КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2016 р. Справа№ 910/8096/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

ОСОБА_1

за участю представників cторін:

позивача: не зявився,

відповідача: ОСОБА_2, довіреність №002946/16 від 15.09.2016,

третьої особи: не зявився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Мостобуд

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2016

у справі №910/8096/16 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства Мостобуд

до Публічного акціонерного товариства Альфа-Банк

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Глоінвест

про визнання поруки припиненою

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Мостобуд звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Альфа-Банк, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Глоінвест, про визнання поруки за договором №392-П/11 від 08.09.2011 припиненою.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.06.2016 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство Мостобуд звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2016 у справі №910/8096/16 скасувати. Позовні вимоги ПАТ Мостобуд задовольнити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що рішення місцевого господарського суду прийняте з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, місцевий господарський суд неправильно застосував і порушив норми матеріального та процесуального права.

Крім того, в апеляційній скарзі позивач зазначив, що враховуючи банкрутство ТОВ Глоінвест, зобовязання між ним та відповідачем за Договором про відкриття кредитної лінії №128/11 від 08.09.2011 припинилися, що в свою чергу, згідно із ст. 559 Цивільного кодексу України є підставою для припинення зобовязань за Договором поруки №392-П/11 від 08.09.2011, укладеного між позивачем та відповідачем.

Відповідач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу просив апеляційний господарський суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства Мостобуд, а рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2016 у справі №910/8096/16 залишити без змін, з огляду на його законність та обґрунтованість.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, справу №910/8096/16 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Мостобуд передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Андрієнка В.В., суддів Буравльова С.І., Шапрана В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.09.2016 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Мостобуд прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 22.09.2016.

21.09.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача - Публічного акціонерного товариства Мостобуд надійшло письмове клопотання про відкладення судового засідання.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.09.2016, у відповідності до ст. 77 ГПК України, розгляд справи відкладено на 18.10.2016, у звязку із неявкою представників позивача та третьої особи, а також заявленим клопотанням позивача про відкладення судового засідання.

Представник позивача в судове засідання, яке відбулось 18.10.2016 не зявився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні, яке відбулось 18.10.2016 надав суду усні пояснення щодо доводів наведених в апеляційній скарзі.

Представник третьої особи в судове засідання, яке відбулось 18.10.2016 не зявився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, відзиву на апеляційну скаргу не надав.

За таких обставин постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та обєктивного розгляду.

Приписами ст. 99 ГПК України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Апеляційний господарський суд, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.09.2011 між ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Глоінвест (далі - позичальник) та Публічним акціонерним товариством Альфа-Банк (далі - Банк) було укладено Договір про відкриття кредитної лінії №128/11 (далі - Кредитний договір).

Відповідно п.п. 1.2., 1.4. Кредитного договору (в редакції угоди про внесення змін №15 від 30.05.2013), Банк відкрив позичальнику мультивалютну невідновлювальну кредитну лінію, строк дії якої закінчується 06.03.2017 з лімітом кредитної лінії (граничний розмір кредиту): 98 000 000,00 грн.

В день укладення Кредитного договору, Банк, згідно з п.п. 4.1., 13.3. Договору про відкриття кредитної лінії (в редакції угод про внесення змін №3 від 05.12.2011 та №13 від 17.01.2013), відкрив позичальнику кредитну лінію та позичкові рахунки для обліку кредиту.

Угодами про внесення змін №1 від 08.09.2011, №2 від 20.10.2011, №3 від 05.12.2011, №4 від 20.01.2012, №5 від 30.03.2012, №6 від 31.05.2012, №7 від 13.07.2012, №15 від 30.05.2013 були внесені зміни до Кредитного договору в частині строків погашення процентів за кредит, контролю за фінансовим станом і діяльністю позичальника та надання забезпечення за кредитом тощо.

Згідно з п. 1.3. Кредитного договору (в редакції угод про внесення змін №3 від 05.12.2011 та №14 від 22.01.2013) за користуванням частиною кредитом у гривнях позичальник зобовязаний сплачувати Банку проценти у розмірі 19,06% річних; у доларах - у період з 05.12.2011 по 31.05.2012 - 14 % річних, з 01.06.2012 - 13% річних.

