Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "27" жовтня 2016 р. Справа № 906/862/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Лозинської І.В.

за участю секретаря судового засідання Зарудяного А.В.

в присутності представників сторін:

- від позивача: не прибув

- від відповідача: не прибув

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Пан логістик" (м. Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Біотех сістемс" (Житомирська область, Народицький район, с. Базар)

про стягнення 8799,94 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Пан логістик" звернулось до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Біотех сістемс" заборгованості в розмірі 8799,94 грн за договором надання та організації послуг №21/10/2015 від 21.10.2015.

Ухвалою від 02.09.2016 господарський суд прийняв вказану позовну заяву до розгляду; порушив провадження у справі; призначив засідання суду; зобов'язав сторони надати необхідні документи.

21.10.2016 від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог від 06.10.2016, вих. №1818 з додатками, згідно з якою, у зв'язку зі сплатою відповідачем суми основного боргу у розмірі 6400,00 грн позивач просить стягнути штраф у розмірі 640,00 грн, пеню в сумі 1384,72 грн, 114,22 грн 3% річних та 361,00 грн інфляційних та клопотання №1813 від 06.10.2016 про розгляд справи без участі представника позивача за наявними в матеріалах справи документами (а. с. 91 - 111).

Приписами ч. 4 ст. 22 ГПК України передбачено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Господарський суд не приймає зменшення позовних вимог, якщо ці дії суперечать чинному законодавству або порушують чиї-небуть права та законні інтереси.

Розглянувши заяву позивача від 06.10.2016, суд розцінює її як заяву про зменшення позовних вимог і приймає до розгляду разом з первісно заявленими позовними вимогами.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

21.10.2015 року між ТОВ "Пан логістик" (позивач/виконавець) та ТОВ "Біотех сістем" (відповідач/замовник) укладено договір надання та організації послуг № 21/10/2015 (далі - Договір) (а. с. 16 - 20), відповідно до якого виконавець бере на себе зобов"язання організувати перевезення довіреного йому замовником вантажу в міжнародному та міжміському сполученні автомобільним транспортом, або іншим видом транспорту при попередньому погодженні в Заявці сторонами, з місця відправлення до пункту призначення, і видати вантаж уповноваженій особі замовника на його одержання, та надати інші транспортно-експедиторські послуги, які будуть вказані у заявці замовником, а замовник в свою чергу зобов"язується прийняти надані послуги та сплатити за них обумовлену плату (п. 1.1. Договору).

Пунктом 3.1. Договору сторони погодили, що оплату за послуги з організації перевезення вантажів Відповідач здійснює у формі 100% оплати протягом трьох банківських днів з моменту отримання документів від Позивача (акт, рахунок, ТТН/СМК.) шляхом перерахування погодженої суми на поточний рахунок Позивача.

На виконання умов Договору з жовтня 2015 року по березень 2016 року позивачем було надано послуг на загальну суму 1222125,00 грн, що підтверджується такими актами про надання послуг:

- Акт надання послуг № 7828 від 22.10.2015 року на суму 9 300,00 грн;

- Акт надання послуг № 8414 від 06.11.2015 року на суму 9 750,00 грн;

- Акт надання послуг № 9180 від 25.11.2015 року на суму 10 575,00 грн;

- Акт надання послуг № 10122 від 14.12.2015 року на суму 9 700,00 грн;

- Акт надання послуг № 1236 від 08.02.2016 року на суму 8 700,00 грн;

- Акт надання послуг № 1403 від 12.02.2016 року на суму 8 700,00 грн;

- Акт надання послуг № 1492 від 15.02.2016 року на суму 8 700,00 грн;

- Акт надання послуг № 1884 від 23.02.2016 року на суму 8 700,00 грн;

- Акт надання послуг № 1933 від 24.02.2016 року на суму 6 000,00 грн;

- Акт надання послуг № 2096 від 01.03.2016 року на суму 8 700,00 грн;

