Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

« 19» жовтня 2016 р. Справа № 927/813/16

Позивач: Фермерське господарство "Хоменко В. І.",

вул. Демиденка, с. Алтинівка, Кролевецький район, Сумська область, 41346

Відповідач: Фізична особа - підприємець ОСОБА_3,

вул. Гомельська, 17, м. Бахмач, Бахмацький район, Чернігівська область, 16500

Предмет спору: про визнання правочину недійсним та стягнення збитків в сумі 480000,00 грн.

Суддя І.Г.Мурашко

Представники сторін:

від позивача: Плевако В.А. довіреність № б/н від 22.06.2016, представник

від відповідача: Аніщенко О.Г. - адвокат, договір від 31.08.2016 за № 3-08/16 про надання правової допомоги

В судовому засіданні 19.10.2016 після закінчення оголошених перерв в судових засіданнях 20.09.2016 та 10.10.2016 на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розгляд справи, за клопотанням позивача, задоволеного судом, проводився в режимі видео конференціі .

Суть спору:

Фермерським господарством "Хоменко В.І." подано позов до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, згідно якого позивач просить суд:

- визнати недійсним правочин, на підставі якого 15.03.2015 року ФОП ОСОБА_3 (код НОМЕР_1) передав ФГ "Хоменко В.І." () за накладною № 141 від 15.03.2015 року кукурудзу посівну загальною вартістю 290400,00 грн. та за накладною № 140 від 15.03.2015 року гербіцид з прилипачем загальною вартістю 4775,00 доларів США, - як вчинений під впливом обману;

- стягнути з ФОП ОСОБА_6 на користь ФГ "Хоменко В.І." збитків внаслідок витрат по оплаті продукції за недійсним правочином у подвійному розмірі, а саме - 480000,00 грн.

Обґрунтовуючи заявлений позов, позивач зазначає, що сторони досягли домовленості про поставку відповідачем ФОП ОСОБА_3 продукції ТОВ "Байєр" та ТОВ "Сингента", натомість відповідач своїх зобов'язань належним чином не виконав та, умисно увівши позивача ФГ "Хоменко В.І" в оману, поставив йому продукцію, а саме кукурудзу посівну, гербіцид "Майстер Плюс" та прилипало "Актироб Б", невідомого виробника, внаслідок чого позивач зазнав збитків в розмірі подвійної оплати за недійсним правочином у сумі 480000,00 грн.

Посилаючись на приписи ст.ст. 16, 204, 230, 712 Цивільного кодексу України та ст.ст. 207, 208 Господарського кодексу України, позивач просить задовольнити заявлений позов.

Позивач у судових засіданнях 20.09.2016, 10.10.2016 та 19.10.2016 заявлений позов підтримав в повному обсязі. Позивач зазначив, що був введений в оману відповідачем відносно якісних характеристик придбаного товару. Позивач ствердив, що придбав товар неналежної якості. Зазначені обставини значно знизили цінність такого товару та можливість його використання за цільовим призначенням. Позивач наголосив на тому, що якби він був обізнаний, що придбаває у відповідача не оригінальний товар виробників ТОВ «Сингента» та ТОВ «Байєр», то оспорюваний правочин не укладав би. Позивач пояснив, що придбав таку продукцію у відповідача по значно нижчій ціні ніж ринкова. Позивач вважає, що відповідач достеменно знав, що виробниками продукції, яку він продає ФГ «Хоменко В.І» не є ТОВ «Байєр» та ТОВ «Сингента». Однак, продаючи спірний товар, відповідач запевнив та відобразив у документах, що виробниками спірного товару є саме ТОВ «Байєр» та ТОВ «Сингента», чим ввів позивача в оману. Позивач вказав на те, що зазначене свідчить про прямий умисел в діях відповідача. Також, на думку позивача, прямий умисел в діях відповідача підтверджується, тим що ним не було надано сертифікат якості на поставлений товар. Як наслідок, своїми протиправними діями, а саме поставкою фальсифікованої продукції, відповідач завдав позивачу збитків у розмірі 480000,00 грн., у вигляді подвійної оплати за неякісний товар проведеної ФГ «Хоменко В.І.» у період з серпня 2015 року по лютий 2016 року (а.с. 3-7, 104-105, 143-146).

