РІШЕННЯ

24 жовтня 2016 року Справа № 913/903/16

Провадження №3/913/903/16

За позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до Комунального підприємства «Сєвєродонецьктеплокомуненерго», м. Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 11 992 724 грн. 59 коп.

суддя Секірський А.В.

секретар судового засідання Краєвська К.П.

у засіданні брали участь:

від позивача ОСОБА_1, представник за довіреністю №14-88 від 18.04.2014;

від відповідача ОСОБА_2, представник за довіреністю №7 від 01.12.2014,

в с т а н о в и в:

Суть спору: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - позивач) звернулось до господарського суду Луганської області з позовною заявою про стягнення з Комунального підприємства «Сєвєродонецьктеплокомуненерго» (далі - відповідач) суми інфляційних нарахувань у розмірі 7 935 929,22 грн., 3% річних у розмірі 555 096,97 грн., пені у розмірі 3 501 698,40 грн. за договором купівлі-продажу природного газу №2233/14-ТЕ-20 від 22.01.2014.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно договору №2233/14-ТЕ-20 від 22.01.2014 позивач зобовязався постачати природний газ покупцю, а відповідач повинен був прийняти та оплатити поставлений природний газ.

Позивач свої зобовязання згідно договору виконав, передав відповідачу в період січня-грудня 2014 року природний газ на загальну суму 26 177 907,02 грн., що підтверджується актами прийому-передачі природного газу. Відповідач свої зобовязання виконав з пропущенням строків встановлених договором.

За прострочення оплати поставленого природного газу позивачем нараховано інфляційних нарахувань у розмірі 7 935 929,22 грн., 3% річних у розмірі 555 096,97 грн., пені у розмірі 3 501 698,40 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відзивом на позовну заяву №11-732 від 14.09.2016 відповідач позовні вимоги не визнає з огляду на наступне.

Відповідно до Договору купівлі-продажу природного газу № 2233/14-ТЕ-20 від 22.01.2014 року (далі - Договір) Позивач поставляв Відповідачу природний газ для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх регіональними осередками, а Відповідач повинен був приймати та оплачувати газ на умовах договору. Позивач поставив необхідний обсяг природного газу на суму 26 177 907,02 грн., а

Відповідач прийняв природний газ та перерахував за вказаним договором Позивачу 26 177 907,02 грн., тобто виконав свої зобовязання за Договором.

Що стосується порядку оплати спожитого газу з урахуванням умов пункту 6.1. Договору купівлі-продажу природного газу, КП Сєвєродонецьктеплокомуненерго надає наступні пояснення:

13.10.2014 за №1964, 10.09.2015 за №1856, та 08.10.2015 за №2059 між сторонами у справі, Головним управлінням Державної казначейської служби України у Луганської області, Департаментом фінансів Луганської обласної державної адміністрації, Фінансовим управлінням Сєвєродонецької міської ради, Управлінням праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради укладено договори про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання відповідно до вимог Постанови КМУ- України від 11.01.2005р. № 20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам з надання пільг, субсидій та компенсацій.

13.10.2014 за №735/30 та 22.12.2014 за №1549/30 між сторонами у справі, Територіальним органом Казначейства у Луганської області, Департаментом фінансів Луганської обласної державної адміністрації, Фінансовим управлінням Сєвєродонецької міської ради, Управлінням житлово-комунального господарства Сєвєродонецької міської ради укладено договори про організацію взаєморозрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування відповідно до п.24 ст. 14 та п.2 ст. 16 ЗУ «Про державний бюджет України на 2014 рік» та Постанови КМУ № 30 від 29.01.2014.

Предметом цих договорів була організація та проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до статті 16 Закону України Про Державний бюджет України на 2014 рік.

Положеннями пунктів 2.7 та 8 (відповідно) вказаних договорів про взаєморозрахунки передбачено, що відповідач перераховує на рахунок позивача кошти, для погашення заборгованості за спожитий природний газ згідно з договором купівлі-продажу природного газу № 2233/14-ТЕ-20 від 22.01.2014 за 2014 рік.