- Акт надання послуг № 2403 від 05.03.2016 року на суму 8 700,00 грн;

- Акт надання послуг № 2545 від 09.03.2016 року на суму 8 700,00 грн;

- Акт надання послуг № 2592 від 14.03.2016 року на суму 7 200,00 грн;

- Акт надання послуг № 2847 від 16.03.2016 року на суму 8 700,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач частково сплатив надані позивачем послуги у розмірі 115 725,00 грн, що підтверджується такими платіжними дорученнями в яких в призначенні платежу вказуються рахунки, за якими проводилась оплата:

- платіжне доручення № 734 від 29.10.2015 на суму 9 300,00 грн, платежі зараховані як погашення заборгованості по Акту надання послуг № 7828 від 22.10.2015 року на суму 9 300,00 грн;

- платіжне доручення № 771 від 26.11.2015 на суму 9 750,00 грн, платежі зараховані як погашення заборгованості по Акту надання послуг № 8414 від 06.11.2015 року на суму 9 750,00 грн;

- платіжне доручення № 864 від 25.12.2015 на суму 10 575,00 грн, платежі зараховані як погашення заборгованості по Акту надання послуг № 8414 від 06.11.2015. Проте, транспортні послуги згідно з рахунком № 8414 від 06.11.2015 були оплачені відповідачем у повному обсязі, відповідно до платіжного доручення № 771 від 26.11.2015. Таким чином, зважаючи на те, що відповідач вказав у призначенні платежу №, дату рахунку, Акту надання послуг, який уже оплачений, позивач зарахував такий платіж як погашення заборгованості по Акту надання послуг № 9180 від 25.11.2015 на суму 10 575,00 грн;

- платіжне доручення № 963 від 16.02.2016 на суму 9 700,00 грн, платежі зараховані як погашення заборгованості по Акту надання послуг № 10122 від 14.12.2015 на суму 9 700,00 грн;

- платіжне доручення № 1036 від 10.03.2016 на суму 8 700,00 грн, платежі зараховані як погашення заборгованості по Акту надання послуг № 1236 від 08.02.2016 на суму 8 700,00 грн;

- платіжне доручення № 1042 від 11.03.2016 на суму 2 800,00 грн, платежі зараховані як погашення заборгованості по Акту надання послуг № 1403 від 12.02.2016 на суму 8 700,00 грн;

- платіжне доручення № 1045 від 14.03.2016 на суму 5 900,00 грн, платежі зараховані як погашення заборгованості по Акту надання послуг № 1403 від 12.02.2016 на суму 8 700,00 грн;

- платіжне доручення № 1054 від 16.03.2016 на суму 8 700,00 грн, платежі зараховані як погашення заборгованості по Акту надання послуг № 1492 від 15.02.2016 на суму 8 700,00 грн;

- платіжне доручення № 1062 від 18.03.2016 на суму 8 700,00 грн, платежі зараховані як погашення заборгованості по Акту надання послуг № 1884 від 23.02.2016 на суму 8 700,00 грн;

- платіжне доручення № 1073 від 24.03.2016 на суму 6 000,00 грн, платежі зараховані як погашення заборгованості по Акту надання послуг № 1933 від 24.02.2016 на суму 6 000,00 грн;

- платіжне доручення № 1078 від 25.03.2016 на суму 8 700,00 грн, платежі зараховані як погашення заборгованості по Акту надання послуг № 2096 від 01.03.2016 на суму 8 700,00 грн;

- платіжне доручення № 4673 від 01.04.2016 на суму 8 700,00 грн, платежі зараховані як погашення заборгованості по Акту надання послуг № 2403 від 05.03.2016 на суму 8 700,00 грн;

- платіжне доручення № 1127 від 15.04.2016 на суму 3 000,00 грн, платежі зараховані як погашення заборгованості по Акту надання послуг № 2592 від 14.03.2016 на суму 7 200,00 грн;