Відповідач відзивом на позов та повноважний представник у судових засіданнях 20.09.2016, 10.10.2016 та 19.10.2016 проти задоволення позову заперечив в повному обсязі, зазначивши, що поставив позивачу оригінальну продукцію виробників ТОВ «Сингента» та ТОВ «Байєр» належної якості у відповідній тарі. На момент прийняття такої продукції у позивача були відсутні будь - які зауваження відносно якості поставленого товару, тари, у яку був запакований зазначений товар, тощо. Відповідач ствердив, що при поставці товару надав позивачу повний пакет супровідних документів, визначених умовами оспорюваного договору. Відповідач звернув увагу суду, що позивач оплачував поставлений товар після збору врожаю кукурудзи у 2015 року, що суперечить доводам останнього про його сумніви в оригінальності поставленого товару. Позивач почав висувати свої зауваження щодо неналежної якості спірного товару після того, як ФОП ОСОБА_3 було пред'явлено позов до ФГ «Хоменко В.І.» про стягнення заборгованості за поставлений товар згідно видаткових накладних №№ 140,141 від 15.03.2015 (справа № 920/566/16). Відповідач вважає, що даний позов було подано з надуманих підстав, з метою затягування судового розгляду справи № 920/566/16. Також, відповідач вказав на те, що витрати понесені позивачем на оплату поставленої продукції за оспорюваним договором не підпадають під поняття збитків у розумінні ст. 22 Цивільного кодексу України. Позивачем не було доведено належними та допустимими доказами ані наявності протиправної поведінки ФОП ОСОБА_3, ані наявності збитків, що були понесені позивачем внаслідок укладення оспорюваного правочину, а тому правові підстави для задоволення даного позову відсутні.

Спростовуючи доводи позивача щодо відсутності у відповідача ліцензії на торгівлю пестицидами та агрохімікатами, останній зазначив, що, виходячи з приписів п. 7 ч. 3 ст. 9 ЗУ «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» (чинного станом на 15.03.2015) та ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про пестициди та агрохімікати» (в редакції чинній станом на 15.03.2015) торгівля пестицидами та агрохімікатами (тільки регуляторами росту рослин) дійсно провадилась на підставі ліцензії. Однак, згідно оспорюваного правочину відповідачем було поставлено, а позивачем придбано не регулятори росту рослин, а посівне зерно та різновид пестициду (гербіцид з прилипачем) для боротьби з шкідливою рослинністю - бур'янами. Реалізація такої продукції не вимагає наявності ліцензії у продавця (а.с.111-117, 129-131).

Розглянувши подані документи і матеріали, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, заслухавши повноважних представників сторін, господарський суд , -

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

11 березня 2015 року Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (надалі - постачальник, відповідач по справі) та Фермерським господарством «Хоменко В.І» (надалі - покупець, позивач по справі) укладено договір поставки, за умовами якого в терміни, визначені договором, постачальник зобов'язався передати у власність покупця продукцію виробничо - технічного призначення (надалі - товар), а покупець зобов'язався прийняти товар і сплатити за нього грошову суму (вартість, ціну), визначену договором (п. 1.1 договору).

Пунктом 2.1 договору поставки визначено, що за даним договором постачається виключно оригінальна продукція, виробництва провідних компаній світу, асортимент, кількість та ціна якої визначаються додатками та/або накладними та/або рахунками-фактури, що є невід'ємною частиною цього договору.

Виходячи із приписів п. 5.1 договору, товар, що передається покупцю є оригінальною продукцією виробників компаній світу, а його якість відповідає сертифікатам якості (аналізу) або їх копіям підприємства (фірми) - виробника, а для товару, який є насінням - вимогам ДСТУ -2240-93.