За змістом пункту 11 (пп. 2) договорів про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору; перерахувати кошти наступній стороні.

Таким чином сторони у такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений протягом січня - грудня 2014 року відповідно до договору купівлі- продажу природного газу.

Отже, для застосування санкцій, передбачених підпунктом 7.2 договору купівлі-продажу природного газу, та наслідків за порушення грошового зобовязання, встановлених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених договорами про організацію взаєморозрахунків, який діяв, та виконувався сторонами, і відповідно до пункту 16 яких сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Згідно із ч. 2 ст. 2 Закону України Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси встановлено мораторій на час, визначений статтею 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Основним видом діяльності КГІ «Сєвєродонецьктеплокомуненерго» є постачання пари та гарячої води.

Водночас, відповідач здійснює свою господарську діяльність у м. Сєвєродонецьк Луганської області, яке входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р.

Відповідно до п.6 Статуту ПАТ НАК Нафтогаз України предметом діяльності Компанії є, зокрема: видобування нафти і природного газу; постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за нерегульованим тарифом; постачання природного газу за регульованим тарифом.

Згідно із п.2 ст.1 Постанови КМУ від 25.07.2012 № 705 Про визначення гарантованих постачальників природного газу ПАТ «НАК «Нафтогаз України» є гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії.

Враховуючи те, що природний газ є енергетичним ресурсом, а гарантованим постачальником цього ресурсу є підприємство позивача, що підтверджується матеріалами справи, то підприємство позивача є постачальником енергоресурсу.

Відтак, з урахуванням того, що відповідач є виконавцем і виробником житлово- комунальних послуг, діяльність та потужності якого спрямовані на надання і вироблення відповідних послуг на території проведення антитерористичної операції, приймаючи до уваги, що ПАТ «НАК «Нафтогаз України» є постачальником енергоресурсу, положення ч.2 ст.2 Закону України Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств- виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси розповсюджують свою дію на правовідносини сторін, які виникли внаслідок невиконання відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу № 2233/14- ТЕ-20 від 22.01.2014.

Крім того, відповідач просить суд зменшити розмір пені на 90%, посилаючись на виняткові обставини та фінансовий стан підприємства.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши присутніх в судовому засіданні представників позивача та відповідача, суд встановив такі фактичні обставини.

Судом встановлено, що 22.01.2014 між позивачем та відповідачем укладений договір №2233/14-ТЕ-20 про купівлю-продаж природного газу, згідно п. 1.1 якого Продавець (позивач) зобовязується передати у власність Покупцю (відповідач) у 2014 році природний газ, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору; п.1.2 - газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності (а.с. 18-23).

Додатковою угодою №1 від 28.04.2014 до договору поставки природного газу № 2233/14- ТЕ-20 від 22.01.2014 було внесено зміни в п. 1.2 договору у звязку з чим п. 1.2 було викладено в наступній редакції: газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням (а.с. 24).

Відповідно до п.2.1 Продавець передає Покупцю в період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року природний газ.

Додатковою угодою №2 від 28.04.2014 до договору поставки природного газу № 2233/14- ТЕ-20 від 22.01.2014 було внесено зміни в п. 2.1 договору у звязку з чим п. 1.2 було викладено в наступній редакції: продавець передає покупцеві з 01.01.2014 по 31.12.2014 газ обсягом до 27610,847 тис. куб. м. Крім того, сторонами було внесено зміни в п. 5.5 договору у звязку з чим п. 5.5 було викладено в наступній редакції: загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу (а.с. 25).

Згідно з п. 3.3 договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла обліку газу покупця.

Відповідно до п. 5.2 договору, ціна за 1000 куб.м. газу становить 1091,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на газ, тарифів на транспортування, розподіл та постачання газу.

