ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року Справа № 915/808/16

м. Миколаїв.

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Коваль Ю.М.,

при секретарі Яйченя К.М.,

з участю представника відповідача ОСОБА_1, адвокат, договір від 01.08.2015 р.,

від позивача представник не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Маша і Медведь,

129085, вул. Годовікова, будинок 9, будова 3, м. Москва, Російська Федерація,

представник за довіреністю: ОСОБА_2,

65058, пр. Шевченко, 17а, оф. 15, м. Одеса,

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3,

54018, АДРЕСА_1,

про стягнення грошових коштів у сумі 58000 грн. - компенсації за порушення авторського права, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю (ТОВ) Маша и Медведь, яке зареєстроване як юридична особа за законодавством Російської Федерації, звернулося з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення з останньої на підставі п. г ч. 2 ст. 52 Закону України Про авторське право та суміжні права грошових коштів у сумі 58000 грн. - компенсації за порушення авторського права, посилаючись на те, що в магазині Ежик, розташованого в м. Миколаїв, пр.-т Леніна, 16/3, в якому підприємець ОСОБА_3 здійснює підприємницьку діяльність, представниками позивача зафіксовано два окремих випадки незаконного розповсюдження контрафактних товарів: за товарним чеком від 02.10.2014 р. на загальну суму 17 грн. та згідно чеку № 2 від 27.11.2014 р. на загальну суму 31 грн. 60 коп., згідно котрих продано по два різних видів товарів, на яких розміщено частини аудіовізуального твору, а саме зображення персонажу Маша, мультиплікаційного серіалу Маша и Медведь, виключні авторські права на який належать ТОВ Маша и Медведь, без надання згоди останнім на розповсюдження товарів із зображенням персонажів указаного мультиплікаційного серіалу.

Позивач також просить стягнути з відповідача грошові кошти на відшкодування витрат з оплати позову судовим збором.

У відзиві від 02.09.2016 р. та додаткових поясненнях від 11.10.2016 р. підприємець ОСОБА_3 позовні вимоги не визнає, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними, так як, на її думку, вона не виготовляла спірний товар і не замовляла його виготовлення з метою подальшої реалізації; нею після отримання листа позивача щодо припинення порушення його авторських прав вжито всіх заходів для припинення правопорушення: невідкладно проведено інвентаризацію товару та знято спірний товар із реалізації; позивачем не доведено нанесення йому збитків спірним порушенням авторських прав. Відповідач також зазначає, що продані товари у вигляді трьох фігурок, які за твердженнями позивача, відображають персонаж Маша мультиплікаційного серіалу Маша и Медведь, зовні не схожі з таким персонажем, і, крім того, не є частиною вказаного аудіовізуального твору в розумінні ст. 1 Закону України Про авторське право і суміжні права, так як, є обємними, а не у вигляді кадру із мультиплікаційного серіалу.

Від представника позивача до суду надійшло клопотання від 26.09.2016 р. про розгляд справи за його відсутності, проте в минулих судових засіданнях представник позивача позов підтримав повністю з викладених у позовній заяві підстав.

Вислухавши представника відповідача, яка підтримала доводи, викладені у відзиві на позов та додаткових поясненнях, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

У відповідності до свідоцтва від 22.04.2008 р. № 13631 про реєстрацію і депонування твору - результату інтелектуальної діяльності, виданого Російським авторським товариством, малюнки персонажів Маша і Медведь до анімаційного дитячого серіалу створені 01.10.2007 р. одноосібно автором ОСОБА_4 (ас. 69), а тому він є їх автором.

Між товариством з обмеженою відповідальністю (ТОВ) Студія Анимаккорд (замовник) та ОСОБА_4 (автор-виконавець) укладено авторський договір-замовлення від 01.04.2008 р. № ОК-2/2008, відповідно до умов якого автор-виконавець зобовязався створити та передати замовнику сценарій восьми серій дитячого телевізійного серіалу Маша и Медведь (далі - твір), а також передати замовнику виключне право на твір у повному обсязі (п.п. 1.1, 1.3 договору). Сторонами погоджено технічне завдання на розробку сценарію анімаційного дитячого серіалу Маша и Медведь (додаток № 1 до договору від 01.04.2008 р. № ОК-2/2008). Розроблений сценарій був переданий автором-виконавцем замовнику згідно акту здачі-приймання робіт від 23.09.2008 р. (ас. 45).