У відповідності до п. 6.2 договору поставки перехід права власності здійснюється в момент передачі товару з одночасним прийняттям по кількості і якості . Приймання товару по кількості та якості проводиться покупцем в момент його отримання від постачальника. Покупець зобов'язаний перевірити цілісність тари, пломб на ній (при їх наявності), а також відсутність ознак пошкодження або псування товару і у випадку їх виявлення негайно, до закінчення приймання, письмово про це заявити постачальнику. При відсутності такої заяви товар вважається прийнятим покупцем по кількості та якості. Товар вважається переданим постачальником та прийнятим покупцем по кількості (одиниць виміру) - відповідно до кількості (одиниць виміру), вказаної в накладній (товарній, товарно-транспортній); по якості - відповідно до якості, визначеної у сертифікаті якості підприємства - виробника (п. 6.3 договору).

При цьому, виходячи з умов договору, а саме п.п. 7.4, 7.6, постачальник не несе відповідальності за погіршення якості товару або його властивостей (дії, впливу), що виникли після приймання покупцем товару по кількості та якості щодо пошкодженого (у тому числі і порушення пломб або пошкодженням тари) чи повністю/частково використаного товару. Гарантійні зобов'язання постачальника не поширюються на наслідки, що пов'язані з використанням товару (з порушенням технологій виробників та вимог спеціального законодавства або природними явищами, змінами клімату та погоди). У випадку, коли товаром є насіння сільськогосподарських культур, виходячи з того факту, що морфологічні показники сорту обумовлюються не лише генетично, але й погодними та технологічними умовами вирощування рослин сільськогосподарських культур, сторони встановили, що постачальник не несе відповідальності за морфологічні показники та врожайність зерна врожаю вирощеного з товару.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору поставки від 11.03.2015 сторонами були складені специфікації за березень 2015 року, згідно яких постачальник зобов'язався передати у власність, а покупець прийняти та оплатити наступний товар на умовах даного договору: Прилипач Біопауер у кількості 50 л за ціною - 5,5 доларів США, загальною вартістю - 275,00 доларів США; Майстер герб. у кількості 15 кг за ціною - 300,00 доларів США, загальною вартістю 4500,00 доларів США (а.с.23-24).

15 березня 2015 року згідно накладних №№ 140, 141 відповідачем було поставлено, а позивачем прийнято наступний товар: кукурудзу посівну ТОВ «Сингента» у кількості 242 мішки за ціною 1200 грн., загальною вартістю 290400,00 грн.; Майстер герб. у кількості 15 кг. за ціною 300 доларів США, загальною вартістю 4500,00 доларів США разом з Прилипачем Біопауер у кількості 50 л за ціною 5,5 доларів США, загальною вартістю 275,00 доларів США. Зазначені накладні підписані обома сторонами (а.с.21-22).

Пунктом 8.4 сторонами узгоджено, що вимоги покупця у зв'язку з недоліками якості товару - засобу захисту рослин, повинні бути заявлені ним у п'ятнадцятиденний строк з дня їх встановлення та складання акту про фактичну якість такого товару, але не пізніше трьох місяців - з дати отримання товару. Вимоги розглядаються постачальником і можуть бути визнані обґрунтованими тільки за умови дотриманні покупцем вимог п.п. 6.3 - 6.6 цього договору, а також вимог інструкцій виробника, інших нормативних документів по транспортуванню, зберіганню, визначенню якості та застосуванню такого товару. Претензії щодо неналежної якості товару, які пред'явлені після використання товару, до розгляду не приймаються.

Судом встановлено, що на момент прийняття товару у позивача були відсутні заперечення щодо неналежної якості придбаного товару. Так, позивач в судовому засіданні 19.10.2016 року підтвердив, що не звертався до відповідача з письмовими вимогами відносно неналежної якості поставленого товару за накладними від 15.03.2015 за №№ 140, 141, як того вимагають п.6.2,6.3 підписаного сторонами договору, а звернувся до суду з даним позовом в серпні 2016 року після того, як придбаний товар був спожитий. Як зазначив позивач, сумніви щодо неналежної якості такого товару у нього виникли у період збору врожаю кукурудзи (серпень - листопад 2015 року) враховуючи низьку врожайність використаного посівного зерна та засобів захисту зернових культур, придбаних за оспорюваним договором, однак, згідно матеріалів справи позивач оплачував спірний товар саме після збору врожаю 2015 р., що суперечить його доводам про сумніви щодо неналежної якості товару. З матеріалів справи вбачається, що позивач частково розрахувався за поставлений товар на загальну суму 240000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 285 від 28.08.2015 на суму 20000,00 грн., № 455 від 12.12.2015 на суму 30000,00 грн., № 36 від 02.02.2016 на суму 150000,00 грн., видатковим касовим ордером від 03.12.2015 на суму 40000,00 грн. та банківськими виписками по рахунку відповідача, тобто більша частина платежів проведена позивачем після закінчення кампанії зі збору врожаю кукурудзи 2015 року (а.с.25-28, 93).

