ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04.10.2016 Справа № 905/2261/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ

до Комунального виробничого підприємства "Краматорська тепломережа" Краматорської міської ради, м.Краматорськ, Донецька область

про стягнення 2323213грн40коп.

Суддя Говорун О.В.

Представники сторін:

від позивача ОСОБА_1, довіреність № 14-88 від 18.04.2014;

від відповідача ОСОБА_2, довіреність № 03-01/180 від 09.02.2016.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Комунального виробничого підприємства "Краматорська тепломережа" Краматорської міської ради (далі - відповідач) про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу природного газу №13/3386-ТЕ-6 від 28.12.2012. Рішенням господарського суду Донецької області від 11.06.2014 з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість за договором купівлі продажу №13/3386-ТЕ-6 від 28.12.2012. Відповідач зазначене рішення не виконує, заборгованість не сплачує, з огляду на що позивачем, внаслідок невиконання відповідачем грошового зобовязання, були даткові нараховані 3% річних, пеня та інфляційні втрати.

Відповідач у відзиві на позов заперечує щодо стягнення з нього заборгованості, оскільки між ним та позивачем був укладений договір № 911/30 від 24.10.2014 про організацію взаєморозрахунків, у якому було змінено порядок та строки проведення розрахунків за природний газ, придбаного за договором № 13/3386-ТЕ-6 від 28.12.2012.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази у судовому засіданні, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

28.12.2012 між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі продажу природного газу № 13/3386-ТЕ-6 (далі - договір) (а.с.15-20).

Відповідач зобовязання за договором щодо оплати за природний газ належним чином не виконав, у звязку з чим позивач звернувся до господарського суду з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за договором.

Рішенням господарського суду Донецької області від 11.06.2014 у справі №905/2746/14, позовні вимоги позивача були задоволені частково. Стягнуто з відповідача заборгованість, нарахованої станом на 31.03.2014, в розмірі 11007249грн98коп., у тому числі 10720192грн08коп. суми основного боргу за поставлений природний газ, 186059грн98коп. нарахованої пені, 58061грн. інфляційних витрат та 42936грн92коп. 3% річних. (а.с.40-45).

Відповідно до ч.3 ст.35 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

24.10.2014 був укладений договір №911/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п.2 ст.16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік") (далідоговір про організацію взаєморозрахунків) (а.с.79-82).

Відповідно до п.1 договір про організацію взаєморозрахунків, предметом договору є організація проведення взаєморозрахунків відповідно до п.24 ст.14 та п.2 ст.16 Закону України "Про державний бюджет України на 20145 рік", і порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості в різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 №30.

Умовами договору про організацію взаєморозрахунків передбачено не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, але також змінені строки виконання боржником грошових зобовязань перед кредитором, які виникли на підставі договору.

Згідно з п.п.2 п.12 договору про організацію взаєморозрахунків, з метою виконання договору сторони зобовязуються не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Відповідно до п.17 договору про організацію взаєморозрахунків, сторони засвідчують, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмету договору.

Уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони у такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу.

Однак, як вбачається з рішення господарського суду від 11.06.2014, з відповідача було стягнуто 10720192грн08коп. основної заборгованості за договором, а згідно з договором про організацію взаєморозрахунків позивачу було перераховано 10361679грн32коп., тобто на 358512грн76коп. менше. Зазначена сума заборгованості була сплачена позивачу 28.05.2014 (а.с.39).

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ч.1 ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч.1ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача нарахованих 3% річних на суму заборгованості в розмірі 358512грн76коп. за період з 01.04.2014 по 27.05.2014 та інфляційних витрат нарахованих на зазначену суму заборгованості за квітень 2014 року, в сумі 1679грн61коп та 11830грн92коп. відповідно.

Відповідно до п.6.1 договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У відповідності до п.7.2 договору, у разі невиконання покупцем пункту 6.1 договору він зобовязується сплатити продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Виходячи з зазначеного вище, стягненню з відповідача підлягає пеня нарахована на суму заборгованості в розмірі 358512грн76коп. за період з 01.04.2014 по 27.05.2014 в сумі 9812грн45коп.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Водночас, судом зазначається, що, на підставі ст. 38 ГПК України, господарський суд витребовує докази за наявності відповідного клопотання, у разі неможливості самостійно надати докази сторонами.

Відповідно до ч. 1ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги такими що підлягають задоволенню частково.

Господарські витрати розподілити відповідно до ст.49 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального виробничого підприємства "Краматорська тепломережа" Краматорської міської ради (84301, Донецька область, м.Краматорськ, вул.Орджонікідзе, буд.2Б, ідентифікаційний код юридичної особи 00131133) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6, ідентифікаційний код юридичної особи 20077720) 3% річних - 1679грн61коп., 11830грн92коп. - інфляційних втрат, 9812грн45коп. - пені та 349грн85коп витрат з оплати судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, через господарський суд, який розглянув справу.

Повне рішення складено 10 жовтня 2016 року.

Суддя О.В. Говорун