КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2016 р. Справа№ 910/12085/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Гончарова С.А.

Разіної Т.І.

секретар судового засідання - Пугачова А.С.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 20.10.2016 року по справі №910/12085/16 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізька механізована колона №1"

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2016 року

у справі №910/12085/16 (суддя Трофименко Т.Ю.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізька механізована колона №1"

про стягнення 222 391,66 грн.

ВСТАНОВИВ:

В липні 2016 року Публічне акціонерне товариство "Полтаваобленерго" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізька механізована колона №1" (далі-відповідач) 222 391,66 грн. попередньої оплати за договором підряду №3464 від 01.11.2012р.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.08.2016р. у справі №910/12085/16 позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції від 08.08.2016р., відповідач звернувся з апеляційної скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить зазначене рішення суду скасувати та прийняти нове, в яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування обставин господарським судом, що мають значення для справи; на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази. Однак, відповідач наданим йому процесуальним правом не скористався та в судове засідання не з'явився, своїх повноважних представників не направив, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Вислухавши думку представника позивача та враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання з розгляду апеляційної скарги та те, що неявка зазначеного вище представника не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю останнього.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши матеріали справи та заслухавши представника позивача, судова колегія встановила наступне.

01.11.2012р. між позивачем, як замовником, та відповідачем, як підрядником, був укладений договір підряду №3464 (далі - Договір), відповідно до умов якого підрядник зобов'язується у 2012 році виконати роботи, зазначені в п.1.2 цього договору, а замовник - прийняти і оплатити такі роботи.

Згідно із п.2.1 Договору підрядник виконує передбачені цим договором роботи відповідно до проектної документації, вимог діючих державних будівельних стандартів, ГОСТів, правил та вимог замовника.

За умовами п. 3.1 Договору сума цього договору без ПДВ становить 1 310 708,33 грн., ПДВ - 262 141,67 грн. Загальна сума договору - 1 572 850,00 грн.

Пунктом 4.1 Договору сторони погодили, що розрахунки проводяться шляхом:

- попередньої оплати, яка здійснюється замовником до початку виконання робіт в розмірі 70 % загальної суми договору, що становить 1 100 995,00 грн. з ПДВ;

- остаточного розрахунку, який проводиться замовником протягом 30-ти банківських днів з моменту введення об'єктів в експлуатацію.

У відповідності до п.п.4.2 та 4.3 Договору розрахунки проводяться за умови надання рахунків-фактур; розрахунки здійснюються шляхом переказу коштів на поточний рахунок підрядника, вказаний в рахунку-фактурі.

Строк виконання робіт за цим договором узгоджується замовником та підрядником в графіках виконання робіт, які є додатками до цього договору і його невід'ємною частиною (п.5.1 Договору).

З матеріалів справи та пояснень позивача вбачається, що на виконання умов Договору замовник сплатив грошові кошти 15.11.2012р. в сумі 1 100 995,00 грн. та 26.12.2012р. в сумі 471 855,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №1708 від 15.11.2012р. та №7039 від 26.12.2012р. (а.с.18-19 т.1).

Однак, станом на день звернення з позовом до суду першої інстанції, зобов'язання відповідачем щодо виконання робіт не було виконано належним чином, зокрема, виконано частково на суму 1 350 458,34 грн., що підтверджується відповідними актами прийняття виконаних будівельних робіт за спірним Договором, при цьому термін виконання робіт за умовами Договору сплинув.

Таким чином, залишились невиконаними відповідачем роботи на суму 222 391,66 грн.

Відповідно до п. 6.2.1 Договору замовник має право достроково розірвати договір у разі невиконання зобов'язань підрядником, повідомивши про це його у строк 14 календарних днів.

Позивач направив на адресу відповідача лист-вимогу №10-72/2963 від 11.03.2016р. про відмову від подальшого виконання робіт та повернення залишку грошових коштів за Договором. Даний лист-вимога був отриманий відповідачем 15.03.2016р., про що свідчить відмітка на повідомленні про вручення рекомендованого поштового відправлення (а.с.35-38 т.1). Проте, відповідач залишив вказану вимогу без відповіді та реагування.

За таких обставин, позивач звернувся до Господарського суду м.Києва з даним позовом.

В свою чергу, відповідач в апеляційній скарзі стверджує, що вимоги позивача є безпідставними, оскільки платіжні доручення №1708 від 15.11.2012р. та №7039 від 26.12.2012р. в призначенні платежу не містять інформації на укладений між сторонами Договорі. Також, відповідач зазначає, що застосування положень ч.2 ст.849 Цивільного кодексу України для стягнення попередньої оплати є безпідставним.

Згідно із ч.1 ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

У відповідності до ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Судова колегія проаналізувавши умови укладеного між сторонами Договору вважає, що останній за своїм змістом та правовою природою є договором підряду.

