ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.10.16р. Справа № 904/8213/16

ОСОБА_1 позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (м. Київ)

до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" (м. Павлоград, Дніпропетровської області)

про стягнення суми штрафу за неправильно внесені відомості в накладну у розмірі 43 810 грн. 00 коп.

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 - начальник юридичного сектору (довіреність № 17 від 13.01.2016)

від відповідача: ОСОБА_3 - представник (довіреність № ББУ/ПУ/189/ВП/16 від 13.06.2016)

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" (далі - відповідач) суму штрафу за неправильне зазначення у залізничній накладній № 47977400 маси вантажу у розмірі 43 810 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем, як вантажовідправником, свого обов'язку з оформлення перевізних документів, а саме: в результаті контрольного зважування вантажу було встановлено, що у вагоні № 55010672 фактична вага вантажу не відповідає даним, зазначеним у накладній. Так, у залізничній накладній № 47977400 маса нетто вантажу зазначена 67 000 кг, а за даними контрольного зважування виявилось 65 550 кг, що на 1 450 кг менше, ніж зазначено у перевізному документі, про що було складено комерційний акт АА № 032766 від 24.06.2016.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 19.09.2016 порушено провадження у справі та її розгляд призначено в засіданні на 05.10.2016.

Від позивача надійшло клопотання (вх.суду 61473/16 від 05.10.2016), в якому він просив суд розгляд справи відкласти, у зв'язку з неможливістю його представника прибути у судове засідання.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.суду 61634/16 від 05.10.2016), в якому він порти задоволення позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що до позовної заяви позивач долучив докази, які є суперечливими (комерційний акт та протокол зважування вагонів). Крім того, відповідач зазначає, що позивач порушив встановлені правила та здійснив зважування на вагах, які не пройшли огляд-перевірку.

У судове засідання 05.10.2016 з'явився представник відповідача.

Представник позивача у судове засіданні 05.10.2016 не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, але судом було враховано наявність клопотання позивача про відкладення розгляду справи, яке було задоволено судом.

Враховуючи викладене, ухвалою суду від 05.10.2016 в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 19.10.2016, у зв'язку з необхідністю повторного виклику сторін, витребування документів по справі, а також задоволенням клопотання позивача.

Вказане свідчить про достатність часу для підготовки до судового розгляду, подання заперечень та доказів в обґрунтування своєї позиції.

Від позивача надійшли письмові пояснення, в яких він зазначає, що програмне забезпечення ваг СВ-150000В2 розроблено таким чином, що при зважуванні вагону з вантажем, розрахунок проводиться від вантажопідйомності вагону, оскільки ці дані знаходяться в базі вагонного парку УЗ. Всі інші показники, які необхідні в тих чи інших випадках, вираховуються від показників маси нетто чи брутто:

- маса вантажу у вагоні № 55010672 вираховувалась наступним чином:

70 000 кг. (вантажопідйомності з бази УЗ) + 23 300 кг. (тара з бази УЗ) = 93 300 кг (брутто від даних базі УЗ);

93 300 кг (брутто від даних базі УЗ) - 88 850 кг (брутто за показниками ваг) = 4 450 кг (різниця від вантажопідйомності);

- для визначення різниці в масі з даними накладної необхідно від маси брутто 88 850 кг відняти масу зазначену в накладній (67 000 кг ( нетто вагона ) + 23 300 кг (тара вагона) = 90 300 кг (брутто вагона). Таким чином, різниця з даними зазначеними в накладній та фактичною масою становить 88 850 кг - 90 300 кг = 1 450 кг. Отже, позивач зауважує, що встановлена різниця в масі в розмірі 1 450 кг в сторону зменшення за відсутності ознак втрати вантажу стала підставою для складання комерційного акту. Крім того, позивач зазначає, що огляд-перевірка вагів СВ-150000В2 згідно з Інструкцією "Про порядок застосування ЗВТ на залізничному транспорті України" проводилась (до зважування вагону № 55010672) 30.04.2015, державна повірка 30.04.2015, огляд - перевірка 11.03.2016, 09.09.2016.

У судове засідання 19.10.2016 з'явилися представники позивача та відповідача (після повернення суду із нарадчої кімнати, представник відповідача покинув залу судового засідання).

У судовому засіданні 19.10.2016 представник позивача виклав та обґрунтував позовні вимоги, просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Вимоги ухвали суду позивачем були виконані у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Крім того, представник відповідача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на необхідність вивчення долучених до матеріалів справи письмових пояснень позивача, а також додаткових доказів.