За приписами п. 8.5 договору вимоги позивача у зв'язку з недоліками якості товару - насіння сільськогосподарських культур приймаються до розгляду у тому випадку, коли відбір зразків (додаткових зразків) товару здійснюється безпосередньо при його прийманні покупцем. Обов'язок відбору зразків покладається на покупця. У випадку наявності претензій щодо якості такого товару покупець має право в строк до 30 днів з дня отримання товару направити претензію на адресу відповідача. Претензія приймається до розгляду при наявності відповідного документу, що засвідчує результати аналізу середнього зразка насіння, відібраного представниками Державної насіннєвої інспекції згідно існуючої методики в присутності представника постачальника зі складанням відповідного акту. Претензії щодо неналежної якості товару прийнятого відповідно до умов п. 6.3 цього договору, яку пред'явлено після його повного або часткового використання до розгляду не приймаються (п. 8.6 договору).

Судом встановлено, що всупереч умовам укладеного між сторонами договору, позивач не звертався до відповідача з письмовими претензіями щодо неналежної якості поставленого товару, лабораторного дослідження придбаного товару в акредитованій установі позивач не здійснював, зразки для такого дослідження ним з представником відповідача не відбирались.

Судом встановлено, що поставлений відповідачем товар був прийнятий позивачем без жодних зауважень. Доводи позивача про відсутність на момент прийняття товару сертифікату якості товару судом до уваги не приймаються, оскільки згідно п. 5.1 договору, копії сертифікатів якості підприємств (фірм) - виробників на товар, що поставляється на умовах оспорюваного договору, надаються на вимогу покупця. Доказів на підтвердження того, що позивач звертався до відповідача з зазначеною вимогою, позивачем до матеріалів справи не надано. Більш того, у судовому засіданні 19.10.2016 року позивач підтвердив, що письмово з вимогою до відповідача про надання останнім сертифікатів якості на поставлений товар, він не звертався.

Також у судовому засіданні 19.10.2016 позивач підтвердив, що спірна продукція була поставлена відповідачем в непошкодженій тарі, жодних зауважень, претензій щодо цілісності або інших дефектів такої тари до відповідача пред'явлені не були.

Обґрунтовуючи заявлений позов, позивач посилається на те, що відповідач, умисно увівши його в оману, під виглядом кукурудзи посівної ТОВ «Сингента» та гербіциду «Майстер Плюс» з прилипачем «Актироб Б» ТОВ «Байєр» поставив йому продукцію невідомого виробника. Такі висновки позивач зробив на підставі того, що в результаті використання у 2015 році придбаного у відповідача посівного матеріалу урожайність була значно меншою у порівняні до попередніх років та врожаю сусідніх господарств.

Частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Цивільного кодексу України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Статтею 204 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Тобто, у силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презумується.

Виходячи зі змісту ст. 204 Цивільного кодексу України, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Пунктом 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 № 11 у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230-233 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину. Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв'язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі). При цьому особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Таким чином, для кваліфікації правочину як такого, що вчинений під впливом обману, виходячи зі змісту ст. 230 Цивільного кодексу України, необхідна наявність наступних умов у сукупності: наявність факту обману, наявність умислу у діях особи, яка вводить в оману іншу особу, та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За приписами ст. 33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В порушення вимог ст.ст. 32, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, позивачем не було доведено належними та допустимими доказами наявність обману в діях відповідача. Твердження позивача про те, що відповідачем, замість продукції ТОВ «Сингента» та ТОВ «Байєр», поставлена продукція невідомого виробника, матеріалами справи не підтверджено. Статистичні дані про підсумки збору врожаю сільськогосподарських культур, плодів, ягід та винограду за 2014 рік та 2015 рік, у тому числі по посівам зернових кукурудзи (а.с.44-55), не доводять факту поставки відповідачем фальсифікованої продукції.