Відповідно до п. 4.2. Кредитного договору (в редакції угоди про внесення змін №3 від 05.12.2011), Банк надає позичальнику кредит лише у межах строку дії кредитної лінії окремими частинами (траншами) шляхом надання одного траншу, що дорівнює ліміту кредитної лінії, або декількох траншів, але так, щоб у будь-який момент розмір кредиту не перевищував ліміту кредитної лінії. Кожний транш надається на підставі окремої додаткової угоди до цього Договору, укладеної між позичальником і Банком, у строк не пізніше 1 календарного дня з її укладення. Додаткові угоди про надання траншів можуть бути укладені лише за взаємною згодою сторін і є невідємною частиною цього договору. У кожній такій додатковій угоді сторони повинні визначити валюту і розмір траншу та реквізити для його надання, якщо вони відрізняються від зазначених у пункті 10.2. цього Договору.

Згідно Додаткової угоди №5 від 25.04.2012 на часткову зміну Кредитного договору встановлено, що за користування траншем в розмірі 400000,00 доларів США, позичальник зобовязаний сплачувати Банку проценти: у період з дня укладення цієї Додаткової угоди по 25.10.2012 - у розмірі 14% річних; з 26.10.2012 - у розмірі 13% річних.

У відповідності до Додаткової угоди №6 від 13.07.2012 на часткову зміну Кредитного договору встановлено, що за користування траншем в розмірі 1800000,00 доларів США, позичальник зобовязаний сплачувати Банку проценти у розмірі 13,5% річних.

На виконання умов Кредитного договору позивачем на підставі додаткових угод (про надання траншів) №1 від 12.09.2011, №2 від 12.09.2011, №3 від 06.12.2011, №4 від 08.12.2011, №5 від 25.04.2012, №6 від 13.07.2012 було надано позичальнику кредит на загальну суму 64000000,00 грн. та 4200000,00 доларів США.

Зазначені обставини були встановлені в рішенні Господарського суду міста Києва від 30.12.2013 у справі №910/17195/13 за позовом Публічного акціонерного товариства Альфа-Банк до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Глоінвест, Публічного акціонерного товариства Мостобуд про стягнення 71848344,38 грн та 4589149,04 доларів США, яким позов задоволено повністю. Вказане рішення залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.03.2014 та постановою Вищого господарського суду України від 24.07.2014. Таким чином, в силу положень ст. 35 Господарського процесуального кодексу України наведені обставини повторного доведення не потребують.

Згідно зі ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобовязання.

В забезпечення виконання зобовязань позичальника за Договором про відкриття кредитної лінії, між Публічним акціонерним товариством Альфа-Банк та Публічним акціонерним товариством Мостобуд (поручитель) був укладений Договір поруки №392-П/11 від 08.09.2011 (далі - Договір поруки).

Відповідно до п. 2.1. Договору поруки (в редакції угод про внесення змін №1 від 05.12.2011 та №6 від 22.01.2013), поручитель поручається за виконання позичальником наступних обовязків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому:

- обовязок повернути Банку наданий на підставі основного договору кредит шляхом повернення кожного траншу у валюті, у якій його надано, частинами та у строки, що визначені в основному договорі та/або додатковій угоді, на підставі якої цей транш наданий, при цьому кінцевий строк повернення кожного траншів не може перевищувати строк дії Кредитної лінії;

- обовязок сплачувати банку проценти за користування кредитом, наданим за кредитною лінією, у наступному розмірі: 19,06% річних за користування частиною кредиту, наданою у гривнях та, за користування частиною кредиту, наданою у доларах США не більше 14% річних, або у будь-якому іншому (більшому або меншому) розмірі, якщо такий буде встановлений шляхом зміни основного договору у строки визначені в основному договорі;

- обовязок сплачувати Банку комісію у розмірі і строки визначені в основному договорі;

- обовязок у випадках і строки, передбачених основним договором або законодавством України, достроково повернути Банку кредит, сплатити проценти за користуванням ним і виконати інші обовязки, що виникають із основного договору;

- обовязок сплатити Банку неустойку (пеню, штраф) та понад суму неустойки (пені, штрафів) відшкодувати збитки, заподіяні Банку невиконанням або неналежним виконанням боржником своїх зобовязань за основним договором.

Згідно із ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Пунктом 3.1. Договору поруки визначено, що позичальник та поручитель відповідають перед Банком за порушення обовязків, перелічених у статті 2 договору поруки, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед Банком у тому ж обсязі, що і позичальник.

