ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2016 р. Справа № 909/751/16
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Ткаченко І. В., при секретарі судового засідання Сегін І. В., за участю представника позивача ОСОБА_1, розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Марцек-Друкарський Двір" про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Мізунь" 464 580 грн 52 коп. за договором про виготовлення та поставку поліграфічної продукції.

ТОВ "Марцек-Друкарський Двір" звернулось до господарського суду Івано-Франківської області із позовом про стягнення з ТОВ "Мізунь" 464 580 грн 52 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення своїх договірних зобов'язань, згідно з умовами укладеного між сторонами договору про виготовлення та поставку поліграфічної продукції, відповідач не оплатив в повному обсязі прийняту від позивача за відповідними видатковими накладними поліграфічну продукцію. У зв'язку із порушенням договірних зобов'язань позивач просить стягнути з відповідача 417 261 грн 68 коп. основної заборгованості з урахуванням індексу інфляції, 43 770 грн 39 коп. пені та 3 548 грн 45 коп. 3 % річних.

07 вересня 2016 р., господарський суд Івано-Франківської області порушив провадження у справі № 909/751/16 та призначив її до розгляду на 20 вересня 2016 р.

20 вересня 2016 р., розгляд справи суд відклав на 11 жовтня 2016 р.

10 жовтня 2016 р., до канцелярії суду від позивача надійшли пояснення щодо строків виникнення заборгованості та нарахування штрафних санкцій із відповідними розрахунками позовних вимог. Так, у своїх письмових поясненнях, позивач зазначає, що сума основної заборгованості відповідача перед позивачем з урахуванням індексу інфляції складає - 417 261 грн 68 коп., а в розрахунках пені та 3 % річних позивач допустив арифметичну помилку, у зв'язку з чим, пеня становить 43 585 грн 95 коп., а 3 % річних - 3 552 грн 74 коп.

Разом з тим, питання про збільшення (зменшення) позовних вимог позивач не ставить, відтак суд виходить із вимог позивача, що були зазначені у позовній заяві.

Представник відповідача в жодне судове засідання не з'явився, відзиву на позов суду не надіслав. Про час та місце судового засідання відповідач був повідомлений належним чином.

За наведених обставин, керуючись положеннями п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 р. про те, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, положеннями ст. 69 ГПК України про строки вирішення спорів господарським судом, подальше відкладення розгляду справи суд визнав неможливим і, згідно з вимогами ст. 75 ГПК України, розглянув справу по суті за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд

в с т а н о в и в:

03 січня 2014 р., між ТОВ "Марцек-Друкарський Двір" (виконавець) ТОВ "Мізунь" (замовник) було укладено договір № МПД-0216 на виробництво та поставку поліграфічної продукції, відповідно до розділу 1 якого, виконавець зобов'язується на підставі специфікацій, погоджених і підписаних сторонами, виготовляти та поставляти замовнику поліграфічну продукцію, в порядку та на умовах, передбачених даним Договором. Замовник зобов'язується приймати і оплачувати замовлену продукцію в порядку і на умовах, передбачених даним Договором.

Як передбачено в п. 5.2 Договору, замовник повинен здійснити оплату отриманої продукції протягом 45-ти календарних днів від дня поставки продукції, що підтверджується завіреною замовником видатковою накладною на продукцію.

Згідно з п. 5.3 Договору, за порушення строку оплати продукції замовник зобов'язаний сплатити виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла за період, за який сплачується пеня за кожен день прострочення оплати включно із днем повного погашення заборгованості.

Так, на виконання своїх договірних зобов'язань, позивач поставив відповідачу продукцію на загальну суму 784 651 грн 20 коп., що підтверджується даними видаткових і товарно-транспортних накладних та рахунками-фактурами.

Однак, в порушення узятих на себе договірних зобов'язань, відповідач оплатив поставлений йому позивачем товар лише частково, зокрема, на суму 368 927 грн 44 коп., що підтверджується даними наявних у справі банківських виписок та складеного і підписаного сторонами акту звірки.

