ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"24" жовтня 2016 р.№ 916/2782/15

Суддя господарського суду Одеської області Шаратов Ю.А. розглянувши заяву ФОП ОСОБА_1 від 18.10.2016 (вх. № 2-5521/16 від 18.10.2016) про відновлення припиненого провадження у справі № 916/2782/15 та видачу наказу за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1)

до відповідача: Білгород-Дністровської міської ради (67701, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, вул. Леніна, 56, )

про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 69 614,33 грн.

Представники сторін не викликались.

Встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Одеської області із позовом до Білгород-Дністровської міської ради про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 69 614,33 грн.

Ухвалою суду від 09.07.2015 позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено судове засідання на 23.07.2015.

Ухвалою суду від 23.07.2015 відкладено розгляд справи на 26.08.2015.

В судовому засіданні 26.08.2015 оголошено перерву до 07.09.2015.

Ухвалою суду від 07.09.2015 продовжено строк розгляду спору на 15 календарних днів та відкладено розгляд справи на 22.09.2015.

Ухвалою суду від 22.09.2015 затверджено мирову угоду від 22.09.2015, укладену між ФОП ОСОБА_1 та Білгород-Дністровською міською радою і припинено провадження у справі №916/2782/15.

18.10.2016 на адресу господарського суд Одеської області надійшла заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 18.10.2016 (вх. № 2-5521/16 від 18.10.2016), в якій він просить суд відновити припинене провадження у справі № 916/2782/15, видати судовий наказ щодо примусового стягнення з боржника Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, , вул. Михайлівська, 56, м. Білгород-Дністровський Одеської області, відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 69 614,33 грн. та судовий збір у розмірі 3 710,23 грн.

Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вказаної заяви ФОП ОСОБА_1 з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Законом передбачено, що поновлення провадження можливе лише за умови його зупинення, зокрема, частиною третьою статті 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що про зупинення провадження у справі та його поновлення виноситься ухвала.

Припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи (пункт 4.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 № 18).

Отже, поновлення провадження у справі, яке було припинено на підставі пункту 7 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України законом не передбачено. А відтак, заява ФОП ОСОБА_1 від 18.10.2016 (вх. № 2-5521/16 від 18.10.2016) в цій частині не підлягає задоволенню.

Щодо видачі наказу слід зазначити наступне.

Наказ господарського суду про примусове виконання мирової угоди не може бути видано, оскільки провадження у справі припинено. Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом згідно з пунктом 2 частини другої статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" і як виконавчий документ повинна містити у своїй резолютивній частині не лише вказівку про затвердження мирової угоди, а й інші передбачені законодавством (статтею 86 ГПК та статтею 18 названого Закону) ознаки та відомості, зокрема, щодо умов, розміру і строків виконання зобов'язань сторін тощо. За недодержання відповідних вимог ухвала про затвердження мирової угоди не може вважатися виконавчим документом, що підлягає виконанню державною виконавчою службою. У випадках невиконання зобов'язаною стороною умов мирової угоди, укладеної в процесі виконання судового рішення і затвердженої господарським судом, заінтересована сторона може звернутися до державного виконавця на підставі статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" із заявою про примусове виконання ухвали, якою затверджено цю угоду (пункт 7.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17.10.2012 № 9).

Наказ господарського суду про примусове виконання мирової угоди не може бути видано, оскільки провадження зі справи припинено. У разі ж ухилення однієї зі сторін від виконання мирової угоди після закінчення строку (настання терміну) виконання нею своїх обов'язків за цією угодою: якщо ухвала господарського суду про затвердження мирової угоди відповідає вимогам статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", то вона є виконавчим документом у розумінні пункту 2 частини другої статті 17 названого Закону і підлягає виконанню державною виконавчою службою; тому за наявності зазначеної умови позовна заява про спонукання до виконання мирової угоди не підлягає розгляду в господарських судах; якщо ж ухвала суду про затвердження мирової угоди не містить усіх даних, зазначених у статті 18 названого Закону, то така ухвала не має статусу виконавчого документа, і інша сторона у справі не позбавлена права звернутися з позовом про спонукання до виконання мирової угоди, у випадку задоволення якого господарський суд видає наказ. Відповідний позов може мати як майновий, так і немайновий характер у залежності від змісту умов мирової угоди (пункт 3.19 постанови пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 № 18).

Отже, на підставі викладеного не підлягає задоволенню заява ФОП ОСОБА_1 від 18.10.2016 (вх. № 2-5521/16 від 18.10.2016) в частині видачі наказу щодо примусового стягнення з боржника Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, , вул. Михайлівська, 56, м. Білгород-Дністровський Одеської області, відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 69 614,33 грн. та судовий збір у розмірі 3 710,23 грн.

З огляду на наведене, та неможливість поновлення провадження у справі № 916/2782/15, не підлягає задоволенню й Заява ФОП ОСОБА_1 в порядку статті 38 Господарського процесуального кодексу України від 18.10.2016 (вх. № 2-5522/16 від 18.10.2016) про зобов'язання відповідача Білгород-Дністровську міську раду надати суду письмову інформацію щодо її обслуговування фінансових рахунків Державним Казначейством України.

Керуючись статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити в задоволенні заяви ФОП ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу до виконання від 18.10.2016 (вх. № 2-5521/16 від 18.10.2016).

2. Відмовити в задоволенні заяви ФОП ОСОБА_1 в порядку статті 38 Господарського процесуального кодексу України від 18.10.2016 (вх. № 2-5522 від 18.10.2016)

Примірник ухвали надіслати: ФОП ОСОБА_1 (АДРЕСА_1), Білгород-Дністровській міській раді (67701, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, вул. Леніна, 56).

Суддя Ю.А. Шаратов