До сплати за 1000 куб. м. природного газу 1091,00 грн., крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ 1309,20 грн.

Згідно п.6.1 договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 7.1 договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобовязань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим договором; п.7.2 у разі невиконання Покупцем умов п. 6.1 цього договору, Покупець у безспірному порядку зобовязується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Позивач в період з січня-грудня 2014 року належним чином виконав умови даного договору, поставив природний газ відповідачеві за договором від 22.01.2014 №2233/14-ТЕ-20, а саме:

- за січень 2014 року 5034,270 тис. куб.м. на суму 6 590 866,29 грн., що підтверджується актом приймання передачі природного газу від 31.01.2014 (а.с.26), підписаним сторонами;

- за лютий 2014 року 3996,889 тис. куб.м. на суму 5 232 727,08 грн., що підтверджується актом приймання передачі природного газу від 28.02.2014 (а.с.27), підписаним сторонами;

- за березень 2014 року 3219,688 тис. куб.м. на суму 4 215 215,53 грн., що підтверджується актом приймання передачі природного газу від 31.03.2014 (а.с.28), підписаним сторонами;

- за квітень 2014 року 622,878 тис. куб.м. на суму 815 471,88 грн., що підтверджується актом приймання передачі природного газу від 30.04.2014 (а.с.29), підписаним сторонами;

- за жовтень 2014 року 847,562 тис. куб.м. на суму 1 109 628,18 грн., що підтверджується актом приймання передачі природного газу від 31.10.2014 (а.с.30), підписаним сторонами;

- за листопад 2014 року 2787,883 тис. куб.м. на суму 3 649 896,43 грн., що підтверджується актом приймання передачі природного газу від 30.11.2014 (а.с.31), підписаним сторонами;

- за грудень 2014 року 3486,176 тис. куб.м. на суму 4 564 101,63 грн., що підтверджується актом приймання передачі природного газу від 31.12.2014 (а.с.32), підписаним сторонами.

Про належне виконання позивачем своїх зобовязань за договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення зобовязань за договором.

Відповідач свої обовязки за договором щодо своєчасної та повної сплати вартості поставленого природного газу виконав з порушенням строків встановлених в договорі, внаслідок чого позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню за порушення строків оплати поставленого газу у розмірі 3 501 698,40 грн.

На підставі приписів ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних у сумі 555 096,97 грн. та інфляційні нарахування на суму боргу у сумі 7 935 929,22 грн., що підтверджено відповідними розрахунками позивача наявними в матеріалах справи.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову частково з таких підстав.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обовязковим для виконання сторонами.

Зобов`язання в силу вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п.1 ст. 193 Господарського кодексу України.

За приписами п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, п.2 ст. 193 Господарського кодексу України (далі ГК України) встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Порушенням зобовязання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Фактичні обставини свідчать, що позивач на виконання умов договору постачав відповідачу природний газ, претензій щодо постачання природного газу у відповідача немає.

Обсяги поставленого газу в період січня-грудня 2014 року позивач підтверджує відповідними актами приймання-передачі природного газу.

Втім, відповідач в порушення умов договору свої зобовязання за договором виконав з порушенням встановленого строку виконання, що і стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом.

При цьому, 13.10.2014 за №1964, 10.09.2015 за №1856, та 08.10.2015 за №2059 між сторонами у справі, Головним управлінням Державної казначейської служби України у Луганської області, Департаментом фінансів Луганської обласної державної адміністрації, Фінансовим управлінням Сєвєродонецької міської ради, Управлінням праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради укладено спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання відповідно до вимог Постанови КМУ України від 11.01.2005р. № 20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам з надання пільг, субсидій та компенсацій.