У відповідності до ст.837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно із ч.2 ст.849 Цивільного кодексу України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Листом Верховного Суду України від 01.02.2013 р. "Судова практика з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009 - 2012 рр.)" надано наступне роз'яснення.

Так, відповідно до ч.1 ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів", якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим, то споживач має право відмовитись від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків. Таке ж правило міститься і в ст.849 Цивільного кодексу України.

У відповідності до ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Дана норма кореспондується зі ст.193 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як свідчать матеріали справи, позивачем на виконання умов Договору було сплачено відповідачу 1 572 850,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №1708 від 15.11.2012р. та №7039 від 26.12.2012р.

В зазначених платіжних дорученнях зазначено, що платіж здійснено на підставі рахунків-фактури №СФ-295 від 02.11.2012р. та №СФ-398 від 20.12.2012р. Крім того, в призначенні платежу вказано: «аванс за заміну КЛ-10кВ «ПС Кременчук-місто-РП-6» к.2 в м.Кременчук».

Пунктом 1.2 Договору сторони погодили найменування роботи - заміна КЛ-10кВ «ПС Кременчук-місто-РП-6» к.2 в м.Кременчук.

Крім того, в матеріалах справи містяться копії вказаних вище рахунки-фактури, в яких є посилання на укладений між сторонами Договір.

Отже, твердження апелянта щодо відсутності доказів перерахування позивачем суми попередньої оплати саме за Договору №3464 від 01.11.2012р. не відповідає дійсності.

Як свідчать матеріали справи, відповідач свої зобов'язання щодо виконання підрядних робіт за Договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим в нього виникла заборгованість перед позивачем на суму 222 391,66 грн., що підтверджується відповідними актами прийняття виконаних будівельних робіт за Договором.

Відповідачем відповідно до вимог ст. ст. 33, 34 ГПК України не надано належних та допустимих доказів на спростування вище встановленого.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в даному випадку збитками позивача є витрати у розмірі 222 391,66 грн., які були здійснені у вигляді передоплати по Договору, тому зустрічний позов задоволено правомірно.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції порушив його процесуальні права, оскільки розглянув справу та прийняв оскаржуване рішення за відсутності представників відповідача, судова колегія не приймає до уваги виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.28 ГПК України представниками сторін у справі можуть бути як керівники підприємств та організацій так і інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, тобто коло осіб, які можуть здійснювати представництво в суді, чинним законодавством не обмежується.

Згідно із ст.77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такою обставиною, зокрема є нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу.

Відповідно до п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.11р. №18 особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст.64 та ст.87 Господарського процесуального кодексу України. За змістом зазначеної ст.64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою, і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно із п.3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з ч.1-5 ст.28 Господарського процесуального кодексу України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (ст.32-34 Господарського процесуального кодексу України), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Згідно із ч.3 п.3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" неявка у судове засідання сторін або однієї з сторін, за умови, що їх належним чином повідомлено про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

З наведеного випливає, що у разі нез'явлення у судове засідання представника сторони суд може відкласти розгляд справи у разі неможливості вирішення спору. Як вбачається з матеріалів справи судом першої інстанції розгляд справи відкладався, про що відповідача було повідомлено завчасно, належним чином, проте ні 20.07.2016р. та ні 08.08.2016р. відповідач не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

З врахуванням вищезазначеного, судова колегія дійшла до висновку про правомірність розгляду справи судом першої інстанції за наявними матеріалами та за відсутності представника відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Щодо посилання апелянта на те, що позивачем пропущений строк позовної давності, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст.267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Проте, відповідач не реалізував своє право на подання заяви про застосування позовної давності до прийняття судом першої інстанції оскаржуваного рішення (лише в апеляційній інстанції відповідач подав відповідну заяву).

У суді апеляційної інстанції заявити про сплив позовної давності може сторона у спорі, яка доведе неможливість подання відповідної заяви в суді першої інстанції, зокрема у разі, якщо відповідну сторону не було належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи місцевим господарським судом (п.2.1 постанови Пленум Вищого господарського суду України, від 29.05.2013, № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Враховуючи, що розгляд справи в суді першої інстанції відкладався, про що відповідача було повідомлено завчасно, належним чином, проте останній не з'явився в жодне судове засідання, витребуваних судом документів не подавав, як і не подавав заяви про застосування позовної давності, доказів неможливості подання відповідної заяви в суді першої інстанції суду апеляційної інстанції відповідач не надав, а тому посилання на пропуск позивачем строку позовної давності апеляційним судом не приймаються.

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказів, які б спростовували вище встановлені та зазначені судом обставини, сторонами не надано.

Доводи, наведені відповідачем в апеляційній скарзі, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи. Судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційні скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судові витрати на підставі ст.49 ГПК України покладаються на апелянта.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 103, 104, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізька механізована колона №1" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2016 року у справі №910/12085/16 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2016р. у справі №910/12085/16 залишити без змін.

3.Матеріали справи №910/12085/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді С.А. Гончаров

Т.І. Разіна