12.05.2008 р. ТОВ Студія Анимаккорд погоджено з режисером-постановником ОСОБА_5 службове завдання № 1/МиМ-С1 на створення аудіовізуального твору. Для цього режисеру-постановнику було надано сценарій серії Первая встреча (додаток № 1 до службового завдання) та узгоджено календарно-постановочний план виробництва серії (додаток № 2 до службового завдання). Створений фільм передано ТОВ Студія Анимаккорд по акту приймання фільму від 06.01.2009 р. (ас. 54).

У подальшому між ТОВ Студія Анимаккорд та ОСОБА_4 укладено ліцензійний договір від 09.06.2008 р. № ЛД-1/2008 про надання права використання творів образотворчого мистецтва (виключна ліцензія), на підставі якого ОСОБА_4 передав ТОВ Студія Анимаккорд право використання малюнків, які зображують персонажів передбачуваного до виробництва анімаційного аудіовізуального твору під назвами Маша, Медведь (твори), у встановлених договором межах (пп. 1.1 договору). Так, ліцензіат отримав право відтворювати такі твори, здійснювати публічний показ, публічно виконувати їх, повідомляти ці твори в ефір, здійснювати їх переробку, використовувати шляхом включення їх до складу інших творів, зокрема аудіовізуальних творів, включно анімаційних тощо (пп. 2.2 договору).

На підставі угоди від 07.06.2010 р., укладеної ОСОБА_4 з ТОВ Студія Анимаккорд, ліцензійний договір від 09.06.2008 р. № ЛД-1/2008 розірвано, права та зобовязання сторін за указаним ліцензійним договором припинено.

Отже, первинним власним аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу Маша и Медведь, є ТОВ Студія Анимаккорд .

У подальшому між ТОВ Студія Анимаккорд (правовласник) та ТОВ Маша і Медведь (набувач) укладено договори від 08.06.2010 р. № 010601-МиМ та від 12.11.2010 р. № 1007/19, на котрий позивач не посилається, проте його копію додав до матеріалів позову, про відчуження виключного права на аудіовізуальний твір, на підставі якого правовласник передав набувачу виключне право на аудіовізуальний твір - мультиплікаційний серіал Маша и Медведь з 1 по 12 серії. Згідно п.п. 6.1. цих договорів, вони набувають чинності з моменту підписання та діють протягом усього терміну дії виключного права на аудіовізуальний твір.

Таким чином, суд вважає доведеним, що позивач набув виключні майнові авторські права на аудіовізуальний твір - мультиплікаційний серіал Маша и Медведь та його складові частини.

Суд визнає доведеним продаж у магазині дитячих товарів Ежик, належному підприємцю ОСОБА_3, товарів: 02.10.2014 р. - однієї фігурки вартістю 7 грн. та одного магніту вартістю 10 грн.; 27.11.2014 р. окремо однієї фігурки вартістю 7 грн. і набору із двох фігурок загальною вартістю 24 грн. 60 коп. Здійснення реалізації таких товарів підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними чеками від 02.10.2014 р. і 27.11.2014 р. (а.с. 93-95), фотокопіями придбаного товару (а.с. 80-87) та не заперечується підприємцем ОСОБА_3.

Суд погоджується з доводами позивача, що на проданому магніті, фотокопія якого є в матеріалах справи (ас.84) відображено частину мультиплікаційного серіалу Маша и Медведь, а саме, зображення кадру з одинадцятої серії серіалу Маша и Медведь, яка має назву: Первый раз в первый класс за хронометражем серії 1 хв. 49 сек., що випливає із поданої до позову порівняльної таблиці (ас.78), і таке не спростовується відповідачем.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що продані три фігурки, фотокопії яких містяться в матеріалах справи (а.с.80,82,83), є зображенням, на думку позивача, персонажу Маша зазначеного серіалу.

По-перше, позивачем не виконано вимог, викладених в ухвалі суду від 20.09.2016 р., про подання доказів належності проданих 2 жовтня та 27 листопада 2014 року фігурок до аудіовізуального твору як його частини, зокрема висновків дослідження фахівця, тоді як відповідач спростовує зовнішню схожість трьох фігурок з персонажем Маша мультиплікаційного серіалу Маша и Медведь.