13.10.2014 за №735/30 та 22.12.2014 за №1549/30 між сторонами у справі, Територіальним органом Казначейства у Луганської області, Департаментом фінансів Луганської обласної державної адміністрації, Фінансовим управлінням Сєвєродонецької міської ради, Управлінням житлово-комунального господарства Сєвєродонецької міської ради укладено договори про організацію взаєморозрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування відповідно до п.24 ст. 14 та п.2 ст. 16 ЗУ «Про державний бюджет України на 2014 рік» та Постанови КМУ № 30 від 29.01.2014.

Предметом цих договорів була організація та проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до статті 16 Закону України Про Державний бюджет України на 2014 рік.

Положеннями пунктів 2.7 та 8 (відповідно) вказаних договорів про взаєморозрахунки передбачено, що відповідач перераховує на рахунок позивача кошти, для погашення заборгованості за спожитий природний газ згідно з договором купівлі-продажу природного газу № 2233/14-ТЕ-20 від 22.01.2014 за 2014 рік.

За змістом пункту 11 (пп. 2) договорів про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору; перерахувати кошти наступній стороні.

Таким чином сторони у такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений протягом січня - грудня 2014 року відповідно до договору купівлі- продажу природного газу.

Крім того, Відповідно до ст. 7 ГК України відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Згідно ст. 12 ГК України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного та соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Зокрема, засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб'єктів господарювання є регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб'єктів господарювання здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

З огляду на це, запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу (далі - ПЕК), визначений Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій (Постанова КМУ № 20 від 11.01.2005р.) держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов'язаних з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме - витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Фактично, визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами ПЕК, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює цим самим характер регулювання відповідних правовідносин, що склались між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині зазнають імперативного регулюючого впливу держави, шляхом прийняття, зокрема, ЗУ "Про житлово-комунальні послуги". Закону про державний бюджет на відповідний рік, нормами яких передбачено виділення субвенцій на фінансування пільг та субсидій, та інших законодавчих актів, на виконання яких, у свою чергу, було прийнято підзаконні нормативні акти і, зокрема, згадану вище Постанову КМУ № 20 від 11.01.2005р.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного) застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови, чи навпаки.

Тому, при визначенні обсягу грошових зобов'язань, до яких слід застосовувати норми того чи іншого законодавства, суд повинен виходити з величини компенсації, яку буде перераховано за рахунок державного бюджету.

З огляду на таке, оформлення та підписання документів, зокрема, таких як протоколи взаєморозрахунків, а в даному випадку - спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків, слід вважати лише елементами оформлення розрахунків за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету, процедурою реалізації права, дотримання якої є передумовою безпосереднього виділення коштів та фактичних розрахунків за рахунок бюджетних коштів. Дані документи є вторинними та похідними від факту надання відповідних пільг та субсидій певним категоріям юридичних та фізичних осіб, оскільки правовідносини, що регулюються нормами відповідного законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), виникають саме з моменту надання відповідних пільг та субсидій і з цього ж моменту виникає формальне право на отримання бюджетного відшкодування.

Отже, для застосування санкцій, передбачених підпунктом 7.2 договору купівлі-продажу природного газу, та наслідків за порушення грошового зобовязання, встановлених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених договорами про організацію взаєморозрахунків, які діяли, та виконувалися сторонами, і відповідно до пункту 16 яких сторони засвідчили, що після виконання договорів вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Наведена правова позиція викладена у Постановах Вищого господарського суду України від 01.03.2016р. по справі № 916/420/15-г та від 26.07.2016р. по справі № 924/13/16, а також в постановах Верховного Суду України від 23 вересня 2014 року у справі №5011-35/1271-2012 та від 10 лютого 2016 року у справі № 902/1652/13.

Судом встановлено, що на підставі протокольного рішення від 13.10.2014 №1964 та договору від 13.10.2014 №735/30 відповідачем було проведено розрахунок за спожитий природний газ у січні 2014 року у сумі 3 780 972,00 грн.; на підставі договору від 22.12.2014 №1549/30 відповідачем було проведено розрахунок за спожитий природний газ у лютому 2014 року у сумі 2 550 410,00 грн.; на підставі протокольного рішення від 10.09.2015 №1856 та спільного протокольного рішення від 08.10.2015 №2059 відповідачем було проведено розрахунок за спожитий природний газ у грудні 2014 року у сумі 3 186 000,00 грн.

