ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

"18" жовтня 2016 р.Справа № 5023/3711/11 вх. № 3711/11

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Міньковського С.В.

при секретарі судового засідання Єгоровій О.І.

за участю сторін: ліквідатор - ОСОБА_1

пр-к АТ "Дельта Банк" - ОСОБА_2 (дов. від 31.08.16 р.),

розглянувши заяву ліквідатора про визнання недійсним (розірвання) договору купівлі-продажу майна банкрута

По справі за заявою ФОП ОСОБА_3, с. Залізничний порт

до ОСОБА_4 Віталійович, с. Тавільжанка

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою суду від 11.08.16 р. призначено до розгляду в судовому засіданні заяву ліквідатора про розірвання договору купівлі-продажу майна банкрута, в якій просить суд: 1) розірвати договір купівлі-продажу майна банкрута - нежитлових приміщень площею 277,0 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Володимирівська, 71, укладений між ФОП ОСОБА_5 в особі ліквідатора ОСОБА_6 та ТОВ "Лівеа" (код 37700590), посвідчений 21.06.2012 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрований за №1043; 2) зобов'язати ТОВ "Лівеа" повернути отримане за договором майно, а саме: нежитлові приміщення в літ. "А" загальною площею 277,0 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Володимирівська, 71 в ліквідаційну масу банкрута. Цією ж ухвалою суд зобов'язав ліквідатора надати суду докази надсилання цієї заяви сторонам спірного договору, залучив до розгляду даної заяви колишнього ліквідатора ОСОБА_6 та ТОВ "Лівеа" та зобов'язав залучених осіб надати суду відзив на заяву ліквідатора.

На виконання вимог ухвали суду ліквідатор надав суду супровідний лист з документами, що підтверджують перерахування коштів ТОВ "Лівеа" на депозитний рахунок нотаріуса та перерахування коштів нотаріусом на рахунок ТОВ "Лівеа", а також докази надсилання копії заяви учасникам процесу.

ПАТ "Дельта Банк" надав суду відзив на заяву ліквідатора, в якому заяву ліквідатора підтримує в повному обсязі та просить суд її задовольнити і розірвати договір купівлі-продажу майна банкрута від 21.06.2012 р., у кладений з ТОВ "Лівеа".

Колишній ліквідатор ОСОБА_6 надіслав суду відзив, в якому зазначає, що покупець ТОВ "Лівеа" згідно платіжних доручень №1 від 02.08.12 р. та №3 від 27.09.12 р. перерахував грошові кошти за придбане майно, проте їх повернення здійснено нотаріусом 07.05.13 р., в той час, коли ліквідатора ОСОБА_6 вже було звільнено від обов'язків в даній справі, тому подальший рух коштів йому не відомий.

В судові засідання 15.09.2016 р. та 18.10.16 р. покупець майна ТОВ "Лівеа" не зявився, вимог ухвал суду не виконав, письмових пояснень або заперечень на заяву ліквідатора не надав.

Згідно з п.3.9.2. Постанови ВГСУ від 26.12.2011р. № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них, справа може бути розглянута без їх участи, якщо ухвалу, в який зазначено час та місце такого засідання, надіслана сторонам у відповідному порядку.

Судом встановлено, що ухвали від 11.08.2016р., 15.09.2016 р. про дату, час та місце судового засідання були надіслані ліквідатору, банкруту, арбітражному керуючому ОСОБА_6, заставному кредитору, а також покупцю майна ТОВ "Лівеа", у відповідному порядку, в зв'язку з чим заява ліквідатора розглядається за наявними в ній матеріалами згідно ст. 75 ГПК України.

Присутній в судовому засіданні ліквідатор заяву підтримує.

Присутній в судовому засіданні представник заставного кредитора АТ "Дельта Банк" заяву ліквідатора підтримує, простить задовольнити у повному обсязі, про що надав відповідний письмовий відзив.

Розглянувши матеріали справи, заяву ліквідатора та додані до заяви документи, вислухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що заява підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.25 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (в ред. ЗУ № 784-XIV від 30.06.1999 р.) ліквідатор з дня свого призначення здійснює, зокрема, такі повноваження: з підстав, передбачених ч. 10 ст.17 Закону подає до господарського суду заяви про визнання недійсними угод боржника. Положення ч. 1 цієї статті надають ліквідатору право подавати до господарського суду заяви про визнання недійсними угод боржника з підстав, передбачених ст.17 Закону. При цьому, згідно з ч. 10-11 ст.17 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом угода боржника, у тому числі та, що укладена до винесення господарським судом ухвали про санацію, може бути визнана господарським судом за заявою керуючого санацією відповідно до цивільного законодавства недійсною, зокрема, якщо: угода укладена боржником із заінтересованими особами і в результаті якої кредиторам завдані чи можуть бути завдані збитки.

