кожної партії товару вказується в специфікаціях (додатках) до договору.

Як вбачається із матеріалів справи, 02.03.2016 сторонами була підписана специфікація №4 до договору поставки, в якій погоджено строк поставки товару (шини 12.00R24 BEL - 238 160/156к з камерою та о/с у кількості 20 шт. за ціною 11 320,00 на суму 226 400,00 та шини 185/65R14 86H Riken Allstar у кількості 4 шт. за ціною780,00 грн. на суму 3 12,00 грн.

Термін поставки вказаний протягом 15 календарних днів з моменту відкриття акредитиву.

В матеріалах справи наявна заява на акредитив № Г11-16/0208 від 23.03.2016 та довідка ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 29.07.2016№Е.21.0.0.0/4-366 щодо авізованого акредитиву бенефіціару ТОВ «Інтергума-2010».

За доводами позивача, відповідачем на виконання умов договору та специфікації № 4 від 02.03.2016 було поставлено позивачу 26.04.2016 товар - шини 185/65R14 86H Allstar в кількості 4 шт. за ціною 780,00 грн, з ПДВ, на загальну суму 3120,00 грн. Проте, в порушення умов договору, станом на момент подачі позову, так і не було поставлено товар позивачу а саме, шини 12.00R24 BEL - 238 160/156к в кількості 20 шт. за ціною 11 320,00 грн З ПДВ, на загальну суму 226 400,0 грн. Тобто, за твердженням позивача термін прострочення поставки товару складає 140 календарних днів (з 08.04.2016 по 25.08.2016).

З метою досудового врегулювання спору, позивач направляв на адресу відповідача претензію з вимого оплатити штрафні санкції за не поставку товару, яка залишена без реагування з боку відповідача.У зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача штрафні санкції за невиконання умов договору у вигляді пені у розмірі 158 489,00 грн та штрафу у розмірі 22 640,00 грн, з посиланням на п.11.2. договору та ст.ст. 218,230, 231 ГК України.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Укладений між сторонами договір за своєю природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України. Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Поряд з цим, стаття 712 ЦК України регулює відносини, що виникають із договору поставки. Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно з ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.03.2016 сторонами була підписана специфікація №4 до договору поставки, в якій погоджено строк поставки товару (шини 12.00R24 BEL - 238 160/156к з камерою та о/с у кількості 20 шт. за ціною 11 320,00 на суму 226 400,00 та шини 185/65R14 86H Riken Allstar у кількості 4 шт. за ціною780,00 грн. на суму 3 12,00 грн.

Термін поставки вказаний - протягом 15 календарних днів з моменту відкриття акредитиву.

В матеріалах справи наявна заява на акредитив № Г11-16/0208 від 23.03.2016 та довідка ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 29.07.2016№Е.21.0.0.0/4-366 щодо авізованого акредитиву бенефіціару ТОВ «Інтергума-2010».

В той же час, з пояснень представника позивача вбачається, що також підтверджується матеріалами справи, відповідачем на виконання умов договору та специфікації № 4 від 02.03.2016 було поставлено позивачу 26.04.2016 товар - шини 185/65R14 86H Allstar в кількості 4 шт. за ціною 780,00 грн, з ПДВ, на загальну суму 3120,00 грн, згідно з видатковою накладною № 2042 від 26.04.2016.

Товар - шини 12.00R24 BEL - 238 160/156к в кількості 20 шт. за ціною 11 320,00 грн З ПДВ, на загальну суму 226 400,0 грн, що визначений специфікацією № 4 від 02.03.2016 відповідачем так і не було поставлено позивачу.

Таким чином, станом на момент вирішення спору відповідачем недопоставлено позивачу товар на суму 226 400,0 грн.

У п. 11.2 сторони погодили, що у разі порушення термінів поставки товару за цим договором покупець має право стягнути пеню в розмірі 0,5% від ціни непоставленого (недопоставленого) товару за кожен день прострочення. У разі продовження прострочення понад 10 календарних днів покупець має право додатково стягнути з постачальника штраф у розмірі 10% від суми (непоставленого) недопоставленого товару.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

В силу ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 4 ГК України особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання визначаються цим Кодексом (Господарським).

Господарський кодекс називає неустойку, штраф і пеню різновидами штрафних санкцій, але не визначає ні один із цих різновидів. Частина 3 ст. 549 ЦК України особливістю пені визнає те, що вона обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Проте, не може бути підставою відмови у задоволенні вимоги про сплату неустойки те, що вона встановлена за кожен день прострочення іншого (а не тільки грошового) зобов'язання, що така неустойка не підпадає під визначення пені, яке наводиться в ч.3 ст.549 ЦК України. Коли обов'язок боржника сплатити грошову суму чи передати майно кредиторові у зв'язку з порушенням зобов'язання не підпадає під визначення штрафу чи пені, слід керуватися визначенням неустойки, що наводиться у ч. 1 ст. 549 ЦК України, оскільки штраф та пеня є різновидом неустойки, що не вичерпують всього змісту поняття неустойки.

За таких обставин, необхідно дійти висновку, що пенею може забезпечуватись не лише грошове зобов'язання. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України, постанова від 24.03.2009 р. у справі № 8/411/08).

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція відображена у постановах Верховного Суду України від 09.04.2012 р. № 3-88гс11, від 28.02.2011 у справі № 23/225 та від 27.04.2012 у справі №06/5026/1052/2011, та є обов'язковою відповідно до приписів ст. 111-28 ГПК України.

За доводами позивача, що не спростовано відповідачем поставка товару - шини 12.00R24 BEL - 238 160/156к в кількості 20 шт. на загальну суму 226 400,0 грн не відбулася, тому нарахування пені у розмірі 158 480,00 грн. та штрафу у розмірі 22 640,00 грн. є обґрунтованими, документально підтвердженими, а відтак доведеними.

Суд, перевіривши розрахунок пені та штрафу за прострочення понад 10 календарних днів на підставі п.11.2. договору поставки, що наданий позивачем, вважає його арифметично вірним. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 158 480,00 грн та штраф у розмірі 22 640,00 грн.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 43, 49, 75 ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРГУМА-2010» (03191, м. Київ, вул. Академіка Вільямса, буд. 3, оф. 3; ідентифікаційний код 37287709) на користь Публічного акціонерного товариства «Марганецький Гірничо-збагачувальний комбінат» (53400, Дніпропетровська область, м. Марганець, вул. Радянська, буд. 62; ідентифікаційний код 00190911) штраф у розмірі 22 640 (двадцять дві тисячі шістсот сорок) грн 00 коп.; пеню у розмірі 158 480 (сто п'ятдесят вісім тисяч чотириста вісімдесят) грн 00 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 716 (дві тисячі сімсот шістнадцять ) грн 80 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 20.10.2016

Суддя Пукшин Л.Г.