Таким чином сторони у такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений протягом січня, лютого, грудня 2014 року відповідно до договору купівлі- продажу природного газу.

Позивачем було зараховано відповідні суми в оплату за поставлений природний газ січня, лютого, грудня 2014 року, що підтверджується наданими позивачем розрахунками, але при нарахуванні пені, 3% річних та інфляційних витрат відповідна правова позиція не врахована.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п.7.2 у разі невиконання Покупцем умов п. 6.1 цього договору, Покупець у безспірному порядку зобовязується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

За порушення термінів оплати за договором №2233/14-ТЕ-20 від 22.01.2014 позивачем нарахована пеня у сумі 3 501 698,40 грн. на зобовязання з оплати, що виникли у січні-грудні 2014 року, згідно наданого позивачем розрахунку.

Перерахувавши заявлену до стягнення пеню суд зазначає наступне.

При нарахуванні пені за зобовязаннями січня 2014 року, позивачем не взято до уваги погашення заборгованості на підставі протокольного рішення від 13.10.2014 №1964 та договору від 13.10.2014 №735/30 у сумі 3 780 972,00 грн.

Таким чином, нарахування пені повинно здійснюватися на суму боргу 2 809 894,29 грн. без врахування погашеної суми за протокольного рішення від 13.10.2014 №1964 та договору від 13.10.2014 №735/30 за період 15.02.2014 по 14.08.2014.

Перерахувавши заявлену до стягнення пеню, судом встановлено, що до стягнення підлягає пеня за зобовязаннями січня 2014 року за період 15.02.2014 по 14.08.2014 у сумі 250 888,92 грн.

При нарахуванні пені за зобовязаннями лютого 2014 року, позивачем не взято до уваги погашення заборгованості на підставі договору від 22.12.2014 №1549/30 у сумі 2 550 410,00 грн.

Таким чином, нарахування пені повинно здійснюватися на суму боргу 2 682 317,08 грн. без врахування погашеної суми за договором від 22.12.2014 №1549/30 за період 15.03.2014 по 14.09.2014.

Перерахувавши заявлену до стягнення пеню, судом встановлено, що до стягнення підлягає пеня за зобовязаннями лютого 2014 року за період 15.03.2014 по 14.09.2014 у сумі 269 701,47 грн.

Пеня нарахована за зобовязаннями березня 2014 року за період з 15.04.2014 по 14.10.2014 нарахована вірно та складає 463 904,68 грн.

Пеня нарахована за зобовязаннями квітня 2014 року за період з 15.05.2014 по 14.11.2014 нарахована вірно та складає 94 460,68 грн.

Що стосується нарахованої пені за зобовязаннями жовтня-грудня 2014 року то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» (що діяла на момент звернення позивача до суду з даним позовом) метою цього Закону є встановлення додаткових гарантій щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція. До 31 грудня 2015 року цим громадянам має бути погашена заборгованість із виплат заробітної плати, стипендій, пенсій, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції, а також встановлено додаткові гарантії захисту житлових та майнових прав громадян, звільнених на підставі зазначених обставин, до моменту їх працевлаштування, за умови отримання ними статусу зареєстрованого безробітного.

Згідно з ч.2 ст.2 вказаного Закону встановлено мораторій на час, визначений статтею 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Виконавцем є суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору, а виробником - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги (ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 24.02.2016р., вбачається, що основним видом діяльності КП «Сєвєродонецьктеплокомуненерго» є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

Водночас, відповідач здійснює свою господарську діяльність у м. Сєвєродонецьк Луганської області, яке входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1275-р. Крім того, проведення антитерористичної операції у м. Сєвєродонецьк є загальновідомим фактом, який на підставі статті 35 ГПК України не потребує доказування.