По-друге, позивач стверджує, що продані три фігурки є частиною аудіовізуального твору, виключне авторське право на котрий належить йому.

Законом України Про авторське право та суміжні права визначено, що аудіовізуальний твір - твір, що фіксується на певному матеріальному носії (кіноплівці, магнітній плівці чи магнітному диску, компакт-диску тощо) у вигляді серії послідовних кадрів (зображень) чи аналогових або дискретних сигналів, які відображають (закодовують) рухомі зображення (як із звуковим супроводом, так і без нього), і сприйняття якого є можливим виключно за допомогою того чи іншого виду екрана (кіноекрана, телевізійного екрана тощо), на якому рухомі зображення візуально відображаються за допомогою певних технічних засобів. Видами аудіовізуального твору є кінофільми, телефільми, відеофільми, діафільми, слайдофільми тощо, які можуть бути ігровими, анімаційними (мультиплікаційними), неігровими чи іншими (ст.1 Закону). Частина твору, яка може використовуватися самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього Закону (ст.9 Закону).

Отже, виходячи із викладених положень Закону, суд вважає, що позивач не довів належність трьох фігурок, котрі є обємними, до аудіовізуального твору як його складових частин.

Так як підприємець ОСОБА_3 продала 02.10.2014 р. товар магніт, на якому відображено частину мультиплікаційного серіалу Маша и Медведь, авторські права на котрий належить позивачеві, то суд визнає, що в даному випадку авторські права позивача порушені.

Авторські права захищаються законодавством України та міжнародним законодавством, згоду на обовязковість якого надано Верховною Радою України.

Так, Законом України Про ратифікацію Угоди про співробітництво в галузі охорони авторського права і суміжних прав передбачено, що Держави-учасниці застосовують Всесвітню конвенцію про авторське право 1952 року як до творів, створених після 27.05.1973 р., так і до творів, що охороняються за законодавством Держав-учасниць до цієї дати, на тих же умовах, які встановлені національним законодавством щодо своїх авторів (ст.2 Закону). Україна та Російська Федерація є учасницями цієї Угоди.

Відповідно до ст. 1 Всесвітньої конвенції про авторське право 1952 року, кожна Договірна Держава зобовязується вжити всіх заходів, необхідних для забезпечення достатньої і ефективної охорони прав авторів і всіх інших власників авторських прав на літературні, наукові і художні твори, зокрема, твори живопису, графіки.

Випущені у світ твори громадян будь-якої Договірної Держави, рівно як і твори, вперше випущені у світ на території такої Держави, користуються в кожній іншій Договірній Державі охороною, яку така Держава надає творам своїх громадян, які вперше випущені у світ на її власній території. Не випущені у світ твори громадян кожної Договірної Держави користуються в кожній іншій Договірній Державі охороною, яку ця Держава надає творам своїх громадян, що не випущені в світ (ст. 2 Всесвітньої конвенції про авторське право 1952 року).

Під випуском у світ у розумінні цієї Конвенції слід розуміти відтворення в якій-небудь матеріальній формі і надання невизначеному колу осіб примірників твору для читання або ознайомлення шляхом здорового сприйняття (ст. 6 Всесвітньої конвенції про авторське право 1952 року).

У відповідності до ст. 1 Бернської конвенції про охорону літературних і художніх творів 1886 р., до якої Україна приєдналася Законом України Про приєднання України до Бернської конвенції про охорону літературних і художніх творів (Паризького акта від 24 липня 1971 року, зміненого 2 жовтня 1979 року), країни, до яких застосовується ця Конвенція, утворюють Союз для охорони прав авторів на їх літературні і художні твори.

Згідно п. 1 ст. 2 Бернської конвенції, термін Літературні і художні твори охоплює всі твори в галузі літератури, науки і мистецтва, яким би способом і в якій би формі вони не були виражені, як-то: книги, брошури та інші письмові твори, лекції, звертання, проповіді та інші подібного роду твори; драматичні і музично-драматичні твори: хореографічні твори і пантоміми, музичні твори з текстом або без тексту; кінематографічні твори, до яких прирівнюються твори, виражені способом, аналогічним кінематографії; малюнки тощо. Твори, зазначені у цій статті користуються охороною у всіх країнах Союзу Ця охорона здійснюється на користь автора і його правонаступників (п.6 ст.2 Бернської конвенції).