Отже, предметом даного спору є вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за укладеним між сторонами договором.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як визначено у ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з положеннями статей 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Із наявних в матеріалах справи документів вбачається, що належним чином виконавши свої договірні зобов'язання позивач поставив відповідачу поліграфічну продукцію, яку останній оплатив частково.

За наведених обставин, суд прийшов до висновку, що в результаті неповної оплати отриманої від позивача поліграфічної продукції відповідач порушив укладений між сторонами договір, що спричинило виникнення боргу відповідача перед позивачем на суму 415 723 грн 76 коп., отже, позов у цій частині підлягає задоволенню.

На підставі п. 5.3 Договору позивач просить стягнути з відповідача 43 770 грн 39 коп. пені.

За змістом ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Разом з тим, оскільки, при проведенні розрахунку пені позивач допустив арифметичну помилку, то вимогу позивача про стягнення з відповідача пені суд задовольняє частково в сумі 43 585 грн 95 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

У застосуванні індексації суд враховує рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, зокрема, викладені в листі Верховного Суду України від 03 квітня 1997 р. № 62-97 р.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми, так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

У своїй позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача 417 261 грн 68 коп. основної заборгованості з урахуванням індексу інфляції, а відповідно до наданих позивачем суду розрахунків сума інфляційних втрат, про стягнення якої він ставить питання складає 1 537 грн 92 коп.

Розрахунок інфляційних втрат на суму 1 537 грн 92 коп. позивачем проведено арифметично правильно, відтак й позовні вимоги в цій частині є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У зв'язку із простроченням виконання грошового зобов'язання, на підставі положень ст. 625 ЦК України, позивач також нарахував відповідачу 3 % річних на суму 3 548 грн 45 коп.

Здійснивши перерахунок 3 % річних, суд встановив, що позивач допустив арифметичну помилку, а суд позбавлений можливості виходити за межі позовних вимог, то вимогу позивача про стягнення з відповідача 3 548 грн 45 коп. 3 % річних суд задовольняє в повному обсязі.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача витрати, пов'язані з оплатою послуг адвоката в розмірі 25 000 грн.

В підтвердження таких витрат позивач надав суду копію договору на від 07 липня 2016 р. № 4552-И про надання правової допомоги, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 1960 від 26 січня 2009 р., ордеру серії ДП № 340/000019 від 14 вересня 2016 р. та платіжне доручення № 10003 від 19 липня 2016 р.

Згідно з п. 3 ч. 5 ст. 49 ГПК України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 24 990 (двадцять чотири тисячі дев'ятсот дев'яносто) грн 07 коп.

Витрати по сплаті судового збору, згідно з положеннями ст. 49 ГПК України, суд також покладає на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 49, 82 - 85 ГПК України, суд

в и р і ш и в:

позов - задовольнити частково;

з товариства з обмеженою відповідальністю "Мізунь" (77543, Івано-Франківська обл., Долинський район, с. Новий Мізунь, вул. Ровенька, 1; ідентифікаційний код 32149452) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Марцек-Друкарський Двір" (49055, м. Дніпро, вул. Будівельників, 34; ідентифікаційний код 38298821) стягнути 415 723 (чотириста п'ятнадцять тисяч сімсот двадцять три) грн 76 коп. основного боргу, 1 537 (одну тисячу п'ятсот тридцять сім) грн 92 коп. інфляційних втрат, 43 585 (сорок три тисячі п'ятсот вісімдесят п'ять) грн 95 коп. пені, 3 548 (три тисячі п'ятсот сорок вісім) грн 45 коп. трьох процентів річних;

з товариства з обмеженою відповідальністю "Мізунь" (77543, Івано-Франківська обл., Долинський район, с. Новий Мізунь, вул. Ровенька, 1; ідентифікаційний код 32149452) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Марцек-Друкарський Двір" (49055, м. Дніпро, вул. Будівельників, 34; ідентифікаційний код 38298821) стягнути 6 965 (шість тисяч дев'ятсот шістдесят шість) грн 94 коп. судового збору 24 990 (двадцять чотири тисячі дев'ятсот дев'яносто) грн 07 коп. витрат на оплату послуг адвоката;

в частині стягнення 184 грн 44 коп. пені - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Ткаченко І. В.

Повне рішення складено 17.10.16