РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2016Справа №910/15922/16

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом публічного акціонерного товариства

«Київський суднобудівний-судноремонтний завод»

до товариства з обмеженою відповідальністю «КОЗАЦЬКА СТРІЛА»

про визнання права власності,

за участю представників сторін:

від позивача: Вітошко В.О. (довіреність № 800/41 від 30.12.2015),

Місевра А.І. (довіреність № 496/41 від 27.10.2015);

від відповідача: не з'явились,

В С Т А Н О В И В:

30.08.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява публічного акціонерного товариства «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» (далі - позивач) до товариства з обмеженою відповідальністю «КОЗАЦЬКА СТРІЛА» (далі - відповідач) про визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог позивач пояснив, що 01.08.2016 між ним та відповідачем був укладений договір оренди № 238/16 (далі - договір оренди), згідно з умовами якого позивач зобов'язувався передати у строкове платне користування частину нежитлових приміщень складу навігаційного обладнання, загальною площею 50,0 м.кв., розташованих на ремонтній базі флоту ПАТ «КССРЗ» на о. Водників Голосіївського району м. Києва (далі - об'єкт отренди), а відповідач зобов'язувався вказаний об'єкт оренди прийняти та сплачувати орендну плату за користування ним.

Проте, у серпні 2016 відповідач звернувся до позивача з листом № 17 від 08.08.2016, у якому зазначив, що позивачем, як орендодавцем, не надані правовстановлюючі документи на майно передане ним в оренду відповідачу, у зв'язку з чим відповідач не визнає права власності позивача на приміщення складу навігаційного обладнання, розташовані на о. Водників Голосіївського району м. Києва.

У зв'язку з цим, позивач звернувся до суду, просив визнати за ним право власності на об'єкт нерухомого майна: виробничий будинок - склад навігаційного обладнання, загальною площею 2462,8 м.кв. (літера «А» за технічним паспортом), інвентарний номер 00214, рік побудови 1993, розташований за адресою: м. Київ, острів Водників, буд. № 2.

Провадження у справі № 910/15922/16 порушено ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.09.2016 та призначено її розгляд на 19.09.2016.

19.09.2016 у судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, подав документи витребувані ухвалою суду від 01.09.2016.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду від 01.09.2016 не виконав.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.09.2016 розгляд справи відкладено на 03.10.2016.

03.10.2016 представники позивача в судовому засіданні надали суду пояснення щодо обставин справи, подали клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке судом було задоволено.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвал суду від 01.09.2016 та 19.09.2016 не виконав.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.10.2016 розгляд справи відкладено на 17.10.2016.

17.10.2016 у судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвал суду від 01.09.2016, 19.09.2016 та 03.10.2016 не виконав.

Ухвали у даній справі надсилались, зокрема й відповідачу на його адресу місцезнаходження, яка відповідає відомостям, внесеним до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та були отримані відповідачем, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, долученими до матеріалів справи.

Відтак, в силу ч. 1 ст. 64 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням роз'яснень, наведених у п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011, відповідач вважається повідомленим належним чином про дату, час і місце розгляду справи.

Однак, відповідач в жодне судове засідання свого повноважного представника не направив, обґрунтованих письмових пояснень із зазначенням поважних причин неявки його представника у судові засідання до суду не подав, правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, не скористався та відзиву на позов не надав, а тому, відповідно до положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа була розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 17.10.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення повноважних представників позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

01.08.2016 між публічним акціонерним товариством «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» (далі - позивач, ПАТ «КССРЗ» або орендодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «КОЗАЦЬКА СТРІЛА» (далі - відповідач або орендар) був укладений договір оренди № 238/16 (далі - договір оренди), згідно з умовами якого позивач зобов'язувався передати у строкове платне користування частину нежитлових приміщень складу навігаційного обладнання, загальною площею 50,0 м.кв., розташованих на ремонтній базі флоту ПАТ «КССРЗ» на о. Водників Голосіївського району м. Києва (далі - об'єкт отренди), а відповідач зобов'язувався вказаний об'єкт оренди прийняти та сплачувати орендну плату за користування ним.

На виконання умов договору оренди об'єкт оренди був переданий в користування відповідача, що підтверджується актом прийому-передачі об'єктів оренди від 01.08.2016, копія якого долучена до матеріалів справи.

У серпні 2016 відповідач звернувся до позивача з листом № 17 від 08.08.2016, у якому зазначив, що позивачем, як орендодавцем, не надані правовстановлюючі документи на майно передане ним в оренду відповідачу, у зв'язку з чим відповідач не визнає права власності позивача на приміщення складу навігаційного обладнання, розташовані на о. Водників Голосіївського району м. Києва. А також вказав, що у випадку ненадання правовстановлюючих документів на вказаний об'єкт нерухомого майна, відповідач буде змушений звернутись до господарського суду з позовом про визнання недійсним договору оренди із застосуванням наслідків такої недійсності.