Водночас при подачі позову до суду позивачем було заявлено клопотання про витребування доказів в порядку ст. 38 ГПК України на підтвердження поставки фальсифікованої продукції. Згідно заявленого клопотання позивач просив суд витребувати інформацію у ТОВ "Байєр" () та у ТОВ "Сингента" (), що є виробниками продукції, яка мала бути поставлена позивачу відповідачем.

Згідно заявленого клопотання, позивач просив витребувати у ТОВ «Байєр» () (адреса: 04071, м. Київ, вул. Верхній Вал, 4б) наступну інформацію:

- чи продавалися ним чи його представникам, дилерами Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3 протягом 2013-2015 років гербіцид «Майстер» та прилипало «Актироб Б»;

- кому продавались гербіцид «Майстер» та прилипало «Актироб Б» у каністрах, фотографії номерів яких додані позивачем до позовної заяви.

Позивач просив витребувати у ТОВ «Сингента» () (адреса: 03680, м. Київ, вул. Козацька, 120/4, пов. 3) інформацію:

-чи продавалось ним, його представниками, дилерами Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3 протягом 2013 - 2015 років насіння гібриду кукурудзи Делітоп;

-кому продавалось насіння гібриду кукурудзи Делітоп у мішках, фотографії наклейок на яких додані позивачем до позовної заяви;

- надати статистичні дані про врожайність у 2015 році гібриду кукурудзи Делітоп ФАО 240 на території Сумської та Чернігівської областей (зона лісостеп).

Відповідач проти клопотання позивача заперечив, зазначивши, що реалізована ним продукція, а саме гібрид кукурудзи Делітоп ФАО 240 ТОВ «Сингента», а також гербіцид «Майстер» та прилипало «Біопауер» ТОВ «Байєр», знаходиться у вільному продажі. Всупереч твердженням позивача, ТОВ «Байєр» та ТОВ «Сингента» не є єдиними та ексклюзивними постачальниками вищевказаного товару в Україні. Так, згідно даних інтернет - ресурсів продаж гербіциду «Майстер» з прилипачем, насіння кукурудзи ТОВ «Сингента» пропонується (рекламується) великою кількістю продавців, про що до письмових пояснень відповідач додав докази (а.с.170-171). Відповідач наголосив на тому, що спірна продукція була ним придбана у підприємства - посередника, а не безпосередньо у їх виробників ТОВ «Сингента» та ТОВ «Байєр», а тому клопотання позивача є недоцільним та таким, що затягує судовий розгляд справи.

Позивач заявлене клопотання обґрунтовував приписами ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується (1), обставини, що перешкоджають його наданню (2), підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація (3); обставини, які може підтвердити цей доказ (4).

В обґрунтування заявленого клопотання позивач посилався на те, що отримана інформація від офіційних представників ТОВ «Байєр» та ТОВ «Сингента» підтвердить той факт, що відповідач ФОП ОСОБА_3 не мав продукції цих виробників та свідомо продав ФГ «Хоменко В.І» під виглядом продукції ТОВ «Байєр» та ТОВ «Сингента» інший товар. Як ствердив позивач, реалізація продукції ТОВ «Байєр» та ТОВ «Сингента» здійснюється виключно через створені ними дилерські мережі, які, на думку позивача, фіксують кінцевого набувача (споживача продукції), з яким налагоджено зворотній зв'язок. Зазначених висновків позивач дійшов виходячи з інформації, що міститься на офіційних сайтах таких підприємств (www.bayer.ua), (www.syngenta.ua). Судом була досліджена інформація зазначених офіційних сайтів, але доказів фіксації кінцевого набувача (споживача продукції) та наявності зворотнього зв'язку із кінцевим споживачем, як стверджував позивач, судом не було встановлено.