Зазначені приписи Закону кореспондуються із ч.7 ст.12, ст. 16 ГПК України, а також ч.4 ст.10 України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом в редакції після 19.01.2013 р., якою встановлено, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Зазначені вище норми визначають, що заяви про визнання недійсним правочинів (договорів) або спростування майнових дій розглядаються у межах провадження у справі про банкрутство незалежно від субєктного складу сторін, враховуючи і загальні положення ЦК та ГК України, що повязані з визнанням правочинів (господарських договорів) недійсними.

Отже, вирішуючи такі спори у процедурі банкрутства слід виходити з того, що необхідно встановити наявність фактичних обставин, з якими закон про банкрутство та інші акти законодавства України повязують визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, визначаючи в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам діючого законодавства не відповідає оспорюваний правочин або вчинена майнова дія.

Постановою суду від 18.07.2011 р. встановлено, що банкруту на дату відкриття ліквідаційної процедури на праві власності належали, зокрема, нежитлові приміщення заг. площею 277,0 кв.м за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 71 на підставі дублікату договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 26.04.2007 р. за № 1239.

Відповідно до іпотечного договору від 26.04.2007 року, укладеного між ОСОБА_5 та ВАТ Кредитпромбанк - нежитлові приміщення в літ.А, загальною площею 275,7 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Володимирська, 71, які належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 26.04.2007 року, забезпечує виконання вимог іпотекодержателя, що витікають з кредитного договору № 49.35/307/07-НВС від 26.04.2007 року, укладеного між ОСОБА_5 та ВАТ Кредитпромбанк, відповідно до довідки ВАТ Кредитпромбанк, заборгованість за яким складає 1 529 168,92 доларів США. У межах ліквідаційної процедури вимоги ПАТ Кредитпромбанк визнані в сумі 15 708 876,09 грн, як такі, що забезпечені заставою. Ухвалою суду від 12.12.2013 р. ПАТ "Кредитпромбанк" замінено на АТ "Дельта Банк".

Відповідно до приписів ст.ст. 25-31, 47-49 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (в ред. ЗУ № 784-XIV від 30.06.1999 р.) усі види майнових активів банкрута включаються до складу ліквідаційної маси та підлягають реалізації з метою задоволення вимог кредиторів, майно банкрута, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для першочергового задоволення вимог заставодержателя.

З матеріалів справи № 5023/3711/11 вбачається, що Товарною Біржею Всеукраїнський торгівельний центр" 15.06.2012 р. на замовлення ліквідатора ОСОБА_6 (угода від 11.05.12 р., т.6 а.с. 116) організовано проведення аукціону з реалізації майна банкрута. Відповідно до Протоколу № 1 проведення аукціону від 15.06.12 р. загальна вартість реалізованого майна склала 1550000,00 грн., переможцем аукціону визнано ТОВ "Лівеа" (т. 6 а.с. 114).

На підставі Протоколу №1 проведення аукціону від 15.06.2012 р., ліквідатором ОСОБА_6 укладено 21.06.12 р. договір купівлі-продажу нерухомого майна, розташованого за адресою: м.Київ, вул. Володимирська, 71, вартістю 1550000,00 грн. посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7 21.06.2012 р. за реєстровим №1043 (т.6 арк.с. 122-125).

Пунктом 2.1 Договору купівлі-продажу передбачено, що Покупець зобовязується сплатити 775000,00 грн протягом тридцяти календарних днів з моменту підписання цього договору. Термін оплати решти грошової суми, може бути продовжений ще на 30 календарних днів за умови внесення покупцем не менше 50% від ціни продажу земельної ділянки. На підставі платіжних доручень №1 від 02.08.12 р. та №3 від 27.09.12 р.

В подальшому, господарським судом Харківської області ухвалою від 23.04.2013 р. визнано недійсним договір купівлі-продажу майна банкрута від 21.06.2012 р. за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 71, укладеного між ліквідатором ФОП ОСОБА_5 ОСОБА_6 та ТОВ "Лівеа".

На підставі ухвали господарського суду від 23.04.13 р., ТОВ "Лівеа" звернулось до приватного нотаріуса ОСОБА_7 з вимогою перерахувати грошові кошти в сумі 1550000,00 грн на розрахунковий рахунок ТОВ "Лівеа", посилаючись на зазначену вище ухвалу суду.

Приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7, керуючись ухвалою суду від 23.04.13 р., 07.05.2013 р. з депозитного рахунку повернуто на розрахунковий рахунок ТОВ "Лівеа" грошові кошти в розмірі 1 550 000,00 грн. В підтвердження здійснених операцій, приватним нотаріусом надано копію виписки з депозитного рахунку нотаріуса.

Проте, постановою Харківського апеляційного господарського суду від 29.05.13 р. ухвалу господарського суду від 23.04.13 р. скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні заяви ліквідатора ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна банкрута відмовлено.