У зв'язку з цим, позивач звернувся до суду, просив визнати за ним право власності на об'єкт нерухомого майна: виробничий будинок - склад навігаційного обладнання, загальною площею 2462,8 м.кв. (літера «А» за технічним паспортом), інвентарний номер 00214, рік побудови 1993, розташований за адресою: м. Київ, острів Водників, буд. № 2.

Судом встановлено, що відповідно до п. 1.1.2 статуту ПАТ «КССРЗ», затвердженого протоколом № 25 від 17.09.2013 позачергових загальних зборів акціонерів (далі - Статут), публічне акціонерне товариство «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» (ідентифікаційний код 03149949) є новим найменуванням закритого акціонерного товариства «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» (ідентифікаційний код 03149949) відповідно до вимог Закону України «Про акціонерні товариства».

Закрите акціонерне товариство «Київський суднобудівний-судноремонтний завод», створене на підставі рішення установчих зборів засновників протокол № 1 від 07.10.1993 шляхом перетворення (реорганізації) суб'єкта підприємницької діяльності - колективного підприємства «Київський суднобудівний-судноремонтний завод», яке в свою чергу є правонаступником Організації орендарів Київського суднобудівного-судноремонтного заводу. Закрите акціонерне товариство «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» є правонаступником прав та обов'язків Київської ремонтно-експлуатаційної бази (Ремонтної бази флоту), відомості про яку містяться в рішенні виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих від 12.01.1960 № 50 «Про висновки обміру земель, що знаходяться в користуванні підприємств, організацій та установ м. Києва» (п. 1.2 Статуту).

Рішенням виконавчого комітету Київської міської ради депутатів «Про дозвіл підприємствам, установам та організаціям на будівництво або реконструкцію об'єктів» № 671 від 07.07.1983 (далі - рішення № 671 від 07.07.1983) прийнято пропозицію головного управління архітектури та містобудування виконкому міськради про дозвіл підприємствам, установам та організаціям на будівництво або реконструкцію об'єктів згідно з додатком І-6.

Згідно з додатком 6 до рішення № 671 від 07.07.1983 «Перелік підприємств, установ та організацій, яким дозволяється будівництво або реконструкція об'єктів по Харківському району» Київському суднобудівному-судноремонтному заводу надано дозвіл здійснити будівництво складу на о. Водників, на території заводу.

Актом приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, будинку споруди № 147 від 03.01.1995, копія якого долучена до матеріалів справи, склад навігаційного обладнання на о. Водників прийнято в експлуатацію. Також зазначено, що будівництво складу навігаційного обладнання здійснене на земельній ділянці заводу КССРЗ.

12.07.2016 на замовлення позивача був виготовлений технічний паспорт на виробничий будинок - склад навігаційного обладнання, розташований за адресою: м. Київ, о. Водників, буд. № 2 (літер. «А»), загальною площею 2462,8 м.кв. (інвентаризаційна справа № 925).

Водночас, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 56299278 від 30.03.2016 вбачається, що державна реєстрація права власності щодо об'єкта нерухомого майна: виробничий будинок - склад навігаційного обладнання, загальною площею 2462,8 м.кв., розташований за адресою: м. Київ, острів Водників, буд. № 2 (літ. «А»), рік побудови 1993, не проводилась.

Позивач не надав суду правовстановлюючих документів на спірний об'єкт нерухомого майна, а також не надав доказів, що свідчать про здійснення державної реєстрації права власності на вказане майно. У зв'язку з цим, суд дійшов висновку про те, що право власності на спірне нерухоме майно в установленому законодавством порядку будь-ким оформлено та зареєстровано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки (ст. 179 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Частиною 1 ст. 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» закріплено, що однією із загальних засад державної реєстрації прав є обов'язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Частиною 2 ст. 331 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» організаційну систему державної реєстрації прав становлять:

1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи;

2) суб'єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; акредитовані суб'єкти;

3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори).

Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:

1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд;

4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації;

6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав;

7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником;

8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Таким чином, законодавством України регламентований певний порядок набуття та оформлення права власності не об'єкти нерухомого майна, а також визначено коло органів та суб'єктів, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав.

Позивач документів, які підтверджують його звернення у встановленому законодавством порядку до відповідного органу (суб'єкту), який здійснює повноваження у сфері державної реєстрації прав, суду не надав.

У п. 15 постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 роз'яснено, що до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК). У зв'язку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Отже, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19.09.2011 по справі № 3-82гс11/32/14.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про визнання за ним права власності на об'єкт нерухомого майна: виробничий будинок - склад навігаційного обладнання, загальною площею 2462,8 м.кв. (літера «А» за технічним паспортом), інвентарний номер 00214, рік побудови 1993, розташований за адресою: м. Київ, острів Водників, буд. № 2, задоволенню не підлягає.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог судом відмовлено, судовий збір покладається на позивача та відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягає.

Керуючись статтями 33-34, 43-44, 49, статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 24 жовтня 2016 року.

Суддя Я.А. Карабань