Відповідно до п.6 Статуту ПАТ «НАК «Нафтогаз України» предметом діяльності Компанії є, зокрема: видобування нафти і природного газу; постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за нерегульованим тарифом; постачання природного газу за регульованим тарифом. Згідно п.2 ст.1 Постанови КМУ від 25.07.2012р. № 705 «Про визначення гарантованих постачальників природного газу» ПАТ «НАК «Нафтогаз України» є гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії. Враховуючи те, що природний газ є енергетичним ресурсом, а гарантованим постачальником цього ресурсу є підприємство позивача, що підтверджується матеріалами справи, то підприємство позивача є постачальником енергоресурсу.

Відтак, з урахуванням того, що відповідач є виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг, діяльність та потужності якого спрямовані на надання/вироблення відповідних послуг на території проведення антитерористичної операції, приймаючи до уваги, що ПАТ «НАК «Нафтогаз України» є постачальником енергоресурсу, положення ч.2 ст.2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» розповсюджують свою дію на правовідносини сторін, які виникли внаслідок невиконання відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу №2233/14-ТЕ-20 від 22.01.2014 (Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові від 29.09.2015р. по справі № 908/6344/14 та в постанові від 24.02.2016 по справі №905/1353/15).

Одночасно, згідно із ст.3 вказаного нормативно-правового акту передбачено набрання ним чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Офіційне опублікування відповідного Закону України відбулось 06.02.2015р. у газеті «Голос України» (№21).

Тобто, мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій на період проведення антитерористичної операції встановлено з 07.02.2015р.

Таким чином, з врахуванням положень ст.ст.1, 2 вищезазначеного Закону нарахування позивачем пені за зобовязаннями жовтня-грудня 2014 року повинно здійснюватися наступним чином.

Таким чином, пеня за зобовязаннями жовтня 2014 року повинна нараховуватись з 15.11.2014 по 06.02.2015 та складати 71 837,02 грн.

При нарахуванні пені за зобовязаннями листопада 2014 року позивачем також не прийнято до уваги положення частини 5 ст. 254 Цивільного кодексу України.

Таким чином, пеня за зобовязаннями листопада 2014 року повинна нараховуватись з 16.12.2014 по 06.02.2015 та складати 149 495,76 грн.

При нарахуванні пені за зобовязаннями грудня 2014 року, позивачем також не взято до уваги погашення заборгованості на підставі протокольного рішення від 10.09.2015 №1856 та спільного протокольного рішення від 08.10.2015 №2059 у сумі 3 186 000,00 грн.

Таким чином, нарахування пені повинно здійснюватися на суму боргу 1 378 101,63 грн. без врахування погашеної суми на підставі протокольного рішення від 10.09.2015 №1856 та спільного протокольного рішення від 08.10.2015 №2059.

Перерахувавши заявлену до стягнення пеню, судом встановлено, що до стягнення підлягає пеня за зобовязаннями грудня 2014 року за період 15.01.2015 по 06.02.2015 у сумі 24 730,32 грн.

Таким чином, загальна сума пені, яка підлягає задоволенню складає 1 325 018,85 грн. В решті слід відмовити.

Водночас, представником відповідача у відзиві на позовну заяву було заявлено клопотання про зменшення пені на 90%.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення пені суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Як зазначено у п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

В обґрунтування заявленого клопотання відповідач зазначає наступне.