Тобто, з наведеного вище вбачається, що покупець майна ТОВ "Лівеа" фактично безоплатно отримав у власність майно банкрута, а саме: нежитлові приміщення в літ. "А", загальною площею 277,0 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, буд. 71.

Присутній у судовому засіданні представник заставного кредитора АТ "Дельта Банк" зазначив, що грошові кошти від реалізації заставного майна банкрута протягом ліквідаційної процедури кредитором не отримувались.

Згідно з ч. 10-11 ст.17 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом угода боржника, у тому числі та, що укладена до винесення господарським судом ухвали про санацію, може бути визнана господарським судом відповідно до цивільного законодавства недійсною, зокрема якщо: угода укладена боржником із заінтересованими особами і в результаті якої кредиторам завдані чи можуть бути завдані збитки.

Відповідно до ст. 4-1 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Згідно з ч.1 ст. 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно з ч.1 ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За приписами ч.1 ст. 203 та ст. 215 ЦК України підставою для визнання недійсним правочину є невідповідність змісту правочину іншим актам цивільного законодавства. Одним із таких актів цивільного законодавства є Закон України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, відповідно до якого банкрут ФОП ОСОБА_5 знаходиться в ліквідаційній процедурі, а, відтак, реалізація майна банкрута здійснюється, насамперед, з метою задоволення грошових вимог кредиторів.

Згідно ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленим Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Отже, договір є правовою формою (засобом) узгодження волі двох або декількох сторін, спрямованої на досягнення певного результату.

Відповідно до статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Статтею 1 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (в ред. ЗУ № 784-XIV від 30.06.1999 р.) передбачено, що ліквідація - це припинення діяльності суб'єкта підприємницької діяльності, визнаного господарським судом банкрутом, з метою здійснення заходів щодо задоволення визнаних судом вимог кредиторів шляхом продажу його майна.

У відповідності до п. 8 ст. 30 Закону про банкрутство, кошти, які надходять при проведенні ліквідаційної процедури, зараховуються на основний рахунок боржника.

За результатом розгляду матеріалів справи, судом не встановлено факту здійснення оплати (проведення розрахунків) переможцем аукціону ТОВ "Лівеа" за спірним договором купівлі-продажу нерухомого майна банкрута.

Аналізуючи норми діючого законодавства України господарський суд доходить висновку, що відсутність сплати грошей по договору не може бути підставою для визнання спірного договору купівліпродажу від 20.11.2012р. недійсним, оскільки виходячи зі змісту ст.ст. 215, 216 ЦК України виконання чи невиконання сторонами зобовязань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання самого правочину недійсним. Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.09р. №9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними.

Отже, суд дійшов висновку, що сторона ліквідатор банкрута ОСОБА_6, а в подальшому новий ліквідатор ОСОБА_1, був позбавлений того, на що він розраховував при укладенні договору, зокрема отримання коштів внаслідок продажу майна з метою подальшого погашення вимог кредиторів. Тобто невиконання умов договору щодо сплати за отримане майно є істотним порушенням умов договору та тягне за собою розірвання договору у встановленому законом порядку. Окрім того, оскільки реалізація на аукціоні обєкту нерухомості, який забезпечував погашення грошових вимог заставного кредитора ПАТ "Дельта Банк" у розмірі 15 708 876,09 грн, а також подальша реєстрація права власності на обєкт ліквідаційної маси за переможцем аукціону ТОВ "Лівеа" без фактичного проведення розрахунку та сплати ціни завдають збитки кредиторам (у т.ч. заставному кредитору - ПАТ "Дельта Банк"), суд дійшов висновку про розірвання договору купівлі-продажу.

Крім того, суд зазначає, що невиконання чи неналежне виконання правочину передбачає право заінтересованої сторони вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків. Даний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в п. 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.13 р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними".

В частині вимог ліквідатора щодо зобов'язання ТОВ "Лівеа" повернути спірні нежитлові приміщення до складу ліквідаційної маси, суд відмовляє, оскільки з матеріалів справи вбачається, що зазначені нежитлові приміщення за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 71, знаходяться у власності іншої особи (т. 8 а.с. 18-24).

За таких обставин, керуючись ст.ст. 12, 22-32, 47-49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст.ст. 526, 626, 651 ЦК України, ст.ст. 75, 86 ГПК України, -

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити заяву ліквідатора про розірвання договору купівлі-продажу частково.

2. Розірвати договір купівлі-продажу нежитлових приміщень загальною площею 277,0 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Володимирівська, 71, укладений між ФОП ОСОБА_5 в особі ліквідатора ОСОБА_6 та ТОВ "Лівеа" (код 37700590), посвідчений 21.06.2012 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрований за №1043. В решті вимог відмовити.

3. Ухвалу направити ліквідатору, банкруту, арбітражному керуючому ОСОБА_6, ТОВ "Лівеа", заставному кредитору.

Суддя Міньковський С.В.