ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.10.16р. Справа № 904/7897/16
За позовом Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго", м. Дніпро

до Комунального підприємства "Житлове господарство Самарського району" Дніпропетровської міської ради, м. Дніпро

про стягнення заборгованості за договором постачання електричної енергії у розмірі

34 041, 77 грн.

Суддя Суховаров А.В.

Представники:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність №173/1001 від 01.04.2016 року;

- ОСОБА_2, довіреність № 213/1001 від 10.05.2016 року;

- ОСОБА_3, довіреність № 432/1001 від 01.09.2016 року;

від відповідача - ОСОБА_4, довіреність №510 від 13.09.2016 року;

- ОСОБА_5, бухгалтер, наказ № 107-К від 01.10.2006 року.

Суть спору:

Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Дніпрообленерго" (далі - позивач) звернулось до господарського суду з позовом, у якому просить стягнути з Комунального підприємства "Житлове господарство Самарського району" Дніпропетровської міської ради (далі - відповідач) вартість спожитої активної електричної енергії у розмірі 17 435, 62 грн., 1 368, 39 грн. 3% річних, 15 237, 76 грн. інфляційних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобовязань в частині своєчасної оплати спожитої електричної енергії за договором №687/32-1 від 05.07.2008р.

Відповідач проти позову заперечує, у відзиві від 26.09.16р. вказує, що при розрахунку суми основного боргу позивачем не враховано проведені відповідачем оплати. Згідно розрахунків відповідача розмір інфляційних становить 15 141, 01 грн., розмір 3% річних становить 1 396,02 грн.

05.10.2016 року відповідач надав пояснення до відзиву, згідно яких відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог з огляду на те, що позивачем не додано до позовних матеріалів та не відображено в акті звіряння, рахунків коригувань активної електроенергії, за змістом яких заборгованість відповідача перед позивачем відсутня.

В порядку ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

Встановив:

25.07.2008 року між постачальником (позивачем) та абонентом (відповідачем) було укладено договір №687 про постачання електричної енергії (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов'язався постачати електричну енергію споживачам абонента через

приєднану до них електромережу згідно обумовленої Договором кількості, якості та режиму споживання, абонент, у свою чергу, зобовязується здійснювати оплату використаної електричної енергії та виконувати інші умови, передбачені Договором (пп..1.1.1, п.2.1 Договору)

Відповідно до положень ст. 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві, який зобовязаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до п.1 Додаткової угоди до Договору розрахунковий період встановлюється з 5 числа місяця до такого ж числа наступного місяця.

Пунктом 1 Додаткової угоди визначено, що остаточний розрахунок здійснюється на підставі самостійно отриманого у постачальника рахунка протягом доби після подання акту про використану електричну енергію відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії, згідно п.2.2 Додаткової угоди, або за остаточним рахунком нарахованим згідно з п. 2.3 Додаткової угоди, протягом п'яти операційних банківських днів з дня отримання рахунку.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору позивачем поставлено відповідачу активну електричну енергію, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами про використану електричну енергію та виставленими на оплату рахунками, за яку відповідач не розрахувався, у звязку із чим у останнього утворилась заборгованість перед позивачем за спожиту активну електричну енергію у грудні 2013 року, січні 2014 року, березні 2014 та травні 2014 року на суму 17 435, 62 грн.

На час розгляду спору відповідач не надав господарському суду доказів добровільної сплати спірної суми заборгованості.

Положеннями ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до положень ст.ст. 525, 526, ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання, а ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, позивач нарахував до сплати відповідачу 3% річних за період з 19.12.13р. по 23.08.16р. у розмірі 1 368, 39 грн., а також інфляційні за період з грудня 2014 року по липень 2016 року у розмірі 15 237, 76 грн.

Перевіривши здійснені позивачем нарахування 3% річних, суд зазначає, що позивачем невірно визначено дату початку періоду, з якої він може проводити відповідні нарахування, виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Так, з огляду на положення пункту 2.3 Додаткової угоди, граничним терміном оплати спожитої електричної енергії є 5-тий банківський операційний день з дня отримання рахунку включно, отже прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання починається з наступного дня і саме з цього дня позивач має право здійснювати нарахування 3% річних. За викладених обставин, суд задовольняє вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 3% річних за період з 20.12.13р. по 23.08.16р. у розмірі 1 368,39 грн., оскільки зменшення періоду нарахувань не вплинуло на розмір суми, яку позивач заяви до стягнення з відповідача. Щодо нарахування розміру інфляційних, суд визнає їх обґрунтованими, вірно розрахованими, а отже такими, що підлягають задоволенню. Заперечення відповідача стосовно наявності рахунків коригувань електричної енергії, неврахованих позивачем при розрахунку заборгованості, відхиляються судом, оскільки вказані рахунки коригувань не стосуються періодів, за які позивач просить суд стягнути заборгованість у даній справі.
Відповідно до вимог частин 1 і 7 ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів; одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається крім випадків, передбачених законом.

В силу положень ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів субєктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обовязку в натурі та застосуванням штрафних санкцій.

Судові витрати у справі покладаються на відповідача, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 4, 32-33, 43, 44, 49, 82-85, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства "Житлове господарство Самарського району" Дніпропетровської міської ради (49127, м.Дніпро, вул. Агнії Барто, буд.19; ) на користь Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго" (49107, м. Дніпропетровськ, шосе Запорізьке, 22; ) вартість спожитої активної електричної енергії у розмірі 17 435, 62 грн. (сімнадцять тисяч чотириста тридцять пять грн. 62 коп.), 1 368, 39 грн. (одна тисяча триста шістдесят вісім грн. 39 коп.) 3% річних, 15 237, 76 грн. (п'ятнадцять тисяч двісті тридцять сім грн. 76 коп.) інфляційних, 1 378, 00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім грн. 00 коп.) судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя ОСОБА_6

Повний текст рішення підписаний 21.10.2016р.