КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2016 р. Справа№ 910/8946/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Баранця О.М.

Мальченко А.О.

при секретарі Рибчич А. В.

За участю представників:

від позивача: Дарда С.С. - представник за довіреністю від 01.01.2016

Собко Л.В. - представник за довіреністю від 01.01.2016

від відповідача: Штефан А.О. - представник за довіреністю від 27.09.2016

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КСТ Груп Україна»

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.07.2016

у справі № 910/8946/16 (суддя Курдельчук І.Д.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КСТ Груп Україна»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Востокімпорт»

про стягнення 29 500,49 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати станційних зборів (штраф за невиконання місячного плану перевезення), пробіг локомотива та простій вагонів (ст. Барвінкове) в сумі 29 500,49 грн., які відповідач має сплатити за умовами укладеного з позивачем договору на транспортно-експедиторське обслуговування № 193-ЗТЕ від 27.11.2014 та які були позивачем понесені через виконання заявки відповідача на перевезення № 4 від 17.02.2015.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.07.2016, повний текст якого складений 27.07.2016, у справі № 910/8946/16 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що:

- сторони підтвердили існування двох правочинів, а саме Договору № 193-ЗТЕ та Договору № 16-ЗТЕ;

- відповідач наполягає, що заявка № 4 від 17.02.2015 була оформлена саме до Договору № 16-ЗТЕ, в той час як позивач посилається на те, що у вказаній заявці сторонами було допущено описку, а саме, її було укладено на виконання саме Договору № 193-ЗТЕ, проте позивач не вжив жодних заходів для виправлення помилок у документації (жодного листування щодо уточнення реквізитів у документах суду не подано), в той час як Договір № 16-ЗТЕ суду для огляду надано не було, а тому дійти однозначного висновку, що спірна заявка могла бути оформлена тільки за Договором № 193-ЗТЕ, не можливо;

- твердження позивача про те, що при укладенні Договору № 193-ЗТЕ була допущена технічна помилка і його дія закінчилася 31.12.2015, а не 31.12.2014, як про то вказано у самому договорі, не обґрунтовані документально та заперечуються відповідачем.

З огляду на всі вказані обставини, суд першої інстанції зробив висновок про те, що позивач не надав суду доказів (у розумінні статті 32 ГПК України), які б підтверджували наявність підстав для стягнення з відповідача грошових коштів.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «КСТ Груп Україна» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва по справі № 910/8946/16 від 27.07.2016 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити.

В апеляційній скарзі позивач послався на те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції судом у позивача не було витребувано Договір № 16-ЗТЕ, вказаний договір був укладений не з відповідачем, а з його філією, що є додатковим доказом, що спірна заявка могла бути виставлена лише за Договором № 193-ЗТЕ. На підтвердження того, що спірна заявка виставлена саме за Договором № 193-ЗТЕ, є й те, що в рахунку на оплату транспортних послуг, які надавались за вказаною заявкою, зазначено саме Договір № 193-ЗТЕ, а приймання робіт за вказаною заявкою було оформлено актом, який також містив посилання саме на Договір № 193-ЗТЕ.

Крім того, позивач зазначив про те, що доказом, на підтвердження того, що при укладенні Договору № 193-ЗТЕ була допущена технічна помилка і його дія закінчилася саме 31.12.2015, а не 31.12.2014, є те, що, окрім спірної заявки, в період після закінчення строку дії вказаного договору (а саме після 31.12.2014 - примітка суду) сторонами з посилання на цей договір були оформлені й інші заявки, при виконані яких жодних спорів між сторонами не виникло.

Ухвалою від 29.08.2016 колегією суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Ропій Л.М., Рябуха В.І. відновлено строк подання апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «КСТ Груп Україна», скаргу прийнято до розгляду та порушено апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 14.09.2016.

Розпорядженням № 09-52/5171/16 від 27.09.2016, у зв`язку з припиненням повноважень суддів Ропій Л.М. та Рябухи В.І., призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/8946/16.

Згідно з протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 27.09.2016 апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "КСТ Груп Україна" у справі № 910/8946/16 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Баранець О.М., Мальченко А.О.

Ухвалою від 28.09.2016 колегією суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Баранець О.М., Мальченко А.О. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КСТ Груп Україна» прийнято до свого провадження.