- платіжне доручення № 1148 від 22.04.2016 на суму 4 200,00 грн, платежі зараховані як погашення заборгованості по Акту надання послуг № 2592 від 14.03.2016 на суму 7 200,00 грн;

- платіжне доручення № 1190 від 18.05.2016 на суму 2 000,00 грн, платежі зараховані як погашення заборгованості по Акту надання послуг № 2545 від 09.03.2016 на суму 8 700,00 грн;

- платіжне доручення № 1216 від 26.05.2016 на суму 2 000,00 грн, платежі зараховані як погашення заборгованості по Акту надання послуг № 2545 від 09.03.2016 на суму 8 700,00 грн;

- платіжне доручення № 1257 від 21.06.2016 на суму 1 000,00 грн, платежі зараховані як погашення заборгованості по Акту надання послуг № 2545 від 09.03.2016 року на суму 8 700,00 грн;

- платіжне доручення № 1263 від 24.06.2016 на суму 1 000,00 грн, платежі зараховані як погашення заборгованості по Акту надання послуг № 2545 від 09.03.2016 на суму 8 700,00 грн;

- платіжне доручення № 4767 від 29.07.2016 на суму 1 000,00 грн, платежі зараховані як погашення заборгованості по Акту надання послуг № 2545 від 09.03.2016 на суму 8 700,00 грн;

- платіжне доручення № 1339 від 05.08.2016 на суму 1 000.00 грн, платежі зараховані як погашення заборгованості по Акту надання послуг № 2545 від 09.03.2016 на суму 8 700,00 грн;

- платіжне доручення № 1361 від 12.08.2016 на суму 1 000,00 грн, платежі зараховані як погашення заборгованості по Акту надання послуг № 2545 від 09.03.2016 року на суму 8700,00 грн та по Акту надання послуг № 2847 від 16.03.2016 на суму 8700,00 грн;

- платіжне доручення № 1390 від 26.08.2016 на суму 2 000,00 грн, платежі зараховані як погашення заборгованості по Акту надання послуг № 2847 від 16.03.2016 на суму 8 700,00 грн.

Таким чином, залишився неповністю оплаченим відповідачем ОСОБА_1 надання послуг № 2847 від 16.03.2016 року на суму 6 400,00 грн (8700,00 - 2000,00 - 300,00)

З метою врегулювання спору в досудовому порядку, позивач звертався до відповідача з вимогою - претензією №1391 від 19.05.2016 про погашення простроченої заборгованості, доказом чого в матеріалах справи є поштовий чек від 20.05.2016 та опис вкладення (а. с. 60 - 63).

13.06.2016 відповідач зобов'язався погасити прострочену заборгованість перед позивачем у наступному порядку: по 1675 грн кожного четверга до моменту погашення заборгованості в повному обсязі. Однак відповідних оплат не здійснив.

Таким чином, станом на день звернення до суду у відповідача за надані позивачем послуги існувала заборгованість в сумі 6400,00 грн.

Наданими в процесі розгляду справи позивачем до суду платіжним дорученням (а. с. 92) підтверджено повне погашення відповідачем суми основного боргу у розмірі 6400,00 грн за отримані послуги з перевезення вантажу.

Враховуючи неналежне виконання відповідачем договірних зобов'язань щодо вчасної оплати отриманих послуг, позивачем на підставі п. 2.1.13 Договору заявлено до стягнення з відповідача штраф у розмірі 640,00 грн, на підставі п.3.3 Договору пеню в сумі 1384,72 грн та згідно із ст. 625 ЦК України 114,22 грн 3% річних та 361,00 грн інфляційних.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, господарський суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з огляду на таке.

Відповідно до ст. 610, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, що включає його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (штрафу, пені).

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, до відповідач допустив порушення оплати отриманих послуг на підставі Договору надання та організації послуг №21/10/2015.

Пунктом 3.3 Договору визначено, що у випадку прострочення оплати виконавцю, замовник виплачує виконавцю пеню в розмірі облікової ставки НБУ, діючої в період прострочення, від неоплаченої суми за кожен день прострочення. Пеня нараховується за весь період прострочення оплати, починаючи з першого дня прострочення і закінчуючи днем повного погашення заборгованості.