В той же час, матеріали справи містять офіційну відповідь ТОВ «Байєр» на адвокатський запит представника позивача в межах розслідування Кролевецьким відділенням поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області справи про шахрайство та незаконне використання знака для товарів і послуг, фірмового найменування, кваліфікованого зазначення походження товару за фактом передачі 15.03.2011 від ФОП ОСОБА_3 до ФГ «Хоменко В.І.» за накладними № 140, 141 спірного товару, якою підтверджено, що спірний товар в тарі з маркуванням EFKE002722, дійсно був реалізований у 2014 році через ТОВ «Спектр - Агро» () (24.01.2014), ТОВ «УАХК» () (27.01.2014) та ТОВ «ТД Насіння» () (28.01.2014). Зазначені компанії є офіційними дистриб'юторами ТОВ «Байєр» згідно даних з офіційного сайту (www.bayer.ua) (а.с.160, 142,143). Із змісту листа вбачається, що ТОВ «Баєйр» також не ставить під сумнів оригінальність товару, запакованого в тару з маркуванням EFKE002722 та EFKE006654, тобто, суд дійшов висновку про те, що матеріали справи вже містять докази оригінальності придбаного позивачем спірного товару, який ТОВ «Байер» реалізує через мережу офіційних ділерів, що з огляду на відсутність будь-яких заборон на вільний продаж спірного товару (товар не знаходиться в обмеженому обігу), не виключає подальшого продажу такого товару ФОП ОСОБА_3 будь-яким посередником, про що у відзиві на позов зазначав відповідач.

З наданих позивачем до матеріалів справи ксерокопій фотографій етикеток на мішках, в яких позивачу було поставлене посівне зерно кукурудзи також вже міститься відмітка Державної насіннєвої інспекції про походження насіння саме від виробника ТОВ «Сингента», м. Київ; ботанічну назву - насіння Zeamays L., сорт - Делітоп, наявність сертифікату, номер партії - 005027/12, рік врожаю - 2012, масу (нетто) або кількість насіння - 80000, відповідність стандарту ДСТУ 2240-93 та додаткова інформація про протруєння зерна.

Відмітка Державної насіннєвої інспекції про походження посівного насіння зерна кукурудзи вказує на те, що виробником такої продукції є ТОВ «Сингента», тобто, товар є оригінальним. Більш того, виходячи з інформації зазначеній на етикетці, суд дійшов висновку, що позивач був обізнаний з характеристиками спірного товару, в тому числі із тим, що поставлене зерно було 2012 року врожаю. А тому судом залишено поза увагою міркування позивача відносно спливу терміну придатності посівного зерна кукурудзи на момент його поставки. При цьому доказів на підтвердження того, що термін придатності посівного зерна дійсно сплив станом на 15.03.2015 позивачем до матеріалів справи надано не було, як і належних доказів про наявність вимоги до відповідача щодо надання сертифіката згідно умов п. 5.1 договору.

Як зазначив сам позивач, він був гарно обізнаний щодо характеристики продукції ТОВ «Байєр» та ТОВ «Сингента», а тому скориставшись можливістю придбати продукцію зазначених компаній по заниженій ціні у порівняні до ринкової, ним було укладено оспорюваний правочин. При цьому суд звертає увагу позивача, що ст. 42 Господарського кодексу України, підприємництво як вид господарської діяльності здійснюється суб'єктами господарювання на власний ризик, тобто, позивач, придбавши спірний товар по заниженій ціні у відповідача, що не є офіційним дистриб'ютором такої продукції, свідомо діяв на власний ризик.

Що стосується статистичних даних про врожайність у 2015 році гібриду кукурудзи Делітоп ФАО 240 на території Сумської та Чернігівської областей (зона лісостеп), то позивач вважає, що такі дані необхідні суду для « встановлення судом розміру завданих оманом збитків» (а.с.148). Однак, зазначене знаходиться взагалі поза межами розгляду даної справи, оскільки згідно поданої позовної заяви, позивач просив суд стягнути з ФОП ОСОБА_6 на користь ФГ "Хоменко В.І." збитків внаслідок витрат по оплаті продукції за недійсним правочином у подвійному розмірі, а саме - 480000,00 грн.

