КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2016 р. Справа№ 911/1788/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Сотнікова С.В.

Пантелієнка В.О.

представники сторін:

від скаржника: Косянчук В.В.- за довіреністю б/н від 30.08.2016

від заявника: Шейн М.П.- за довіреністю 2384/01 від 04.04.2016

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Білицький завод «Теплозвукоізоляція» на рішення господарського суду Київської області від 20.07.2016 у справі № 911/1788/16 (суддя Мальована Л.Я.)

за позовом Управління Пенсійного фонду України у м. Ірпені, Київська обл., м. Ірпінь

до приватного акціонерного товариства «Білицький завод «Теплозвукоізоляція», Київська обл., смт. Коцюбинське

про стягнення 895 159,93 грн.

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України у місті Ірпені звернулось до господарського суду Київської області (надалі- УПФУ у м. Ірпені Київської області /позивач) з позовом до приватного акціонерного товариства «Білицький завод «Теплозвукоізоляція» (ПрАТ «Білицький завод «Теплозвукоізоляція»/відповідач/ апелянт) про стягнення 895 159,93 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що приватне акціонерне товариство «Білицький завод «Теплозвукоізоляція» у період з червня 2015 року до квітня 2016 року не перераховував грошові кошти на відшкодування пільгових та наукових пенсій, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість у сумі 895 159,93 грн., що складається з коштів на відшкодування: пільгових пенсій за списком № 1 у сумі 867 465,57 грн., пільгових пенсій за списком № 2 у сумі 26 448,08 грн., наукових пенсій у сумі 1 246,28 грн. (а.с. 3-7).

Ухвалою господарського суду Київської області від 05.06.2015 порушено провадження у справі № 911/1788/16 та призначено її до розгляду.

Рішенням господарського суду Київської області від 20.07.2016 у справі № 911/1788/16 позов задоволено повністю; стягнуто з приватного акціонерного товариства «Білицький завод «Теплозвукоізоляція» на користь Управління Пенсійного фонду України у м. Ірпені 895 159 (вісімсот дев'яносто п'ять тисяч сто п'ятдесят дев'ять) грн. 93 коп. заборгованості зі сплати пільгових та наукових пенсій; стягнуто з приватного акціонерного товариства «Білицький завод «Теплозвукоізоляція» в доход Державного бюджету України 13 427 (тринадцять тисяч чотириста двадцять сім) грн. 40 коп. судового збору (а.с. 70-75).

Обґрунтовуючи своє рішення суд першої інстанції з посиланням на приписи п. 1 ч. 1 ст. 11, абз. 2 п. 1 ч. 1 ст. 14, п. 1 ст. 15 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", абз. 4 п.1 ст.2 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування", ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", ч.5 ст.24 Закону України "Про наукову і науко-технічну діяльність", встановив факт порушення ПрАТ "Білицький завод "Теплозвукоізоляція" зобов'язань щодо несплати ним витрат, понесених УПФУ в м. Ірпені на виплату та доставку пільгових пенсій, та прийшов до висновку про задоволення позовних вимог УПФУ в повному обсязі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, приватне акціонерне товариство «Білицький завод «Теплозвукоізоляція» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати у повному обсязі рішення господарського суду Київської області від 20.07.2016 у справі № 911/1788/16 і припинити провадження у справі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги ПрАТ "Білицький завод "Теплозвукоізоляція" вважає, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування норм матеріального і процесуального права. При цьому, скаржник з посиланням на приписи ч. 1 ст. 23 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції чинній до 19.01.2013) зазначає, що зобов'язання щодо відшкодування пільгових пенсій на користь УПФУ в м. Ірпені за змістом позовних вимог виникли у період червень 2015 року - квітень 2016 року, тобто можуть бути тільки поточними кредиторськими вимогами, що виникли під час проведення процедури банкрутства, не заперечуються боржником, а відтак повинні розглядатись та вирішуватись судом у межах провадження у справі про банкрутство без порушення нових справ.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.08.2016 прийнято до провадження апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Білицький завод «Теплозвукоізоляція» на рішення господарського суду Київської області від 20.07.2016 у справі № 911/1788/16 та призначено її розгляду на 27.09.2016.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.09.2016 розгляд апеляційної скарги приватного акціонерного товариства «Білицький завод «Теплозвукоізоляція» на рішення господарського суду Київської області від 20.07.2016 у справі № 911/1788/16 відкладено на 18.10.2016.

