ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2016р. Справа№ 914/2276/16

Господарський суд Львівської області у складі судді Блавацької-Калінської О.М., при секретарі Кияк І.В., розглянувши матеріали справи

за позовом: Миколаївської міської ради Миколаївського району Львівської області, м.Миколаїв Львівської області

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Миколаїв Львівської області

про звільнення безпідставно зайнятого нежитлового приміщення

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 - представник (довіреність від 25.03.2016 року)

від відповідача: не з'явився

Права та обов'язки сторін, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили.

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області Миколаївською міськоїю радою Миколаївського району Львівської області заявлено позов до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про звільнення безпідставно зайнятого нежитлового приміщення.

Ухвалою гсподарського суду Львівської області від 08.09.2016 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її розгляд в судовому засіданні на 26.09.2016 року.

Розгляд справи відкладався з підстав, викладених у відповідних ухвалах суду.

Представники позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримали, просили їх задоволити з огляду на те, що після закінчення терміну дії договору оренди нежитлового приміщення - 22.08.2016 р., орендарем займане приміщення не повернуте.

Відповідач участі повноважного представника в судове засідання не забезпечив, причини неявки суду не повідомив, з клопотаннями та заявами до суду не звертався, позовні вимоги у встановленому чинним законодавством України порядку не спростував, належних та допустимих доказів, що витребовувались судом, не подав.

Поштові конверти, надіслані на юридичну адресу та адресу, зазначену відповідачем у договорі оренди повернуті підприємством зв'язку без вручення адресату із зазначенням причини повернення - «за зазначеною адресою не проживає».

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Відповідно до ст.75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути спір, відповідно до ст. 75 ГПК України, за наявними у справі матеріалами, у відсутності представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

22.08.2006 р. між територіальною громадою м.Миколаєва Львівської області в особі Миколаївської міської ради Миколаївського району Львівської області та приватним підприємцем ОСОБА_1 укладено договір оренди нежитлового приміщення. Відповідно до умов договору орендодавець (позивач) передав, а орендар (відповідач) прийняв в оренду нежитлове приміщення першого поверху, позначене в плані цифрами №34-36, загальною площею 20.91 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в приміщенні Палацу культури.

Вартість зазначеного орендованого майна визначена згідно зі звітом Стрийського міжрайонного бюро технічної інвентаризації експертна вартість приміщень, що передаються в оренду становить 11 979,00 грн. Майно передається в оренду з метою розміщення комп'ютерного офісу.

Право власності орендодавця на приміщення підтверджується Свідоцтвом про право власності НОМЕР_2, виданого Миколаївською міською радою 05.10.2004 року на підставі рішення виконавчого комітету від 31.08.2004 року за №245, зареєстрованого Стрийським ДК МБТІ 12.10.2004 року за реєстраційним №7746436 в книзі №1, запис №26, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності 5025429.

Згідно з п.3.1 договору орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995р. №786, і становить 113,63 грн. без ПДВ. Вартість комунальних послуг оплачується орендарем окремо.

Розрахунки по орендній платі проводяться щомісячно на підставі виставлених орендодавцем рахунків, шляхом перерахування орендарем суми, визначеної договором на поточний рахунок орендодавця на пізніше 15-го числа місяця (за умови своєчасності надання орендарю рахунків) за який здійснюється оплата, починаючи з моменту підписання акту прийому-передачі приміщення в оренду. Орендна плата за кожний наступний місяць сплачується із врахуванням індексу інфляції за минулий місяць.

22.08.2006 р. сторони підписали відповідний акт приймання-передачі нежитлового приміщення в оренду.

Відповідно до п.7.1 договору, такий укладений терміном до 22.08.2011 року.

Рішенням 1-го пленарного засідання 9-ї сесії VI-го демократичного скликання Миколаївської міської ради від 30.08.2011 року №294 «Про продовження дії договору оренди» надано дозвіл на продовження з ФОП ОСОБА_1 договору оренди нежитлового приміщення на той самий строк і на тих же умовах, тобто до 22.08.2016 року.

Позивач стверджує, що 10.03.2016 року у відповідності до положень Закону України «Про оренду державного та комунального майна» Миколаївська міська рада письмово повідомила ФОП ОСОБА_1 про намір використання нежитлового приміщення для власних потреб - потреб закладу культури після закінчення договору оренди. Лист №02-16/510 надіслано на адресу, вказану в договорі оренди: АДРЕСА_2, однак повернуте відділенням зв'язку за закінченням терміну зберігання.

Позивач зазначає, що у зв'язку з поверненням поштової кореспонденції 18.04.2016 року, ФОП ОСОБА_1 особисто у приміщенні орендованого приміщення вручався лист-повідомлення №02-16/510 від отримання якого останній відмовився, тому в присутності представників орендодавця та працівників Палацу культури ОСОБА_1 зачитано зміст листа, про що складено акт. Листом №02-11/1764 від 29.07.2016 року міська рада повторно повідомляла про заперечення щодо продовження терміну дії договору, також було складено акт від 08.08.2016 року про доведення до відома орендаря повідомлення про припинення договору оренди.

Пунктом 7.10 договору сторонами погоджено що за 15 днів до закінчення терміну оренди орендар повинен письмово повідомити орендодавця про намір продовжити термін договору. Однак, як зазначив позивач відповідач не звертався із наміром про продовження договору.

22.08.2016 року позивачем надано відповідачу заяву №02-11/1954 про припинення дії договору оренди з актами прийому-передачі. Також було складено акт про вручення цієї заяви через відмову орендаря від її отримання. 23.08.2016 р. направлено повторну заяву (вих. №02-11/1962) з вимогою негайного звільнення займаного приміщення та повернення його за актом приймання-передачі у відповідності до п.4.3.9 договору.