У відповідності до статті 5 вказаної Конвенції щодо творів, з яких авторам надається охорона на підставі цієї Конвенції, автори користуються в країнах Союзу, крім країни походження твору, правами, які надаються нині або будуть надані в подальшому відповідними законами цих країн своїм громадянам, а також правами, особливо наданими цією Конвенцією.

Обєктом правової охорони Бернська конвенція проголошує будь-які твори літератури, науки і мистецтва незалежно від форми і способу їх вираження. Перелік творів, що мають охоронятися національним законодавством і яким надається охорона даною Конвенцією, невичерпний. Це можуть бути твори будь-якого наукового чи художнього рівня, жанру, призначення тощо.

Користування цими правами і здійснення їх не повязані з виконанням будь-яких формальностей; таке користування і здійснення не залежать від існування охорони в країні походження твору.

Цивільним законодавством України передбачено, зокрема, що майновими правами інтелектуальної власності на твір є: 1) право на використання твору; 2) виключне право дозволяти використання твору; 3) право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом (ст. 440 ЦК України).

До майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: а) виключне право на використання твору; б) виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами (ч. 1 ст. 15 Закону України Про авторське право та суміжні права).

Використанням твору є, серед іншого, його опублікування (випуск у світ) та відтворення будь-яким способом у будь-якій формі (ст. 441 ЦК України, ст. 15 Закону України Про авторське право та суміжні права).

Порушення права інтелектуальної власності, в тому числі невизнання цього права чи посягання на нього, тягне за собою відповідальність, встановлену Цивільним кодексом України, законом чи договором (ст. 431 Цивільного кодексу України).

Суд у випадках та у порядку, встановлених законом, може постановити рішення, зокрема, про застосування разового грошового стягнення замість відшкодування збитків за неправомірне використання обєкта права інтелектуальної власності. Розмір стягнення визначається відповідно до закону з урахуванням вини особи та інших обставин, що мають істотне значення (п. 5 ч. 2 ст. 432 Цивільного кодексу України).

Законом України Про авторське право та суміжні права передбачено підстави для судового захисту порушених авторських права і (або) суміжних прав, якими є:

а) вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права субєктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21-25, 42 і 43 цього Закону обмежень майнових прав;

б) піратство у сфері авторського права і (або) суміжних прав - опублікування, відтворення, ввезення на митну територію України, вивезення з митної території України і розповсюдження контрафактних примірників творів (у тому числі комп'ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм і програм організацій мовлення;

в) плагіат - оприлюднення (опублікування), повністю або частково, чужого твору під іменем особи, яка не є автором цього твору;

г) ввезення на митну територію України без дозволу осіб, які мають авторське право і (або) суміжні права, примірників творів (у тому числі компютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм, програм мовлення;

д) вчинення дій, що створюють загрозу порушення авторського права і (або) суміжних прав;

е) будь-які дії для свідомого обходу технічних засобів захисту авторського права і (або) суміжних прав, зокрема виготовлення, розповсюдження, ввезення з метою розповсюдження і застосування засобів для такого обходу;

є) підроблення, зміна чи вилучення інформації, зокрема в електронній формі, про управління правами без дозволу субєктів авторського права і (або) суміжних прав чи особи, яка здійснює таке управління;

ж) розповсюдження, ввезення на митну територію України з метою розповсюдження, публічне сповіщення обєктів авторського права і (або) суміжних прав, з яких без дозволу субєктів авторського права і (або) суміжних прав вилучена чи змінена інформація про управління правами, зокрема в електронній формі (ст.50 Закону).

У відповідності до цього Закону, при порушеннях будь-якою особою, зокрема, авторського права, передбаченого статтею 50 Закону, субєкти авторського права мають право подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права, або виплату компенсацій (ч.1 ст. 52 Закону). Суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу (п. г ч. 1 ст. 52 Закону). При визначенні компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи стягнення доходу, суд зобовязаний визначити розмір компенсації, ураховуючи обсяг порушення та (або) наміри відповідача (ч.2 ст.52 Закону).