Відповідно до п.2.1.13 Договору у випадку безпідставної відмови замовника від оплати послуг та витрат, понесених виконавцем у цілях виконання цього договору, замовник виплачує виконавцю додатково штраф у розмірі десяти процентів від суми заборгованості/суми витрат.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

У постанові від 21.10.2015 у справі №6-2003цс15 Верховний Суд України прийшов до висновку про неправомірність одночасного стягнення пені й штрафу за порушення господарського грошового зобов'язання. Так, ВСУ встановив, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Таким чином, штраф та пеню можливо стягувати разом лише за різні порушення умов договору.

Умовами Договору передбачено застосування пені як виду цивільно - правової відповідальності за порушення замовником строків оплати по наданим послугам.

У той самий час, п. 2.1.13 Договору передбачена сплата штрафу як виду цивільно -правової відповідальності за безпідставну відмову оплати послуг. Отже дані умови Договору свідчать про одне й те ж порушення а саме, порушення строків оплати за надані послуги, а тому стягнення одночасно штрафу та пені не допускається.

В зв'язку з вищевикладеним, у стягненні штрафу в сумі 640,00 грн суд відмовляє.

Що стосується стягнення пені у розмірі 1384,72 грн слід зазначити таке.

З розрахунку позивача вбачається, що нарахування пені здійснюється по акту надання послуг №2847 від 16.03.2016 року з 21.03.2016 (а. с.13).

Умовами Договору, зокрема, п. 3.1 визначено, що відповідач здійснює оплату протягом трьох банківських днів з моменту отримання документів від позивача.

Разом з тим, позивач не врахував, що третій банківський день припадає на вихідний, у зв'язку з чим штрафні санкції слід нараховувати з 22.03.2016.

Здійснивши перерахунок пені, господарський суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення на свою користь з відповідача пені в сумі 1378,99 грн, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

У стягненні 5,73 грн. пені суд відмовляє.

Крім того, за порушення оплати отриманих послуг позивач просить стягнути з відповідача 114,22 грн. 3% річних та 361,00 грн. інфляційних втрат (а. с. 77 -79).

За ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Поряд з цим суд зазначає, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто 3% річних та інфляційні втрати підлягають стягненню на підставі закону як вид відшкодування за завдані втрати незалежно від укладення договору та не є штрафними санкціями, право на нарахування яких виникає у зв'язку з невиконанням або несвоєчасним виконанням зобов'язань за договором.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, щодо обґрунтованості стягнення з відповідача суми 3% річних та інфляційних, суд вважає правомірно заявленою до стягнення суму у розмірі 114,02 грн 3% річних та 261,00 грн інфляційних втрат.

В стягненні 0,20 грн 3 % річних слід відмовити, оскільки позивачем також невірно визначено період, з якого слід здійснювати нарахування.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами і іншими учасниками процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на наявні в матеріалах справи докази та зроблені господарським судом в процесі розгляду справи висновки, суд вважає позов позивача заявленим у відповідності до вимог чинного законодавства та таким, що підлягає задоволенню частково на суму 1378,99 грн пені, 114,02 грн 3% річних та 261,00 грн інфляційних.

У частині стягнення з відповідача 640,00 грн штрафу, 5,73 грн. пені та 0,20 грн 3% річних суд відмовляє.

Судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Біотех сістемс" (11452, Житомирська область, Народицький район, с. Базар, вул. Комсомольська, буд. 58, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Пан логістик" (03040, м. Київ, вул. Деміївська, 43, ):

- 1378,99 грн пені;

- 114,02 грн 3% річних;

- 261,00 грн інфляційних втрат;

- 1378,00 грн. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 28.10.2016.

Суддя Лозинська І.В.

Віддрукувати:

1- в справу

2,3 - сторонам (реком.)