ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2016р. Справа№ 914/2142/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» як оператора спільної діяльності за договором №493 про спільну інвестиційну та виробничу діяльність від 24.03.2004 р., м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР-ГАЗ-ТРАНС», м. Львів

про стягнення 2 784 174 грн. 85 коп.

Суддя Мазовіта А.Б.

Секретар Краєвський І.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, представник (довіреність від 28.12.2015 р.);

від відповідача: не зявився

Товариство з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» як оператор спільної діяльності за договором №493 про спільну інвестиційну та виробничу діяльність від 24.03.2004 р., м. Київ звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР-ГАЗ-ТРАНС», м. Львів про стягнення 2 784 174 грн. 85 коп.

Розглянувши матеріали справи, суд визнав представлені матеріали достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду і ухвалою від 17.08.2016р. призначив розгляд справи на 05.09.2016 р. Розгляд справи відкладався з підстав, викладених в ухвалах суду.

Представнику розяснено права та обовязки, передбачені ст. 22 ГПК України, заяв про відвід суду не поступало.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу природного газу, на виконання умов якого відповідачу було передано у власність природний газ. Однак, відповідач свої зобовязання щодо оплати вартості природного газу виконав частково, заборгованість за природний газ станом на дату подання позову становила 1 967 140 грн. 26 коп. У звязку з порушенням строків оплати вартості природного газу, відповідачу нараховано пеню в сумі 520 514 грн. 13коп., штраф в сумі 137 699 грн. 82 коп., 3% річних в сумі 46 693 грн. 65 коп., інфляційні в сумі 112 126 грн. 99 коп. Таким чином, загальна сума заборгованості, яка підлягає до стягнення з відповідача, становить 2784174грн. 85 коп.

Відповідач в судове засідання явку представника не забезпечив, проти позову не заперечив, доказів погашення заборгованості не надав, вимог ухвал суду не виконав, повідомлення про дату, час та місце розгляду справи надсилалися на адресу, вказану позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що згідно ст. 64 ГПК України є врученням належним чином.

У відповідності до п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до вимог ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами. Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про достатність матеріалів справи для її розгляду по суті за відсутності представника відповідача та його відзиву на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника сторін, суд встановив наступне.

26 жовтня 2015 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» як оператором спільної діяльності за договором №493 про спільну інвестиційну та виробничу діяльність від 24.03.2004 р. (продавець) і Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР-ГАЗ-ТРАНС» (покупець) було укладено договір №493/15-52 купівлі-продажу природного газу.

За цим договором продавець (позивач) зобовязується передати у власність покупцю (відповідачу) природний газ, а покупець зобовязується прийняти та оплатити газ на умовах даного договору.

Відповідно до п. 2.1. договору продавець передає покупцю газ за наступними строками і в наступних обсягах:

- у листопаді 2015 року 500 000 м.куб.

30 листопада 2015 р. сторони уклали додаткову угоду №1 до договору, якою змінили обсяг газу, який підлягає передачі покупцю у листопаді 2015 року 377 047 м.куб.

На виконання умов договору позивач передав у власність відповідача природний газ в обсязі 377 047 м.куб. на суму 2 790 140 грн. 26 коп., що підтверджується актом прийому-передачі природного газу від 30.11.2015 року.

Згідно п. 6.1. договору (в редакції, викладеній додатковою угодою №1 від 30.11.2015 р.), оплата за газ проводиться покупцем виключно грошовими коштами на банківський рахунок продавця, в порядку, визначеному у цьому договорі. Причому покупець зобовязується: до 10 листопада 2015 р. включно здійснити продавцю оплату у розмірі 1 233 330 грн. 00 коп.; до 17 листопада 2015 р. включно здійснити продавцю оплату у розмірі 1 233 330 грн. 00 коп.; до 30 листопада 2015 р. включно здійснити продавцю решту оплати у розмірі 323480грн. 26 коп.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем свого обовязку щодо оплати вартості поставленого газу, позивач просив суд стягнути з відповідача 1967140грн. 26 коп. основного боргу, 520 514 грн. 13 коп. пені, 137 699 грн. 82коп. штрафу, 46 693 грн. 65 коп. 3% річних, 112 126 грн. 99 коп. інфляційних.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

За таких обставин, суд дійшов висновку про прострочення виконання зобовязання боржником, оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України, одностороння відмова від виконання договору не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно п. 8.2. договору в разі несплати або несвоєчасної оплати за спожити газ у строки, визначені п. 6.1. даного договору, покупець сплачує на користь продавця, крім суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 8.3. договору в разі наявності заборгованості покупця перед продавцем за даним договором більше 10 календарних днів, покупець сплачує на користь продавця штраф у розмірі 7% від суми заборгованості.

З врахуванням цих положень, позивачем нараховано пеню в розмірі 520514грн. 13 коп. та штраф у розмірі 137 699 грн. 82 коп.

Згідно статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами договору, а саме пунктом 8.2. передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час згідно з пунктом 8.3. договору сторонами передбачена сплата штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за наявності заборгованості покупця перед продавцем за даним договором більше 10 календарних днів.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобовязань за договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

З огляду на наведене, вимога про стягнення 137 699 грн. 82 коп. штрафу до задоволення не підлягає.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З врахуванням цих положень, позивачем правомірно нараховано 3% річних в сумі 46 693 грн. 65 коп., інфляційні в сумі 112 126 грн. 99 коп.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані поданими доказами, а загальна сума заборгованості, яка підтверджена матеріалами справи та підлягає до задоволення частково, складає 1 967 140 грн. 26 коп. основного боргу, 520 514 грн. 13 коп. пені, 46 693 грн. 65коп. 3% річних, 112 126 грн. 99 коп. інфляційних. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Згідно ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Зокрема, 21.07.2016 р. позивачем сплачено судовий збір у розмірі 40 202 грн. 03 коп. та 22.07.2016 р. сплачено судовий збір у розмірі 2832грн. 07 коп., що разом становить 43 034 грн. 10 коп. Позивачем заявлено позов про стягнення 2 784 174 грн. 85 коп. Судовий збір від даної ціни позову підлягає до сплати у розмірі 41 762 грн. 62 коп., а тому сума судового збору в розмірі 1 271 грн. 48 коп. підлягає поверненню позивачу у разі подання відповідного клопотання .

Оскільки спір виник з вини відповідача, суму основного боргу сплачено відповідачем після звернення позивача із позовом до суду, судові витрати по розгляду справи відповідно до ст. 49 ГПК України необхідно покласти на відповідача пропорційно до задоволених вимог.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 11, 509, 526, 530, 551, 599, 612, 625, 626 ЦК України, ст. 193, 230, 231, 233 ГК України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 75, 80, 82, 83, 84, 85, 115, 116 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР-ГАЗ-ТРАНС», м. Львів, просп. Чорновола, буд. 67, офіс 311 (ідентифікаційний код 38665861) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» як оператора спільної діяльності за договором №493 про спільну інвестиційну та виробничу діяльність від 24.03.2004 р., м. Київ, вул. Кудрявська, 13-19 (ідентифікаційний код 455860319) 1 967 140 грн. 26 коп. основного боргу, 520514грн. 13 коп. пені, 46 693 грн. 65 коп. 3% річних, 112 126 грн. 99 коп. інфляційних, 39 695 грн. 37 коп. судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

В судовому засіданні 10.10.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 17.10.2016 р.

Суддя Мазовіта А.Б.