ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2016 р. Справа № 926/940/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів Дубник О.П. Кузя В.Л.

розглянув апеляційну скаргу регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернівецькій області м. Чернівці та фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 смт. Кельменці Чернівецької області

на рішення господарського суду Чернівецької області від 05.07.2016р.

у справі № 926/940/16

за позовом: регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернівецькій області м. Чернівці

до відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 смт. Кельменці Чернівецької області

про стягнення неустойки в розмірі 17904,32 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 за довіреністю №10-08-04675 від 11.12.2015 р.;

від відповідача: ОСОБА_1- особисто; ОСОБА_3 за договором про надання правової допомоги №5/16 від 08.05.2016р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Чернівецької області від 05.07.2016 р. (суддя Т.І. Ковальчук) позов задоволено частково. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернівецькій області 14 558, 80 грн. та 1 120, 45 грн. судового збору. У решті вимог у позові відмовлено. Стягнуто з регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернівецькій області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 934, 50 грн. витрат на оплату послуг адвоката.

Рішення суду в частині стягнення неустойки мотивоване тим, що відповідачем всупереч ст. 785 Цивільного кодексу України та п.9.2 договору було несвоєчасно повернено орендоване майно. Рішення суду в частині відмови у стягненні неустойки з 02.01.2016 р. (наступний день після закінчення терміну дії договору) обґрунтоване тим, що виходячи з п.10.5 договору оренди, до надходження протягом одного місяця з дня закінчення строку договору заяви позивача про припинення дії договору, відповідач правомірно міг очікувати, що договір буде продовженим на новий строк, а тому, до отримання заяви позивача не був зобовязаний повертати майно з оренди. Рішення суду в частині стягнення витрат на послуги адвоката мотивоване наявністю належних та допустимих доказів на підтвердження надання таких послуг.

Позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні стягнення неустойки в розмірі 3 345, 52 грн. та стягнення з регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернівецькій області на користь ФОП ОСОБА_1 витрат на оплату послуг адвоката. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що договір оренди укладено сторонами на строк з 03.01.2013 р. по 01.01.2016 р., а тому, у відповідача обовязок щодо негайного повернення речі виник з 02.01.2016 р., а відповідно і сплата неустойки підлягає стягненню з 02.01.2016 р. по день фактичного звільнення приміщення. Щодо стягнення витрат на послуги адвоката, то позивач вказує на відсутність обґрунтованого розрахунку таких послуг.

Відповідачем подано апеляційну скаргу (з врахуванням заяви про зміну підстав апеляційної скарги), в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскільки неустойка визначається як подвійна плата за користування річчю за час прострочення, то у даному випадку суд мав би врахувати проплату орендної плати відповідачем за січень 2016 року та 22 дні лютого 2016 року. Крім цього, відповідач зазначає, що у заяві про повернення орендованого майна від 04.01.2016 р., позивач не ставив вимоги щодо негайного повернення орендованого майна та не зазначав будь-якого іншого строку, до якого необхідно було передати майно.

В судовому засіданні представниками сторін викладено доводи та заперечення по суті апеляційних скарг.

Дослідивши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам апеляційних скарг, заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено Львівським апеляційним господарським судом, 03.01.2013 р. між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Чернівецькій області та ФОП ОСОБА_1 було укладено договір оренди № 409 нерухомого майна, що належить до державної власності.

Відповідно до п.п. 1.1, 9.2, 10.1, 10.5, 10.10, 10.11 вказаного договору, РВ ФДМУ по Чернівецькій області (орендодавець) передав по акту приймання-передавання від 03.01.2013 р., а ФОП ОСОБА_1 (орендар) прийняв у строкове платне користування частину адмінприміщень «А-ІІ» (реєстровий номер 36749944.1.АААГБД060), загальною площею 92,7 кв.м (в т.ч. приміщення (1-2) 43,2 кв.м, (1-3) 5,6 кв.м, (1-5) 9,8 кв.м, (1-6) 17,5 кв.м, (1-7) 12,9 кв.м), розміщених на першому поверсі нежитлової будівлі Управління державної казначейської служби України у Кельменецькому районі Чернівецької області за адресою: Чернівецька область, Кельменецький р-н, смт. Кельменці, вул. Довженка, 5, що перебуває на балансі Управління державної казначейської служби України у Кельменецькому районі Чернівецької області (балансоутримувач).

Якщо орендар не виконує обовязку щодо своєчасного повернення майна по акту приймання-передачі, то орендар сплачує орендодавцю неустойку без обмеження будь-якими строками у розмірі подвійної орендної плати за кожен день прострочення по день фактичного звільнення орендованого майна.

Цей договір укладено на 2 роки 364 дні: з 03.01.2013 р. по 01.01.2016 р. включно.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов цього договору протягом одного місяця після закінчення строку дії договору, він вважається продовженим на той самий термін на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, за наявності згоди балансоутримувача. Продовження вказаного договору у визначеному вище порядку можливе за умови, якщо інше не буде встановлено законодавством на момент закінчення строку дії цього договору.

У разі припинення або розірвання цього договору майно повертається в порядку, визначеному в п. 2.4 цього договору, яким передбачено, що у разі припинення договору майно повертається орендарем балансоутримувачу аналогічно порядку, встановленому при передачі майна орендарю цим договором, тобто, по акту приймання-передавання.

Майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання акту приймання-передавання. Обовязок щодо складання акта приймання-передавання про повернення майна покладається на орендаря.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що 04.01.2016 р. позивач надіслав відповідачеві заяву про припинення договору оренди № 409 від 03.01.2013 р., якою повідомив ФОП ОСОБА_1 про припинення в звязку із закінченням строку, на який його укладено, договору оренди № 409 від 03.01.2013 р. і з посиланням на пункти 2.4, 10.10, 10.11 договору та вказав на необхідність передати орендоване майно балансоутримувачу по акту приймання-передачі.