21.09.2016 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Управління Пенсійного фонду України у м. Ірпені надішли заперечення на на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечує вимоги апеляційної скарги та просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 18.10.2016 представник відповідача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити,

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

У відповідності до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, приватне акціонерне товариство «Білицький завод «Теплозвукоізоляція», яке зареєстроване в Управлінні Пенсійного фонду України у м. Ірпені Київської області за № 10-30-04-0397, у відповідності зі ст. 14, 15 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зобов'язане сплачувати страхові внески до Пенсійного фонду України.

Так, ухвалою господарського суду Київської області від 30.10.2010 порушено провадження по справі № Б8/180-10 про банкрутство ПрАТ «Білицький завод «Теплозвукоізоляція», а 28.05.2012 відповідною ухвалою господарським судом у даній справі введено процедуру санації ПрАТ «Білицький завод «Теплозвукоізоляція».

Згідно з п. 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України «Про Положення про Пенсійний фонд України» від 06.04.2011 № 384/2011, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають: громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, в об'єднаннях громадян, у фізичних осіб - підприємців та інших осіб (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок) на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру

Абзацом 2 п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що страхувальниками відповідно до цього Закону є: роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об'єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону.

Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у п. 1 ст. 15 визначено, що платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, після порушення справи про банкрутство ПАТ "Білицький завод "Теплозвукоізоляція" за останнім перед позивачем утворилася заборгованість за період червень 2015 року - квітень 2016 року, що виникла внаслідок неперерахування коштів відшкодування пільгових пенсій за списком № 1 у сумі 867 465,57 грн., пільгових пенсій за списком № 2 у сумі 26 448,08 грн., наукових пенсій у сумі 1 246,28 грн.

Відповідно до матеріалів справи вказана заборгованість підтверджується доданими до позовної заяви УПФУ у м. Ірпені Київської області розрахунками фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період червень 2015 року - квітень 2016 року та повідомленнями про визначення зобов'язань зі сплати пільгових та наукових пенсій у вищевказаний період, зокрема, копії корінців повідомлень форми «Ю» від 02.07.2015 № 116-А, від 02.07.2015 № 123-А, від 02.07.2015 № 127-А, від 04.08.2015 № 128-А, від 04.08.2015 № 132-А, від 04.08.2015 № 143-А, від 03.09.2015 №151-А, 03.09.2015 № 153-А, 02.10.2015 № 167-А, від 02.10.2015 № 173-А, від 03.11.2015 № 175-А, від 03.11.2016 № 181-А, від 03.11.2015 № 185-А, від 02.12.2015 № 193-А, від 02.12.2015 № 201-А, від 02.12.2015 № 203-А, від 05.01.2016 № 1-А. від 05.01.2016 № 2-А, від 05.01.2016 № 11-А, від 02.02.2016 від 22-А, від 02.02.2016 № 24-А, 02.03.2016 № 30-А, від 02.03.2016 № 31-А, від 02.03.2016 38-А, від 31.03.2016 від 46-А, 31.03.2016 № 54-А, 01.04.2016 № 47-А, від 02.07.2015 № 34, від 04.08.2015 № 48, від 03.09.2015 № 53, від 02.10.2015 № 27, від 03.11.2015 № 67, від 02.12.2015 № 73, від 05.01.2016 №5, від 25.02.2016 № 11, від 03.03.2016 № 16, від 01.04.2016 № 20, від 02.07.2015 № 126-Б, від 140-Б, від 03.09.2015 № 157-Б, від 02.10.2015 № 173-Б, 03.11.2015 № 190-Б, від 02.12.2015 № 216-Б, від 05.01.2016 № 5-Б, від 02.02.2016 № 26-Б, 02.03.2016 № 45-Б, від 31.03.2016 № 63-Б, від 13.04.2016 № 75-Б, які були направленні приватному акціонерному товариству «Білицький завод «Теплозвукоізолація», що підтверджується долученими до матеріалів справи відповідними копіями списків згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів та копія фіскальних чеків «Укрпошти».