Таким чином, судом було відхилено клопотання позивача про витребування інформації у виробників спірної продукції ТОВ «Сингента» та ТОВ «Байєр» з огляду на те, що така інформація або вже міститься в матеріалах справи, або виходить за межи судового розгляду в даній справі.

Крім того, судом встановлено, що з наданих позивачем ксерокопій фотографій (а.с.37-43) взагалі неможливо встановити, що на фотографії відзнятий саме спірний товар, придбаний за видатковими накладними № 140, 141 від 15.03.2015.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд своєю ухвалою витребовував у позивача належні докази на підтвердження того, що на фотографії відзнятий саме спірний товар, придбаний за видатковими накладними № 140, 141 від 15.03.2015. В судове засідання 19.10.2016р. позивачем були надані до матеріалів справи одностороннє складені ( працівниками позивача) акти приймання - передачі від 15.03.2015 (а.с.147-148). Зі змісту актів приймання - передачі від 15.03.2015, вбачається, що спірна продукція, поставлена за видатковими накладними №140, 141 від 15.03.2015, прийнята на склад позивача в наступній тарі: 2 каністри гербіциду «Майстер» (6 кг) номер партії EFKE002722 10/2013, 3 каністри гербіциду «Майстер» (9 кг) номер партії EFKE002222, 10 каністр прилипала Біопауер (50 л) номер партії EFKE006654 та насіння кукурудзи посівної «Сингента» сорту «Делітоп» генерації F1 номер партії 005027/12, рік урожаю 2012 № 6692785 в кількості 240 мішків.

Однак, суд ставить під сумнів належність, достатність та допустимість такого доказу, оскільки ані чинним законодавством України, ані умовами договору, не передбачено складання актів такого змісту. Більш того, чинне законодавство містить вимоги щодо зазначення повного найменування товару, тари, тощо, в первинних бухгалтерських документах (в даному випадку в накладних, які позивач підписав без зазначення індифікаційних ознак придбаваємого товару) або в специфікаціях чи інших додатках до договору.

Враховуючи все вищевикладене, суд дослідивши матеріалами справи, заслухавши повноважних представників сторін, дійшов висновку про недоведеність позивачем наявності обману, тим більш умисного, в діях відповідача, а саме поставки ним позивачу фальсифікованого товару невідомих виробників під видом продукції ТОВ «Сингента» та ТОВ «Байєр».

Таким чином, відсутні підстави для визнання спірного правочину недійсним як такого, що вчинений під впливом обману, а відтак, відсутні підстави для застосування частини 2 статті 230 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину, на яку посилався позивач в позовній заяві як на підставу своїх вимог про стягнення з ФОП ОСОБА_6 на користь ФГ "Хоменко В.І." збитків внаслідок витрат по оплаті продукції за недійсним правочином у подвійному розмірі, а саме - 480000,00 грн.

Доводи позивача про відсутність у відповідача ліцензії на торгівлю пестицидами та агрохімікатами залишені судом поза увагою, оскільки виходячи із змісту ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про пестициди і агрохімікати» та приписів п. 7 ч. 3 ст. 9 ЗУ «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», ліцензуванню підлягала лише господарська діяльність з торгівлі пестицидами та агрохімікатами, що є регуляторами росту рослин. Натомість, з матеріалів справи вбачається, що придбаний позивачем товар, а саме гібрид кукурудзи посівної та гербіцид з прилипачем є засобом захисту рослин. Гербіцид з прилипачем є різновидом пестициду, що призначений для боротьби із шкідливою рослинністю - бур'янами, гібрид кукурудзи посівної є різновидом зернової культури.