Під час розгляду справи представники позивача апеляційну скаргу підтримали у повному обсязі, представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а оспорюване рішення суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з урахуванням правил ст. ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, колегія суддів встановила таке.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач зазначив про те, що:

- ним з відповідачем 27.11.2014 укладено договір на транспортно-експедиторське обслуговування № 193-ЗТЕ (далі Договір № 193-ЗТЕ) (а.с. 40-45), на виконання умов якого сторонами підписано заявку на перевезення № 4 від 17.02.2015, відповідно до якої позивач мав надати відповідачу транспортно-експедиційні послуги щодо перевезення 28 тон ячменю фуражного (5 вагонів (зерновози) за маршрутом: станція відправлення Барвенково (492608 Дон.залізниця) - станція призначення Черноморська (експ для ТИС) (403002 Одеськ.залізниця);

- вказані послуги ним були надані у повному обсязі, що відповідачем не заперечується та підтверджується фактом оплати останнім вказаних послуг у повному обсязі без жодних заперечень;

- за умовами Договору № 193-ЗТЕ (п. 4.9), відповідач має сплатити нараховані «Укрзалізницею» платежі за невиконання місячного плану перевезень, а також вартість подачі, прибирання вагонів, користування ними та інші станційні послуги, згідно накопичувальних карток, відомостей подачі, прибирання вагонів і переліків технологічного центру з обробки залізничних документів для розрахунку за перевезення вантажу;

- з огляду на п. 4.9 Договору № 193-ЗТЕ, за наслідками спірного перевезення відповідач має сплатити позивачу станційні збори (штраф за невиконання місячного плану перевезення), пробіг локомотива та простій вагонів (ст. Барвінкове) в сумі 29 500,49 грн.

Суд першої інстанції у задоволенні позовних вимог відмовив, що колегія суддів вважає вірним по суті, з огляду на такі обставини.

З матеріалів справи слідує та сторонами не заперечується той факт, що 27.11.2014 ними укладено Договір № 193-ЗТЕ, відповідно до умов якого відповідач (поручитель) доручає, а позивач (повірений) бере на себе зобов'язання здійснювати від імені та за рахунок відповідача організацію транспортно-експедиційного обслуговування перевезення зернових вантажів відповідача залізничним транспортом.

Водночас 09.02.2015 позивач як повірений та філія відповідача як поручитель уклали договір на транспортно-експедиторське обслуговування № 16-ЗТЕ (далі Договір № 16-ЗТЕ), аналогічний за змістом Договору № 193-ЗТЕ.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

За умовами як Договору 193-ЗТЕ, так і Договору № 16-ЗТЕ:

- довіритель (відповідач та філія відповідача) прийняв на себе зобов'язання відшкодувати позивачу (повіреному) всі витрати, понесені ним за таким договором, а також сплатити повіреному винагороду після повного виконання повіреним покладених на нього зобов'язань (пункт 4.6);

- у разі якщо довіритель пред'явив повіреному письмову рознарядку на відправку вантажу, і повіреним проведено комплекс підготовчих заходів для його відправки залізничним транспортом, а вантаж, що не був завантажений і відправлений з елеватора не з вини повіреного (через невідповідність якісних показників умовами контракту, через відсутність вантажу на елеваторі, через введення конвенційних заборон на відправку вантажу або за письмовим розпорядженням довірителя і так далі), довіритель компенсує повіреному, зокрема, нараховані "Укрзалізницею" платежі за невиконання місячного плану перевезень, а також вартість подачі, прибирання вагонів, користування ними та інші станційні послуги, згідно накопичувальних карток, відомостей подачі, прибирання вагонів і переліків технологічного центру з обробки залізничних документів для розрахунку за перевезення вантажу (пункт 4.9).

17.02.2015 позивач та відповідач підписали заявку на перевезення № 4, відповідно до якої позивач мав надати відповідачу транспортно-експедиційні послуги щодо перевезення 280 тон ячменю фуражного (5 вагонів (зерновози) за маршрутом: станція відправлення Барвенково (492608 Дон.залізниця) - станція призначення Черноморська (експ для ТИС) (403002 Одеськ.залізниця).

Послуги щодо вказаного перевезення позивачем відповідачу були надані у повному обсязі, що сторонами не заперечується та підтверджується фактом оплати відповідачем таких послуг у повному обсязі без жодних заперечень.

Вказана заявка на перевезення № 4 містить посилання на те, що вона укладена до Договору № 16-ЗТЕ.

Позивач вважає вказане посилання помилкою, з чим колегія суддів погоджується, з огляду на те, що сторонами Договору № 16-ЗТЕ є філія відповідача і позивач, а відтак довірителем за його умовами має виступати не відповідач, а його філія, в той час як заявка на перевезення № 4 складена на бланку відповідача, замовником згідно з нею виступає відповідач, підписана вона уповноваженою особою відповідача та скріплена його печаткою.

Водночас колегія суддів не може погодитись із позицією позивача щодо того, що заявка на перевезення № 4 була сторонами укладена за Договором № 193-ЗТЕ, з огляду на наступні обставини.

Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

В п. 8.3 Договору № 193-ЗТЕ сторони дійшли згоди про таке:

- термін дії Договору № 193-ЗТЕ: з моменту його укладення до 31.12.2014;

- термін дії Договору № 193-ЗТЕ може бути продовжений за взаємною згодою обох сторін, що оговорюється сторонами додатково і оформлюється у вигляді додатків до Договору № 193-ЗТЕ.