У відповідності до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003, цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до ч. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення». При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з абз. 4 п. 1 ст. 2 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, об'єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату та доставку пенсій призначених відповідно до пп. «б»-«з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Проте, матеріали справи не містять доказів перерахування на виконання вищевказаних норм Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" коштів на відшкодування виплачених пенсій за списком № 2, у зв'язку з чим у останнього перед УПФУ у м. Ірпені Київської області виникла заборгованість у загальній сумі 26 448,08 грн. Не надано відповідних доказів і апеляційному суду. Крім того, присутній в суді апеляційної інстанції представник скаржника не заперечував проти наявної суми заборгованості.

Також, ч. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що підприємства та організації з коштів призначених на оплату праці вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату та доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівлі шахт та рудників за списком робіт і професій, затверджених Кабінетом Міністрів України починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100- відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.

Відповідно до п. 6 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами доходів органів Пенсійного фонду України щорічно в повідомленнях про розрахунок сум фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до ч. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених пенсій. Повідомлення складаються на підставі відомостей відділів з призначення пенсій органів Пенсійного фонду України, які подаються до 1 січня поточного року та протягом 10 днів з дня прийняття рішення про призначення нової пенсії. Підприємство щомісячно до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в, повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах. У разі призначення пенсій на пільгових умовах особам, які мають необхідний стаж роботи не за місцем призначення цієї пенсії, надсилає повідомлення для зазначених підприємств у двох примірниках через орган Пенсійного фонду за місцезнаходженням цього підприємства. Відшкодування сум фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, у таких випадках здійснюється підприємством на рахунки органу Пенсійного фонду за місцем його реєстрації.

Проте, матеріали справи не містять доказів перерахування на виконання вищевказаних норм Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" коштів на відшкодування виплачених пенсій за списком № 1, у зв'язку з чим у останнього перед УПФУ у м. Ірпені Київської області виникла заборгованість у загальній сумі 867 465,57 грн. Не надано відповідних доказів і апеляційному суду. Крім того, присутній в суді апеляційної інстанції представник відповідача не заперечував проти наявної суми заборгованості.

Відповідно до ч. 5 ст. 24 Закону України «Про наукову і науко-технічну діяльність» різниця між сумою призначеної пенсії за цим Законом та сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів, на яку має право науковий працівник, фінансується: для наукових (науково-педагогічних) працівників інших державних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів ІІІ-ІV рівнів акредитації - за рахунок коштів цих підприємств, установ, організацій та закладів, а також коштів державного бюджету у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому за рахунок коштів державного бюджету науковим (науково-педагогічним) працівникам оплачується з розрахунку на одну особу 50 відсотків різниці пенсії, призначеної за цим Законом; для наукових (науково-педагогічних) працівників недержавних наукових установ, організацій та вищих навчальних закладів ІІІ-ІV рівнів акредитації - за рахунок коштів цих установ, організацій та закладів.

Постановою Кабінету Міністрів України № 372 від 24.03.2004 року затверджено порядок фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної науковим (науково-педагогічним) працівникам державних бюджетних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів ІІІ-ІV рівнів акредитації згідно із Законом України «Про наукову та науково-технічну діяльність», та сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів, на яку мають право зазначені особи. За рахунок коштів державного бюджету фінансується 50 відсотків різниці у розмірі пенсії наукових (науково-педагогічних) працівників державних небюджетних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів ІІІ-ІV рівнів акредитації у розрахунку на одну особу. Інша частина фінансується за рахунок коштів цих підприємств, установ, організацій та закладів. Фінансування різниці у розмірі пенсії осіб, які мають науковий стаж роботи на кількох підприємствах, в установах, організаціях та вищих навчальних закладах ІІІ-ІV рівнів акредитації незалежно від форм власності та фінансування, здійснюється пропорційно зарахованому для призначення пенсії науковому стажу роботи за рахунок джерел фінансування, визначених законодавством для відповідних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів ІІІ-ІV рівнів акредитації.