У судовому засіданні 19.10.2016 представником відповідача було заявлено клопотання про відшкодування понесених судових витрат по оплаті послуг адвоката в розмірі 15024,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог відповідачем надано договір № 3-08/16 від 31.08.2016 р. про надання правової допомоги, акт про надання правової допомоги та розрахунок гонорару адвоката від 10.10.2016, а також квитанцію до прибуткового касового ордера серії 01АААСвід 10.10.2016 (а.с. 94, 172-173). На підтвердження права Аніщенко О.Г. на зайняття адвокатською діяльністю, відповідачем надано копію свідоцтва № 569, виданого на підставі рішення Кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури в Чернігівській області від 06 вересня 2011 року № 7 (а.с. 95).

Згідно ст. 44 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 Господарського процесуального кодексу України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру".

Пунктом 6.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" визначено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК. Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.08.2016 року між адвокатом Аніщенко О.Г. та відповідачем Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (клієнт) укладено договір про надання правової допомоги № 3-08/16, за умовами якого адвокат надає відповідачу правову допомогу з метою захисту інтересів останнього у справі № 927/813/16 за позовом ФГ «Хоменко В.І.» про визнання правочину недійсним та стягнення збитків в сумі 480000,00 грн, а відповідач сплачує гонорар за надану допомогу (п. 1.1 договору). Розмір гонорару за цим договором становить 15000,00 грн. - за вивчення наданих документів, консультації по справі, складання та подання заперечень, заяв, клопотань, тощо, участь у розгляді справи у суді першої інстанції (п. 3.1 договору).

10 жовтня 2016 року між відповідачем ФОП ОСОБА_3 та адвокатом Аніщенко О.Г. було складено акт про надання правової допомоги відповідно до укладеного договору від 31.08.2016 за № 3-08/16 по господарській справі № 927/813/16 за позовом ФГ «Хоменко В.І.» до ФОП ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним та стягнення збитків в сумі 480000,00 грн. Згідно вказаного акту сторонами було визначено обсяг наданої правової допомоги та гонорар, що має бути сплачений відповідачем за отримання правової допомоги. Виходячи з наданого розрахунку вартість роботи з вивчення наданих документів, консультації по справі, складання заперечень (відзиву), підготовка до участі у справі складає 11024,00 грн. = 1378,00 грн. х 40% х 20 год. Водночас вартість послуг за участь в судовому розгляді визначена сторонами в розмірі 4000,00 грн. Загальна сума гонорару становить 15024,00 грн. (11024,00 грн. + 4000,00 грн.). Відповідач зазначив, що при визначені розміру гонорару були враховані Рекомендації щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару, затверджених рішенням Ради адвокатів Чернігівської області від 21.01.2014 року.

В підтвердження сплати адвокату Аніщенко О.Г. 15024,00 грн., відповідачем надано квитанцію до прибуткового касового ордера серії 01АААС від 10.10.2016 (а.с. 170).

У відповідності до абз. 2 п. 6.5 вказаної Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд з урахуванням конкретних обставин, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Суд, оцінивши ступінь складності справи, перевіривши наданий позивачем розрахунок витрат на правову допомогу, враховуючи середню вартість відповідних послуг в країні, виходячи із тривалості розгляду справи, обсягу наданих юридичних послуг та ціни заявленого позову дійшов до висновку що судові витрати на оплату послуг адвоката підлягають частковому відшкодуванню позивачем в сумі 8409,60 грн. (1378,00 грн. х 40% х 8 год. = 4409,60 грн. за підготовку до участі у судовому засіданні та 4000,00 грн. за участь у судових засіданнях 12.09.2016, 20.09.2016, 10.10.2016 та 19.10.2016), на підставі ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача з урахуванням вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 49, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1.В позові відмовити в повному обсязі.

2.Стягнути з Фермерського господарства «Хоменко В.І.» (41346, Сумська область, Кролевецький район, с. Алтинівка, вул. Демиденка, , з будь-якого рахунку виявленого державним виконавцем) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1, р/р НОМЕР_2 в ПАТ «Укрсиббанк», МФО 351005) - 8409,60 грн. судових витрат по оплаті послуг адвоката.

3.Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення оформлено відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України та підписано 21.10.16р.

Суддя І.Г.Мурашко