Відповідно до п.5.6 договору у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення договору або зміну умов цього договору після закінчення строку його чинності протягом 15 днів, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Чинність договору припиняється внаслідок: закінчення строку, приватизації орендованого майна орендарем, достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням суду, в інших випадках, передбачених чинним законодавством України (п.7.6 договору).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступних мотивів:

Згідно ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ч.1 ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті ст. 526 ЦК України, 193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.08.2006 р. між сторонами було укладено договір оренди нежитлового приміщення.

Відповідно до п.7.1 договору, такий укладений терміном до 22.08.2011 року та був продовжений до 22.08.2016 року, згідно з рішенням 1-го пленарного засідання 9-ї сесії VI-го демократичного скликання Миколаївської міської ради від 30.08.2011 року №294 «Про продовження дії договору оренди».

Відповідно до ч.4 ст.284 ГК України та ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Зі змісту статей 759, 763 і 764 Цивільного кодексу України, частини другої статті 291 Господарського кодексу України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється. При цьому, оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов'язкового укладення нового договору або внесення змін до нього. Аналогічна правова позиція відображена у п. 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна".

Як зазначає позивач, що ним 10.03.2016 року на адресу відповідача направлено лист-повідомлення про намір використання нежитлового приміщення для власних потреб - потреб закладу культури після закінчення договору оренди, який надісланий за адресою, вказаною позивачем у договорі АДРЕСА_2 та повернутий відділенням зв'язку за закінченням терміну зберігання.

З даного приводу суд зазначає, і аналогічна позиція викладена у п.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (із змінами та доповненнями), що місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (стаття 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців»); порядок доступу судів загальної юрисдикції до відомостей названого реєстру визначено відповідним Положенням, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 31.07.2013 №1556/5 (з подальшими змінами).

Однак, як встановлено судом та вбачається із Спеціального Витягу з ЄДРЮОФОП та ГФ станом на 08.09.2016 р., фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 присвоєно ідентифікаційний код НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (дата запису 20.01.2012 р.). Відтак, лист-повідомленя від 10.03.2016 р. №02-16/510 не є належним доказом повідомлення орендаря про наміри використання орендованого приміщення після закінчення договору оренди для власних потреб.

Проте, як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, орендаря неодноразово повідомлялося про припинення договору оренди та неможливості продовження його на новий термін (акт комісії від 18.04.2016 р., 08.08.2016 р., та акту про вручення заяви від 22.08.2016 р. та 23.08.2016 року).

Відтак на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Суб'єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу (ч. 1 ст. 318 ЦК України).

Частиною 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України).

Відповідно до статті 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Згідно ч. 2 ст. 324, ч.ч. 1, 2 ст. 327 ЦК України, від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України. У комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Право власності на приміщення підтверджується Свідоцтвом про право власності НОМЕР_2, виданого Миколаївською міською радою 05.10.2004 року на підставі рішення виконавчого комітету від 31.08.2004 року за №245, зареєстрованого Стрийським ДК МБТІ 12.10.2004 року за реєстраційним №7746436 в книзі №1, запис №26, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності 5025429.

За приписами ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до ч.5 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати. Використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Положеннями п.31 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як зокрема, прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення.

Як встановлено судом, за заявою ОСОБА_1 (вх.№02-11/992 від 17.08.2011 року), рішенням 1-го пленарного засідання 9-ї сесії VI-го демократичного скликання Миколаївської міської ради від 30.08.2011 року №294 «Про продовження дії договору оренди» надано дозвіл на продовження з ФОП ОСОБА_1 договору оренди нежитлового приміщення на той самий строк і на тих же умовах (тобто до 22.08.2016 року).

Відповідно до ст.777 ЦК України передбачено, що наймач який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов'язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо інше не встановлено договором - в розумний строк.

Пунктом 7.10 договору сторонами погоджено що за 15 днів до закінчення терміну оренди орендар повинен письмово повідомити орендодавця про намір продовжити термін договору.

В матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 вдруге звертався до Миколаївської міської ради із наміром щодо продовження договору оренди на новий строк.

Відповідно до ч.1 ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому кожна суттєва для справи обставина повинна підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ст.32 ГПК України).

При цьому за умовами ст.34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ст.43 ГПК України).

Відповідно до п.2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011р., якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно на наявними у справі доказами і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні правові підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Таким чином, позовні вимоги про звільнення безпідставно зайнятого нежитлового приміщення першого поверху Миколаївського міського Палацу культури, позначене в плані цифрами №34-36, загальною площею 20.91 кв.м., яке знаходиться за адресою: Львівська обл., м.Миколаїв, майдан Незалежності,4 в приміщенні Палацу культури, є обґрунтованими, відповідачем не спростовані та підлягають до задоволення.

Оскільки спір виник через неправомірні дії відповідача, судовий збір покладається на нього повністю.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 1, 12, 33, 34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Зобв'язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_3, ідентифікаційний код НОМЕР_1) звільнити нежитлове приміщення першого поверху Миколаївського міського Палацу культури, позначене в плані цифрами №34-36, загальною площею 20,91 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та повернути його власнику - Миколаївській міській раді.

3. Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_3, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Миколаївської міської ради Миколаївського району Львівської області (81600, Львівська область, м.Миколаїв, вул.Шептицького, 82; ідентифікаційний код 26411657) 1378,00 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

У судовому засіданні 24.10.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення, повний текст складено та підписано 28.10.2016 р.

Суддя Блавацька-Калінська О. М.