Оплачений в повному обсязі, але несвоєчасно, підприємством природний газ використовувався для виробництва теплової енергії для населення, тариф якого на послугу теплопостачання у 2014 року був збитковим. Заборгованість населенням перед підприємством відповідача складає 13 995,6 тис. грн. Основним споживачем підприємства є населення (92% теплоенергії відпускається населенню у вигляді послуг за опалення житлових будинків та підігрів води), яке несвоєчасно та не в повному обсязі сплачує послуги відповідача із-за низької платоспроможності, а знаходження у зоні АТО ще більш унеможливлює своєчасне виконувати ним своїх зобов'язань, багато мешканців було вимушено покинути свої домівки, багато хто з них не повернувся до своїх осель. Нажаль доволі низька платоспроможність наших споживачів не дає збільшити розміри платежів за природний газ. З цього приводу ведеться претензійно-позовна робота з боржниками, подаються позови до суду, попередження та інше для підвищення рівня надходжень від споживачів. В виконавчій службі знаходяться справи на суму 3908,7 тис. грн.

За результатами 1 півріччя 2016 року (Звіт про фінансові результати) при собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) у сумі 42796 тис. грн. підприємство нарахувало доходу від реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) у сумі 41761 тис. грн. в результаті чого рахується збиток у сумі 1035 тис. грн. (рядок 2295 Звіту про фінансові результати).

Існують збитки від надання послуг для підприємств, організацій та інших суб'єктів господарювання у розмірі 1090,5 тис. грн. Збитки від надання послуг для бюджетних організацій складають 6015,6 тис. грн. Заборгованість від усіх груп споживачів на 01.08.2016р. становить 16 285, 9 тис. грн.

Суд враховує, що відповідач є комунальним підприємством, яке надає послуги з теплопостачання населенню м. Сєвєродонецьк, а населення несвоєчасно та не в повному обсязі сплачує послуги відповідача, що в свою чергу веде до виникнення заборгованості і затримки оплати спожитого газу. Крім того, суд також враховує, що КП «Сєвєродонецьктеплокомуненерго» знаходиться на території проведення АТО, що в свою чергу ускладнює роботу підприємства.

Стягнення пені в повному обсязі суттєво погіршить фінансовий стан відповідача, призведе до зростання заборгованості, що може відобразитися на якості послуг, що ним надаються.

Враховуючи вказані у клопотанні обставини, скрутне становище відповідача, суд вважає можливим зменшити розмір пені на 80%, що складає 1 060 015,08 грн.

Таким чином, стягненню підлягає пеня у сумі 265 003,77 грн.

В решті заявленої суми пені слід відмовити.

У відповідності зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання; боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За порушення термінів оплати за договором №2233/14-ТЕ-20 від 22.01.2014 позивачем нараховано 3% річних у сумі 555 096,97 грн. на зобовязання з оплати, що виникли у січні-грудні 2014 року, згідно наданого позивачем розрахунку.

Перевіривши розрахунок заявлених 3% річних суд дійшов висновку, що позивачем при нарахуванні 3% річних було допущено деякі помилки, а саме: при нарахуванні 3% річних позивачем не враховано день оплати за поставлений природний газ, а також не прийнято до уваги положення частини 5 ст. 254 Цивільного кодексу України.

Крім того, не враховано погашення заборгованості за протокольними рішеннями та договорами про організацію взаєморозрахунків.

При нарахуванні 3% річних за зобовязаннями січня 2014 року, позивачем не взято до уваги погашення заборгованості на підставі протокольного рішення від 13.10.2014 №1964 та договору від 13.10.2014 №735/30 у сумі 3 780 972,00 грн.

Таким чином, нарахування 3% річних повинно здійснюватися на суму боргу 2 809 894,29 грн. без врахування погашеної суми за протокольним рішенням від 13.10.2014 №1964 та договором від 13.10.2014 №735/30 за період 15.02.2014 по 14.08.2014, а також з врахуванням платежів, які відповідач проводив самостійно.

Перерахувавши заявлені до стягнення 3% річних, судом встановлено, що до стягнення підлягають 3% річних за зобовязаннями січня 2014 року за період 15.02.2014 по 23.12.2014 у сумі 67 652,86 грн.

При нарахуванні 3% річних за зобовязаннями лютого 2014 року, позивачем не взято до уваги погашення заборгованості на підставі договору від 22.12.2014 №1549/30 у сумі 2 550 410,00 грн.