Вказану заяву відповідач отримав 06.01.2016 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Як встановлено місцевим господарським судом, орендоване майно відповідач повернув балансоутримувачу Управлінню Державної казначейської служби України в Кельменецькому районі Чернівецької області, 22.02.2016 р. по акту приймання-передавання.

При прийнятті постанови суд апеляційної інстанції виходив з такого.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. А за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються положення Цивільного України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч.1 ст.759, ч.1 762, ч.1, 2 ст.785 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

У разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Необхідно зазначити, що неустойка, стягнення якої передбачено ч.2 ст. 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається законодавцем як подвійна плата за користування річчю за час прострочення.

Згідно ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Необхідно зазначити, що договір оренди нерухомого майна № 409 від 03.01.2013 р. було укладено на строк з 03.01.2013 р. по 01.01.2016 р. включно. При цьому, сторони обумовили в договорі, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов цього договору протягом одного місяця після закінчення строку дії договору, він вважається продовженим на той самий термін на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, за наявності згоди балансоутримувача.

Відтак, з урахуванням положень статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», п. 10.5 договору, місцевий господарський суд правомірно зазначив, що до надходження протягом одного місяця з дня закінчення строку договору заяви позивача про припинення дії договору відповідач правомірно міг очікувати, що договір буде продовженим на новий строк. А отже, вина відповідача за неповернення майна до отримання 06.01.2016 р. заяви РВ ФДМУ по Чернівецькій області, відсутня.

Відповідно до ч.1 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», в разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобовязаний повернути орендодавцеві обєкт оренди на умовах, визначених договором оренди.

Таким чином, враховуючи вимоги ст.785 ЦК України та вищенаведеної норми Закону,

у разі припинення договору найму наймач зобовязаний повернути річ наймодавцеві негайно, іншого строку для повернення майна з оренди договором оренди не встановлено.

Тобто, виходячи з диспозиції ст.253 ЦК України, відповідач зобовязаний повернути орендовані приміщення позивачеві негайно, тобто не пізніше наступного дня після отримання заяви позивача від 04.01.2016 р. № 18-03-00024 про припинення договору оренди № 409 від 03.01.2013 р.

Разом з тим, судова колегія враховує таке.

Заяву позивача про припинення договору оренди № 409 від 03.01.2013 р. відповідач отримав 06.01.2016 р. А отже, день виконання зобовязання з повернення майна з оренди є 07.01.2016 р., який є релігійним святом Різдва Христового та вихідним днем, при цьому, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 р. № 1155-р «Про перенесення робочих днів у 2016 році», для працівників, яким установлено пятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями (а такими є РВ ФДМУ по Чернівецькій області та УДКСУ в Кельменецькому районі (балансоутримувач) як територіальні органи державної влади), робочий день з пятниці восьмого січня перенесено на суботу 16.01.2016 р. Наступні дні: 9 та 10 січня 2016 року були вихідними днями субота і неділя.

Таким чином, виходячи з норми ст. 254 ЦК України, днем, коли відповідач був зобовязаний повернути орендоване майно у звязку із заявою позивача про припинення договору оренди, є 11.01.2016 р. перший робочий день з дня, коли у відповідача виник обовязок з повернення орендований приміщень.

За викладених обставин та враховуючи те, що відповідач передав орендовані ним приміщення балансоутримувачу згідно з актом приймання-передавання лише 22.02.2016 р., суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що прострочення повернення майна з оренди мало місце протягом періоду з 12.01.2016 р. по 22.02.2016 р.

Щодо тверджень відповідача, що його вина відсутня щодо несвоєчасного повернення орендованого майна, колегія суддів звертає увагу на таке.

Згідно ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання.

Однак, всупереч вищезгаданій правовій нормі, відповідач не надав доказів, які б підтверджували, що ним було вжито всіх заходів до повернення орендованого майна балансоутримувачу 11.01.2016 р., однак цьому перешкодили нездоланні обставини, не доведено також, що працівники балансоутримувача або позивача якимось чином перешкоджали поверненню майна або не зявилися для його отримання з оренди і складання відповідного акту приймання-передавання.

При цьому, посилання відповідача на затрачені кошти на ремонт та надісланий лист відповідача в адресу позивача щодо наміру продовжити договір, не звільняє його від наслідків прострочення виконання зобовязання, встановлених договором чи Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Господарського процесуального кодексу України, до судових витрат, серед іншого, відносяться витрати, повязані з оплатою послуг адвоката.

Згідно з ч. 6 ст. 49 ГПК України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що гонорар адвоката визначено відповідно до розміру мінімальної заробітної плати згідно із Законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік», а також подані відповідачем договір № 5/16 від 08.05.2016 р. про надання правової допомоги, належний розрахунок суми послуг, акт приймання-передачі наданих послуг від 05.07.2016р., а також квитанцію від 26.05.2016 р. про отримання коштів від ОСОБА_1, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду в цій частині.

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржниками не подано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували обґрунтованість вимог, заявлених у апеляційних скаргах.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що рішення прийняте із дотриманням норм чинного законодавства та у відповідності до обставин справи, тому підстав для його зміни чи скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Чернівецької області від 05.07.2016 р. у справі

№ 926/940/16 залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи скеровуються в господарський суд Чернівецької області.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 24.10.2016 р.

Головуючий-суддя Матущак О.І.

Судді Дубник О.П.

ОСОБА_4