Ураховуючи викладене, суд визнає обґрунтованими вимоги про стягнення з підприємця ОСОБА_3 компенсації.

Разом з тим, суд вважає, що визначений позивачем розмір компенсації не відповідає обставинам спору.

Згідно наведеного у позовній заяві розрахунку, позивач вважає за справедливе за кожен з чотирьох випадків, якими, на думку позивача, порушено його права, встановити компенсацію у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, виходячи із розміру однієї мінімальної заробітної плати, встановленої законом станом на час звернення з позовом, у загальній сумі 58000 грн. (1450 грн.* 10*4).

Суд визнав, що позивачем доведено один факт порушення його авторських прав.

За таких обставин, ураховуючи позицію позивачем про визначення у позові компенсації за один факт порушення у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, а також, що підприємцем ОСОБА_3 надано докази припинення порушення авторських прав невідкладно після отримання від позивача листа від 05.02.2015 р. з відповідною вимогою, зокрема, знято з реалізації і утилізовано описані у зазначеному листі товари загальною вартість 60 грн., що підтверджується наказом підприємця від 09.02.2015 р. (ас. 167), актом списання від 13.02.2015 р. № 31 (ас.168), про що повідомлено позивача листом від 15.02.2015 р. за № 15/02/15-01 (ас.170), суд вважає, що компенсацію належить визначити у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, виходячи із розміру однієї мінімальної плати на місяць, встановленої законодавством України станом на час вчиненого порушення, а не звернення позивача з позовом до суду.

Судом визнано, що порушення авторських прав ТОВ Маша и Медведь сталося 2 жовтня 2014 року. Законом України Про державний бюджет України на 2014 рік, визначено розмір мінімальної заробітної плати на 2014 рік у сумі 1218 грн. на місяць (ст. 8 Закону).

Таким чином, суд визнає, що компенсація за порушення підприємцем ОСОБА_3 авторських прав ТОВ Маша и Медведь становить суму 12180 грн., і на цю суму належить задовольнити позовні вимоги в частині стягнення компенсації, а в задоволенні решти вимог у цій частині - відмовити.

Господарським процесуальним законодавством передбачено покладання судових витрат, зокрема, витрат на оплату позовної заяви судовим збором, при частковому задоволенні позову, на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог (ст. 49 ГПК України). Проте суд, визначаючи розмір судового збору, підлягаючого відшкодуванню позивачу, виходить з того, що ТОВ Маша и Медведь оплачено судовий збір, згідно квитанції від 20.07.2016 р. № QS13564901, у сумі 1378 грн. мінімальним розміром судового збору, яким, у відповідності до Закону України Про судовий збір, належить оплатити позовну заяву при зверненні до господарських судів України.

Суд визнав обґрунтованими позовні вимоги позивача про стягнення з підприємця ОСОБА_3 компенсації у сумі 12180 грн. Указана ціна позову, виходячи із положень пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір, у відповідності до яких за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 % ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат, підлягає оплаті судовим збором у сумі 1378 грн.

Отже, витрати ТОВ Маша и Медведь з оплати позовної заяви судовим збором підлягають відшкодуванню за рахунок підприємця ОСОБА_3 в сумі 1378 грн.

У судовому засіданні 12.10.2016 р., згідно із ст. 85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст.ст. 43, 49, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю Маша и Медведь задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, 54018, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь товариства з обмеженою відповідальністю Маша и Медведь, 129085, вул. Годовікова, будинок 9, будова 3, м. Москва, Російська Федерація, ІПН/КПП /771701001 в ІФПС № 17 СВАО р/р в ПАТ Банк ОТКРЫТИЕ, м. Москва БІК 044585297, к/р , компенсацію за порушення авторських прав у сумі 12180 (дванадцять тисяч сто вісімдесят) грн., а також грошові кошти на відшкодування судових витрат у справі з оплати позовної заяви судовим збором у сумі 1378 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн.

3.У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Миколаївської області протягом 10 днів з дня підписання повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 19.10.2016 р.

Суддя Ю.М. Коваль.