Таким чином, нарахування 3% річних повинно здійснюватися на суму боргу 2 682 317,08 грн. без врахування погашеної суми за договором від 22.12.2014 №1549/30 за період 15.03.2014 по 19.01.2015, а також з врахуванням платежів, які відповідач проводив самостійно.

Перерахувавши заявлені до стягнення 3% річних, судом встановлено, що до стягнення підлягають 3% річних за зобовязаннями лютого 2014 року за період 15.02.2014 по 19.01.2014 у сумі 66 929,04 грн.

3% річних нараховані за зобовязаннями березня 2014 року за період з 15.04.2014 по 04.03.2015 повинні нараховуватись з 15.04.2014 по 03.03.2015 та складати 103 211,32 грн.

3% річних нараховані за зобовязаннями квітня 2014 року за період з 15.05.2014 по 18.03.2015 повинні нараховуватись з 15.05.2014 по 17.03.2015 та складати 20 326,37 грн.

3% річних нараховані за зобовязаннями жовтня 2014 року за період з 15.11.2014 по 23.03.2015 повинні нараховуватись з 15.11.2014 по 22.03.2015 та складати 11413,96 грн.

3% річних нараховані за зобовязаннями листопада 2014 року за період з 15.12.2014 по 23.06.2015 повинні нараховуватись з 16.12.2014 по 22.06.2015 та складати 38 255,95 грн.

При нарахуванні 3% річних за зобовязаннями грудня 2014 року, позивачем не взято до уваги погашення заборгованості на підставі протокольного рішення від 10.09.2015 №1856 та спільного протокольного рішення від 08.10.2015 №2059 у сумі 3 186 000,00 грн.

Таким чином, нарахування 3% річних повинно здійснюватися на суму боргу 1 378 101,63 грн. без врахування погашеної суми за протокольним рішенням від 10.09.2015 №1856 та спільним протокольним рішенням від 08.10.2015 №2059 за період 15.01.2015 по 04.11.2015, а також з врахуванням платежів, які відповідач проводив самостійно.

Перерахувавши заявлені до стягнення 3% річних, судом встановлено, що до стягнення підлягають 3% річних за зобовязаннями грудня 2014 року за період 15.01.2015 по 04.11.2015 у сумі 25 662,27 грн.

Таким чином, загальна сума 3% річних, яка підлягає задоволенню складає 333 451,77 грн. В решті слід відмовити.

Стосовно інфляційних нарахувань у сумі 7 935 929,22 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочення платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочення.

Відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Як зазначено у п. 3.2 Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Позивачем в розрахунку втрат від інфляції по кожному місяцю було взято суму боргу на початок місяця та застосовано поточний індекс інфляції, а не індекс інфляції за наступний місяць, як зазначено вище.

Крім того, позивачем не враховано погашення заборгованості за протокольними рішеннями та договорами про організацію взаєморозрахунків.

Перерахувавши заявлені до стягнення інфляційні витрати, суд погоджується з контррозрахунком відповідача наданим до відзиву на позовну заяву.

Таким чином, загальна сума інфляційних витрат, яка підлягає задоволенню складає 3 241 529,34 грн. В решті слід відмовити.

Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню у загальній сумі 3 839 984,88 грн. 76 коп., з них: 265 003 грн. 77 коп. - пеня, 333 451 грн. 77 коп. - 3% річних, 3 241 529 грн. 34 коп. - інфляційні нарахування.

За таких обставин позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню частково з віднесенням на відповідача судових витрат у справі пропорційно задоволеним вимогам на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Сєвєродонецьктеплокомуненерго», просп. Космонавтів, 9-А, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93412, на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001, , пеню в розмірі 265 003 грн. 77 коп., 3% річних в розмірі 333 451 грн. 77 коп., інфляційні витрати в розмірі 3 241 529 грн. 34 коп. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 73 500 грн. 00 коп., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 25.10.2016

Суддя А.В. Секірський