Судом було відмовлено у задоволенні вказаного клопотання, оскільки у долучених до матеріалів справи поясненнях позивача не містяться нові обставини чи факти; докази, в обґрунтування позовних вимог, подані разом з позовною заявою, яка отримана відповідачем ще до першого судового засідання (05.10.2016), а під час розгляду даної справи, судом були здійснені всі можливі заходи щодо всебічного та повного з'ясування фактичних обставин справи; розгляд справи відкладався, з метою надання сторонам можливості реалізувати принцип змагальності, рівності всіх учасників процесу перед законом та судом, забезпечення участі представників у судовому засіданні та надання додаткових доказів в обґрунтування заявлених вимог та заперечень. В той же час, до судового засідання 19.10.2016 відповідачем не було подано жодного додаткового доказу в обґрунтування своїх заперечень.

Крім того, представник позивача наполягав на тому, що причини для відкладення розгляду справи відсутні, оскільки матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення.

Судом також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25.01.2006 у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Після повернення суду із нарадчої кімнати, представник відповідача покинув залу судового засідання.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля" (далі - вантажовідправник, відповідач) на підставі залізничної накладної № 47977400 (а.с.11) відправило групою вагонів вантаж зі станції Ароматна Придніпровської залізниці на станцію Здолбунов Львівської залізниці.

Вантажоодержувачем за зазначеною залізничною накладною (графа № 4) є ВАТ "Дікергофф Цемент Україна" (далі - вантажоодержувач) за адресою: 35700, Рівненська область, Здолбунівський район, м. Здолбунів, вулиця Шевченка, 1.

Під час оформлення перевізних документів відповідач у накладній зазначив перелік номерів вагонів, залучених до перевезення вантажу, їх вантажопідйомність, тару вагону та масу вантажу в кожному вагоні. Як зазначено у графі 28 вказаної накладної, вантаж було завантажено у вагони відповідачем, як вантажовідправником, і ним же визначено масу вантажу на вагонних вагах, про що зазначено у графі 26 накладної. Зокрема, відповідач зазначив, що у вагоні № 55010672 маса нетто - 67 000 кг, тара - 23 300 кг.

В процесі перевезення вантажу 24.06.2016 на станції Знам'янка Одеської залізниці було виявлено різницю в масі вантажу у зазначеному вагоні та здійснено контрольне зважування на вагонних вагах, про що 24.06.2016 на станції Знам'янка Одеської залізниці складено комерційний акт АА № 032766 (а.с.14).

В результаті контрольного зважування вантажу було встановлено, що у вагоні № 55010672 фактична маса вантажу не відповідає даним, зазначеним у накладній № 47977400, а саме:

- згідно актів загальної форми станції Знам'янка № 79284, 51740 від 24.06.2016 вагон відчеплений на ваги перевірку. В документі зазначено вантаж завантажений навалом, розмір навантаження відповідно висоти бортів не зазначено, вантаж не маркований, вага - тара 23300 кг, нетто 67000 кг. При перевірці виявлено в вагоні навантаження рівномірне на рівні бортів;

- поверхня вантажу не маркована, захисне маркування повздовжніми бороздами відсутнє. Каток застосовувався. В вагоні двері заварені, люка щільно закриті. Об'єм кузова на вагоні 85 куб. м. Слідів розкрадання та втрати вантажу немає. Зважування вагона здійснене 24.06.2016 на тензометричних статичних вагонних вагах СВ-150000В2 ст. Знам'янка (держповірка ваг. 11.09.2015), працівником станції Жеребіло в присутності ОСОБА_1 Кирилова. При зважуванні виявилось брутто 88850 кг, тара з документами 23300 кг, нетто 65550 кг, що складає різницю проти перевізного документа в сторону зменшення на 1450 кг. По штатному розкладу зав. вантажним двором відсутній.

Отже, у зв'язку з невірно вказаною масою вантажу, в порядку статті 129 Статуту залізниць України, було складено комерційний акт АА № 032766 від 24.06.2016 (а.с.14).

Посилаючись на те, що у відповідності до статті 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності відомостей, зазначених ними у накладних, позивач просить суд стягнути з відповідача, як вантажовідправника, штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за неправильно зазначену у накладній № 47977400 від 23.06.2016 масу вантажу, відповідно до статей 118, 122 Статуту залізниць України, посилаючись на статтю 129 Статуту залізниць України та комерційний акт АА № 032766 від 24.06.2016.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 908 Цивільного кодексу України умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (частина 3 статті 909 Цивільного кодексу України).

Згідно з пунктом 5 статті 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Відповідно до підпункту 8 пункту 6 розділу 1 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

При цьому, Статут залізниць України визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (стаття 2 Статуту). На підставі цього Статуту затверджені Міністерством транспорту Правила перевезень вантажів, які є обов'язковими для всіх юридичних осіб (стаття 5 Статуту).

Правилами перевезень вантажів, а саме пунктом 1.1. "Правил оформлення перевізних документів", затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 № 644 (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 08.06.2011 № 138) та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.06.2011 за № 765/19503, а також статтею 23 Статуту передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). У відповідності до цих Правил, а саме: пункту 2.1. та пункту 24 додатку 3, до цих Правил, графа "Маса вантажу, визначена відправником" заповнюється відправником. Відправник повинен вказати точну масу вантажу.