Згідно із ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобовязання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ухвалою Господарського суду Вінницької області від 17.09.2015 у справі №902/1151/15 було порушено провадження у справі про банкрутство ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Глоінвест, а тому, за твердженням позивача, грошове зобовязання ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Глоінвест перед Публічним акціонерним товариством Альфа-Банк, яке виникло на підставі Договору про відкриття кредитної лінії №12/11 від 08.09.2011, припинилося у звязку з ліквідацією ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Глоінвест як юридичної особи. Таким чином, на думку позивача, порука за Договором №392-П/11 від 08.09.2011 припинилася в силу ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України, у звязку із припиненням забезпеченого нею зобовязання.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Мостобуд, місцевий господарський суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Частиною 1 статті 609 Цивільного кодексу України встановлено, що зобовязання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобовязання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобовязаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 17.09.2015 у справі №902/1151/15 порушено провадження у справі про банкрутство ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Глоінвест, визнано грошові вимоги кредитора - Публічного акціонерного товариства Альфа-Банк в сумі 137485018,80 грн, введено процедуру розпорядження майном боржника на 115 календарних днів, до 10.01.2016, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 11.04.2016 ухвалу Господарського суду Вінницької області від 17.09.2015 у справі №902/1151/15 залишено без змін.

Відповідно до п. 9 ст. 16 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом в ухвалі про порушення провадження у справі про банкрутство зазначається, зокрема, про введення процедури розпорядження майном.

За змістом ст. 22 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом під розпорядженням майном розуміється система заходів щодо нагляду та контролю за управлінням і розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження, ефективного використання майнових активів боржника, проведення аналізу його фінансового становища, а також визначення наступної оптимальної процедури (санації, мирової угоди чи ліквідації) для задоволення в повному обсязі або частково вимог кредиторів.

Згідно зі ст. 37 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом у випадках, передбачених цим Законом, господарський суд у судовому засіданні за участю сторін приймає постанову про визнання боржника банкрутом і відкриває ліквідаційну процедуру строком на дванадцять місяців. За клопотанням комітету кредиторів або інвесторів, або власника майна (органу, уповноваженого управляти майном) банкрута чи з власної ініціативи господарський суд може прийняти рішення про введення процедури санації й після визнання боржника банкрутом у разі наявності плану санації та до початку продажу майна банкрута.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом якщо за результатами ліквідаційної процедури після задоволення вимог кредиторів не залишилося майна, господарський суд виносить ухвалу про ліквідацію юридичної особи - банкрута. Копія цієї ухвали надсилається органу, який здійснив державну реєстрацію юридичної особи - банкрута, та органам державної статистики для виключення юридичної особи з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а також власнику майна та органам доходів і зборів за місцезнаходженням банкрута.

У відповідності до ч. 2 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Отже, з огляду на положення ст.ст. 16, 22, 37, 46 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, 2 ст. 104 Цивільного кодексу України, сам по собі факт порушення провадження у справі про банкрутство позичальника за Договором про відкриття кредитної лінії №128/11 - ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Глоінвест (без винесення судом ухвали про ліквідацію юридичної особи - банкрута та внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення) не означає ліквідацію (припинення) даної юридичної особи.

Таким чином, вищезазначене спростовує доводи позивача про припинення в силу положень ч. 1 ст. 609 Цивільного кодексу України грошового зобовязання ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Глоінвест перед Публічним акціонерним товариством Альфа-Банк, яке виникло на підставі Договору про відкриття кредитної лінії №12/11 від 08.09.2011, та як наслідок - твердження про припинення поруки за укладеним на його забезпечення Договором поруки №392-П/11 від 08.09.2011.

Крім того, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 29.06.2016 ТОВ Глоінвест наявне у вказаному реєстрі та не виключене з нього. Отже, відповідно до норм діючого законодавства України підприємство вважається ліквідоване, а зобовязання припинене з моменту виключення юридичної особи з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

На підставі вищенаведеного та з урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача про визнання припиненою поруки за Договором поруки №392-П/11 від 08.09.2011 є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позову.

Беручи до уваги вищенаведене, судова колегія вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2016 у справі №910/8096/16 прийнято з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, які мають значення для вирішення даного спору, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства Мостобуд задоволенню не підлягає.

Враховуючи вимоги ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладається на апелянта (позивача у справі).

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п.1 ч. 1 ст. 103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Мостобуд на рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2016 у справі №910/8096/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2016 у справі №910/8096/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/8096/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

ОСОБА_1