У пункті 8.1 Договору № 193-ЗТЕ сторонами погоджено, що всі зміни та доповнення до даного договору є невід'ємною частиною Договору № 193-ЗТЕ, якщо вони складені у письмовій формі та підписані уповноваженими представниками позивача та відповідача.

За правилами ст. 654 ЦК України, зміна договору вчиняється в такій саме формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Це стосується й умов щодо строку дії договору.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Отже, за умовами Договору № 193-ЗТЕ, які в силу приписів ст. 629 ЦК України є обов'язковими для сторін, продовження строку дії Договору відбувається виключно шляхом укладення відповідних додатків до вказаного договору (додаткових угод).

Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів укладення додатків до Договору № 193-ЗТЕ щодо продовження строку його дії, Договір № 193-ЗТЕ припинив свою дію 31.12.2014.

Також колегія суддів вважає недоведеними посилання позивача на те, що при укладенні Договору № 193-ЗТЕ була допущена технічна помилка при визначенні строку його дії, а саме, замість 31.12.2015 було помилково зазначено 31.12.2014, оскільки відповідачем вказаний факт не визнається, в той час як саме лише підписання сторонами після 31.12.2014 заявок з посиланням на Договір № 193-ЗТЕ не може вважатися беззаперечним доказом того, що помилку допущено саме в Договорі № 193-ЗТЕ, а відтак, при визначенні строку дії Договору № 193-ЗТЕ найбільш вірним буде керуватися саме тією датою, яка встановлена сторонами у Договорі № 193-ЗТЕ.

Водночас слід зазначити про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Стаття 181 ГК України визначає загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема, у частині 1 цієї статті йдеться, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками; допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

З огляду на обставини справи та враховуючи приписи ЦК України та ГК України, колегія суддів погоджується з думкою відповідача, висловленою у письмових поясненнях та підтриманою представником відповідача у судовому засіданні, що, фактично, між позивачем та відповідачем шляхом оформлення заявки на перевезення № 4 було у спрощений спосіб укладено договір, за умовами якого позивач взяв на себе зобов'язання надати відповідачу транспортно-експедиційні послуги щодо перевезення 280 тон ячменю фуражного (5 вагонів (зерновози) за маршрутом: станція відправлення Барвенково (492608 Дон.залізниця) - станція призначення Черноморська (експ для ТИС) (403002 Одеськ.залізниця), а відповідач, відповідно, оплатити такі послуги.

Статтею 931 ЦК України встановлено, що розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

У заявці на перевезення № 4 сторони не узгодили вартість послуг, які позивач мав надати відповідачу, однак з матеріалів справи слідує, що на оплату наданих послуг виставив відповідачу рахунок № 390 від 18.02.2015, який останнім був оплачений, що сторонами не заперечується та підтверджується випискою з банківського рахунку позивача за 23.02.2015 (а.с. 60-61).

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що рахунок № 390 від 18.02.2015, доданий до позовної заяви (а.с. 59), виданий на суму 112 908,74 грн., в той час як з доданої позивачем же виписки по рахунку за 23.02.2015 (а.с. 60-61) слідує, що відповідач сплатив згідно вказаного рахунку не 112 908,74 грн., а 116 508 грн. в тому числі ПДВ 18 584,67 грн.

Пояснень позивача щодо такої розбіжності матеріали справи не містять, в той час як відповідачем під час апеляційного перегляду справи також долучено належну копію рахунку № 390 від 18.02.2015, але на суму 116 508 грн. в тому числі ПДВ 18 584,67 грн., і відповідну виписку з рахунку за 23.02.2015, що підтверджує посилання позивача про повну оплату відповідачем послуг за заявкою про перевезення № 4 згідно з рахунком № 390 від 18.02.2015 саме в сумі 116 508 грн.

Згідно зі ст. 208 ЦК України правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що у заявці на перевезення № 4 сторонами не було погоджено, що відповідач бере на себе зобов'язання у зв'язку з організацією такого перевезення сплачувати станційні збори (штраф за невиконання місячного плану перевезення), пробіг локомотива та простій вагонів, а інші докази досягнення сторонами згоди щодо оплати відповідачем таких платежів у встановлений законодавством спосіб в матеріалах справи відсутні, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за сплати станційних зборів (штраф за невиконання місячного плану перевезення), пробіг локомотива та простій вагонів (ст. Барвінкове) в сумі 29 500,49 грн. є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не доведено обставин на які він посилається як на підсіву для задоволенні позовних вимог.

За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи документальні докази, заслухавши наведені представниками сторін в обґрунтування своїх правових позицій доводи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає дійсним обставинам справи і, незалежно від підстав відмови у позові, скасуванню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «КСТ Груп Україна» задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 21.07.2016 у справі № 910/8946/16 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України судові витрати за подачу апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 99, ст.ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КСТ Груп Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.07.2016 у справі № 910/8946/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.07.2016 у справі № 910/8946/16 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/8946/16.

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді О.М. Баранець

А.О. Мальченко