Підприємства, установи, організації та заклади самостійно визначають суму, що підлягає до сплати у розрахунку на місяць, та щомісяця до 25 числа перераховують органу Пенсійного фонду за своїм місцезнаходженням відповідні кошти для фінансування різниці у розмірі пенсії, призначеної у минулому та поточному роках. У разі порушення строку сплати коштів, які спрямовуються на фінансування різниці у розмірі пенсії, органи Пенсійного фонду стягують відповідні суми у порядку, визначеному законодавством.

Кошти на відшкодування виплачених наукових пенсій відповідачем також не перераховувались, у зв'язку з чим виникла заборгованість у загальній сумі 1 246,28 грн. Не надано відповідних доказів і суду апеляційної інстанції. Крім того, присутній в судовому засіданні апеляційної інстанції представник скаржника не заперечив наявність непогашеної зазначеної заборгованості.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявного у ПрАТ "Білицький завод "Теплозвукоізоляція" передбаченого чинним законодавством обов'язку сплатити до УПФУ у м. Ірпені Київської області витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та ст. 24 Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність", а відтак скаржник зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати, понесені УПФУ в м. Ірпені Київської області на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених за списком № 1, списком № 2 та наукових пенсій, оскільки законодавство, що регулює спірні правовідносини, не містить виключень щодо наявності умов, за яких у підприємств не виникає обов'язку відшкодовувати понесені пенсійним фондом витрати щодо доставки та виплати цих пенсій. Зазначена правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду від 23.10.2014 у справі № 911/4650/13, від 28.07.2015 у справі № 911/2085/14 та у справі № 911/4213/14 від 20.08.2015.

Відповідно до ст.ст. 32-34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Скаржником доказів сплати витрат, понесених УПФУ у м. Ірпені Київської області на виплату та доставку пільгових пенсій, суду не надано, підставності своїх вимог не доведено, факт порушення ПрАТ «Білицький завод «Теплозвукоізоляція» зобов'язань судом встановлений та не спростований матеріалами справи і відповідними доказами, а відтак, колегія суддів не вбачає порушень норм діючого законодавства, вчинених місцевим судом при прийнятті рішення від 20.07.2016 року у справі № 911/1788/16 і відповідно підстави для скасування зазначеного рішення відсутні.

Твердження скаржника, щодо наявності підстав для припинення провадження по справі на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, не приймаються колегією суддів в силу наступного.

Так дійсно, у відповідності до ч. 1 ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції чинній до 19.01.2013) вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися лише в межах ліквідаційної процедури.

Однак, в даному випадку, поточний кредитор - УПФУ у м. Ірпені Київської області, враховуючи що постанова про визнання ПрАТ "Білицький завод "Теплозвукоізоляція" банкрутом не виносилась і ліквідаційна процедура не відкривалась, не пред'являв своїх вимог до боржника в рамках справи про банкрутство, а звернувся до ПрАТ "Білицький завод "Теплозвукоізоляція" з окремим позовом про стягнення відповідної суми коштів, що відповідає приписам Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Аналогічної позиції дотримується Вищий господарський суд України в своїй постанові від 09.12.2014 по справі № 911/2085/14, прийнятої за результатом розгляду касаційної скарги УПФУ у м. Ірпені Київської області на ухвалу господарського суду Київської області від 16.07.2014 про припинення провадження у справі за позовом УПФУ у м. Ірпені Київської області до публічного акціонерного товариства "Білицький завод "Теплозвукоізоляція" про стягнення 669 162,71 грн. та постанови Київського апеляційного господарського суду від 26.08.2014.

Скасовуючи вищезазначені процесуальні документи та направляючи справу № 911/2085/14 на розгляд до господарського суду Київської області, Вищий господарський суд України в своїй постанові окремо наголосив на тому, що до визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Аналогічної позиція викладена також і у постанові Верховного суду України від 02.12.2014 у справі № 911/4212/14.

Відповідно до ч. 1 ст. 11128 ГПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 ч. 1 ст. 11116 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Враховуючи викладене, колегія суддів на підставі доказів та пояснень наявних в матеріалах справи дійшла до висновку, що відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України підстав для скасування чи зміни ухвали місцевого господарського суду не вбачає, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 4-1, 4-2, 4-3, 4-7, 33, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Білицький завод "Теплозвукоізоляція" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Київської області від 20.07.2016 року у справі № 911/1788/16 - без змін.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді С.В. Сотніков

В.О. Пантелієнко