Накладна згідно з вказаними Правилами може оформлятися і надаватися в електронному вигляді (із накладенням електронного цифрового підпису). Порядок здійснення електронного документообігу під час перевезення вантажів залізничним транспортом у внутрішньому сполученні регламентується додатком до договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Згідно з пунктом 28 Правил № 861/5082 вантажі, завантажені відправником у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Відповідно до статті 24 Статуту залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначений відправником у накладній на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Наведена норма свідчить про те, що залізниця не зобовязана перевіряти дані, зазначені у накладних, фактичним даним при прийнятті вантажу до перевезення.

Пунктом 22 Правил видачі вантажів (зареєстровані в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 862/5083) передбачено, що перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення.

Відповідно до статті 921 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язань, що виникають з договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Положеннями статті 24 Статуту залізниць України передбачено, що вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній.

Отже, з огляду на наведене, при заповненні накладної на перевезення вантажу відповідальність за точність та повноту відомостей, зазначених у відповідній накладній, покладається на вантажовідправника.

Водночас, в порушення наведених нормативних приписів, відповідачем при заповненні залізничної накладної № 47977400 від 23.06.2016 було допущено помилку у масі вантажу в вагоні № 55010672, що підтверджується комерційним актом АА № 032766 від 24.06.2016. При цьому, в комерційному акті зазначено, зокрема, що в вагоні двері заварені, люка щільно закриті, слідів розкрадання та втрати вантажу немає.

Отже, має місце факт невідповідності маси вантажу, зазначеної в накладній та встановленої при контрольному зважуванні.

Згідно статті 122 Статуту підставою для покладання на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним відомостей про масу вантажу є комерційний акт, складений у випадках передбачених статтею 129 Статуту.

ОСОБА_1 змістом статті 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Відповідно до статті 122 Статуту залізниць України, за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Статтею 118 Статуту залізниць України встановлено, що за пред'явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

У відповідності до накладної № 47977400 від 23.06.2016, зокрема, розмір провізної плати за нею становить 8 762 грн. 00 коп. за вагон № 55010672.

ОСОБА_1 таких обставин, беручи до уваги наведені нормативні приписи, а також те, що розмір заявленого до стягнення штрафу відповідає вищезазначеним нормам, а також є арифметично вірно розрахованим, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 43 810 грн. 00 коп. (8 762,00 х 5) штрафу за неправильно зазначену у залізничній накладній масу вантажу, є правомірною та обґрунтованою.

При винесенні даного рішення судом також були враховані роз'яснення президії Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" № 04-5/601 від 29.05.2002 (зі змінами та до доповненнями), відповідно до пункту 6.2. яких у застосуванні статей 118 та 122 Статуту слід враховувати, щоштраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитки.

Заперечення відповідача щодо допущеного позивачем порушення в частині здійснення зважування на вагах, які не пройшли огляд-перевірку, не приймаються до уваги судом, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Зокрема, з технічного паспорту вказаних вагів вбачається, що огляд-перевірка вагів СВ-150000В2 згідно з Інструкцією "Про порядок застосування ЗВТ на залізничному транспорті України" проводилась (до зважування вагону № 55010672) 30.04.2015, державна повірка 30.04.2015, огляд - перевірка 11.03.2016, 09.09.2016.

Також, судом не приймається до уваги посилання відповідача на суперечливість даних, вказаних в комерційному акті та протоколі зважування партії завантажених вагонів, оскільки у вказаних документах фактично відсутні протиріччя та відповідач невірно тлумачить зазначені у вказаних документах дані. Про що також було вказано позивачем у письмових поясненнях від 19.10.2016.

Щодо усного клопотання відповідача про відкладення розгляду справи суд зазначає, що у долучених 19.10.2016 до матеріалів справи поясненнях позивача не містяться нові обставини чи факти; докази, в обґрунтування позовних вимог, подані разом з позовною заявою, яка отримана відповідачем ще до першого судового засідання (05.10.2016), а під час розгляду даної справи, судом були здійснені всі можливі заходи щодо всебічного та повного з'ясування фактичних обставин справи; розгляд справи відкладався, з метою надання сторонам можливості реалізувати принцип змагальності, рівності всіх учасників процесу перед законом та судом, забезпечення участі представників у судовому засіданні та надання додаткових доказів в обґрунтування заявлених вимог та заперечень. В той же час, до судового засідання 19.10.2016 відповідачем не було подано жодного додаткового доказу в обґрунтування своїх заперечень. Отже, судом було відмовлено у задоволенні усного клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, судові витрати по справі, з урахуванням положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 1, 4-5, 33, 34, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" (51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вулиця Соборна, будинок 76; ідентифікаційний код 00178353) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вулиця Тверська, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) - 43 810 грн. 00 коп. штрафу, 1 378 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя ОСОБА_4