РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2016Справа №910/13229/16

За позовомПублічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі Філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз»
доДочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в особі Регіонально-виробничого управління «Київавтогаз»
проспонукання до виконання умов договору
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Смітюх І.І.
від відповідача:Мількевич Т.Л.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» в особі Філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» (надалі - ПАТ «Укртрансгаз») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в особі Регіонально-виробничого управління «Київавтогаз» (надалі - ДП «Укравтогаз») про спонукання до виконання умов договору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем неналежним чином виконано зобов'язання з повернення майна, переданого йому позивачем за договором про зберігання майна №1 від 28.03.2013 р., у зв'язку з чим позивачем заявлено вимогу про зобов'язання відповідача вчинити відповідні дії.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.07.2016 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 03.08.2016 р.

В судовому засіданні 03.08.2016 р. представником відповідача було надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказував, що всі зобов'язання за договором про зберігання майна №1 від 28.03.2013 р. ним виконувались належним чином, а спірне майно позивач повинен був забрати самостійно, чого останнім зроблено не було.

Розгляд справи неодноразово відкладався з незалежних від суду обставин.

Представник позивача в судове засідання з'явилася, надала пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх повністю.

Представник відповідача в судове засідання з'явилася, вимоги ухвали суду виконала, проти задоволення позовних вимог заперечувала з огляду на викладені у відзиві на позовну заяву обставини.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28.03.2013 р. між ПАТ «Укртрансгаз» (поклажодавець) та ДП «Укравтогаз» (зберігач) був укладений договір зберігання майна №1 (надалі - «Договір»), згідно з п. 1.1 якого зберігач зобов'язується за плату, протягом строку встановленого даним договором, надати послуги із зберігання майна, що передане йому поклажодавцем, і повернути останньому майно у схоронності, а поклажодавець зобов'язується оплатити ці послуги.

Пунктом 1.2 Договору визначено, що перелік майна поклажодавця наведений в додатку №1 до даного договору, який є його невід'ємною частиною.

За змістом п. 1.4 Договору при передачі/поверненні майна на зберігання складається акт прийому-передачі майна на/зі зберігання, форма якого наведена в додатку №2 до даного договору, який підписується сторонами.

Відповідно до п. 2.1.8 Договору зберігач зобов'язаний повернути майно поклажодавця за його першою вимогою не пізніше 5 днів з дня одержання такої вимоги у тому стані, в якому воно було прийняте на зберігання.

За актом приймання-передачі від 28.03.2013 р. позивач передав, а відповідач прийняв на зберігання майно, перелік якого наведений у таблиці.

Листом №5175/8-03 від 10.06.2015 р. позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути майно за переліком, передане на виконання умов Договору.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що відповідачем в порушення умов Договору не було повернуто позивачеві майно, передане на зберігання.

Згідно з п. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Стаття 936 Цивільного кодексу України встановлює, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Із матеріалів справи вбачається, що сторонами був підписаний акт приймання-передачі від 28.03.2013 р., яким підтверджено факт передання позивачем відповідачу майна на зберігання згідно з переліком.

Згідно з п.п. 1, 2 ст. 938 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Відповідно до ч. 1 ст. 949 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

За змістом ст. 953 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 2.1.8 Договору зберігач зобов'язаний повернути майно поклажодавця за його першою вимогою не пізніше 5 днів з дня одержання такої вимоги у тому стані, в якому воно було прийняте на зберігання.

Листом №5175/8-03 від 10.06.2015 р. позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути майно за переліком, передане на виконання умов Договору. Вказаний лист отриманий відповідачем 16.06.2015 р.

Таким чином, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, враховуючи приписи п. 2.1.8 Договору, у відповідача виник обов'язок повернути майно позивачеві у строк до 22.06.2015 р. (з урахуванням приписів ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України).

У зв'язку з невиконанням відповідачем свого обов'язку, визначеного п. 2.1.8 Договору, позивач звернувся до суду із вимогою про зобов'язання ДП «Укравтогаз» виконати умови Договору в частині повернення майна власнику - ПАТ «Укртрансгаз».

В той же час, відповідно до ст. 948 Цивільного кодексу України поклажодавець зобов'язаний забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання.

За змістом п. 3.1.4 Договору поклажодавець зобов'язаний забрати майно від зберігача після закінчення строку зберігання.

Тобто, протягом всього строку зберігання поклажодавець має право забрати річ у зберігача, проте після його закінчення він стає зобов'язаний забрати таку річ.

З огляду на викладене, поряд з обов'язком відповідача повернути передане на зберігання майно, норми чинного законодавства України та укладеного між сторонами Договору передбачають обов'язок позивача забрати таке майно у відповідача.

Більш того, відповідно до ч. 3 ст. 946 Цивільного кодексу України якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов'язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання.

Таким чином, приписами чинного законодавства України передбачена відповідальність поклажодавця за невиконання зобов'язання забрати майно, передане на зберігання.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

В ст. 34 Господарського процесуального кодексу України зазначається, що суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту здійснення позивачем будь-яких дій, направлених на виконання свого обов'язку забрати передане на зберігання майно, як і вчинення відповідачем будь-яких дій, що свідчать на ухилення ним від виконання своїх зобов'язань з повернення спірного майна.

Твердження позивача про невиконання відповідачем його вимоги повернути майно, що була викладена в листі №5175/8-03 від 10.06.2015 р., не приймається судом до уваги як факт ухилення відповідача від виконання зобов'язання з повернення майна, оскільки згідно пояснень представників сторін в судових засіданнях, після направлення такого листа позивач жодного разу не з'явився до відповідача з метою підписання акту повернення майна зі зберігання в порядку п. 1.4 Договору.

Згідно з ч. 4 ст. 612 Цивільного кодексу України прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами у розумінні ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України обставин ухилення відповідача від виконання зобов'язання з повернення майна як на момент звернення до суду, так і на момент розгляду справи в суді.

За таких обставин, в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі Філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 28.10.2016 р.

Суддя В.П. Босий