ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2016 р.Справа № 916/4791/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Гладишевої Т.Я.,

суддів Головея В.М., Савицького Я.Ф.,

секретар судового засідання Селиверстова М.В.

за участю представників сторін в судовому засіданні від 19.10.2016:

від позивача ОСОБА_1, за довіреністю

від відповідача не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат

на рішення Господарського суду Одеської області від 28.07.2016

у справі №916/4791/15

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Група Венето

до відповідача: Публічного акціонерного товариства „Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат

про стягнення 2 604 136,99 грн.

У судовому засіданні 19.10.2016 згідно ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю „Група Венето (далі також позивач, ТОВ „Група Венето) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства „Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат (далі також відповідач, ПАТ „Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат) про стягнення з останнього заборгованості за договором про надання поворотної фінансової допомоги від 25.06.2015 № 1.1-16/327 у розмірі 2 604 136,99 грн., з яких: 2 000 000,00 грн. борг, 46 000,00 грн. інфляційні втрати, 64 109,59 грн. 30 % річних, 94 027,40 грн. пеня, 400 000,00 грн. штраф у розмірі 20% від неповернутих коштів фінансової допомоги більше, ніж на 30 календарних днів.

У правове обґрунтування позову ТОВ „Група Венето послалось на ст. ст. 11, 509, 525, 526, 546, 625, 627, 692, 712 ЦК України, ст.ст. 193, 199, 231, 232, 265 ГК України.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.02.2016 у справі № 916/4791/15 призначено судову почеркознавчу експертизу, у звязку з чим було зупинено провадження у справі.

20.07.2016 на адресу Господарського суду Одеської області від Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов лист від 06.07.2016 (вих. № 635) разом із матеріалами господарської справи № 916/4791/15 без надання експертного висновку у звязку із не оплатою вартості робіт по проведенню судової почеркознавчої експертизи.

Ухвалою місцевого господарського суду від 21.07.2016 поновлено провадження у справі № 916/4791/15 з призначенням її до розгляду.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 28.07.2016 у справі № 916/4791/15 (суддя Шаратов Ю.А.) позов задоволено частково: стягнуто з Публічного акціонерного товариства „Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Група Венето 2 000 000,00 грн. основного боргу, 64 109,59 грн. 30 % річних, 94 027,40 грн. пені, 400 000,00 грн. штрафу у розмірі 20% від неповернутої суми фінансової допомоги більше ніж на 30 календарних днів. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано обґрунтованістю позовних вимог щодо стягнення з відповідача наведених вище сум основного боргу, 30 % річних, пені та штрафу. Водночас судом відмовлено у задоволенні позовної вимоги про стягнення 46000,00 грн. інфляційних втрат з огляду на те, що у визначений позивачем період з 25.09.2015 по 02.11.2015 мала місце дефляція.

Не погодившись з рішенням суду, ПАТ „Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати вказане рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю. При цьому, скаржник послався на неповне зясування судом обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи. Так, назване товариство зазначило, зокрема, що ПАТ „Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат не укладало Договір про надання поворотної фінансової допомоги від 25.06.2015 № 1.1-16/327. Як вказав відповідач, факт непідписання керівником відповідача вказаного договору можна було б встановити внаслідок проведення почеркознавчої експертизи, однак відповідач не зміг оплатити проведення такої експертизи, що була призначена судом, через арешт коштів ПАТ „Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат. Також відповідач зауважив, що суд не витребував у позивача акт звірки стану розрахунків між сторонами на дату звернення з позовом, що унеможливило отримання достовірної інформації від відповідача про наявність чи відсутність заборгованості.

У засіданнях суду апеляційної інстанції представник позивача просив залишити оскаржуване рішення без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

ПАТ „Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат, будучи двічі належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судових засідань, що підтверджується долученими до матеріалів справи поштовими повідомленнями з відмітками підприємства поштового звязку про вручення поштових відправлень, не зявилось, а отже, не скористалось своїм процесуальним правом прийняти учать у засіданнях суду апеляційної інстанції.

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, надавши оцінку всім обставинам справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши представника позивача, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Місцевим господарським судом правильно встановлено та підтверджено в процесі перегляду справи апеляційним господарським судом, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, сформованого 03.11.2015, керівник та підписант ПАТ „Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат - ОСОБА_2, 11.11.2011 (без обмежень).

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії Договору, завіреної належним чином уповноваженим представником позивача, 25.06.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю „Група Венето (Позикодавець) та Публічним акціонерним товариством „Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат (Позичальник) укладено договір № 1.1-16/327 про надання поворотної фінансової допомоги (далі також Договір), за умовами якого Позикодавець зобовязується надати фінансову допомогу на поворотній основі Позичальнику у сумі 2 000 000,00 грн., а Позичальник зобовязується повернути фінансову допомогу у визначений даним договором термін. Цей договір підписаний сторонами (від імені відповідача головою правління ОСОБА_2М.) та завірений печатками товариств.

Згідно п. 1.2 Договору поворотна фінансова допомога надається Позичальнику на безоплатній основі, тобто плата за користування грошовими коштами не стягується.

Позичальник зобовязаний повернути кошти фінансової допомоги на поворотній основі Позикодавцю до 25.09.2015 (п. 2.4.1 Договору).

Пунктом 3.1 Договору встановлено, що у випадку прострочення терміну виконання зобовязання по поверненню коштів фінансової допомоги, Позичальник сплачує на користь Позикодавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за весь час прострочення платежу та 30 % річних від простроченої суми. Нарахування пені здійснюється протягом трьох років.

У пункті 3.2 Договору передбачено, що за порушення терміну повернення фінансової допомоги більше, ніж на 30 календарних днів, Позичальник додатково сплачує на користь Позикодавця штраф у розмірі 20 % від неповернутих коштів.

Відповідно до п. 5.1 Договору цей договір набирає чинності з дня його підписання повноважними представниками сторін.

За положеннями п. 5.2 Договору цей договір діє по 25.09.2015, а в частині невиконання зобовязань, - до повного повернення Позичальником коштів фінансової допомоги та повного виконання ним будь-яких інших грошових зобовязань, передбачених цим договором.

На виконання Договору ТОВ „Група Венето надано фінансову допомогу ПАТ „Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат на загальну суму 2 000 000,00 грн. згідно платіжних доручень від 26.06.2015 № 2903 - 500000,00 грн., від 30.06.2015 № 2967 - 200000,00 грн., від 30.06.2015 № 2961 - 200000,00 грн., від 30.06.2015 № 2952 - 400000,00 грн., від 02.07.2015 № 3049 - 700000,00 грн. У вказаних платіжних дорученнях зазначено, що призначення платежу оплата згідно договору № 1.1-16/327 від 25.06.2015.

Згідно протоколу засідання Наглядової ради ПАТ „Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат від 18.12.2015 вирішено припинити повноваження Голови Правління товариства пана ОСОБА_2, вважати повноваження пана ОСОБА_2, в якості Голови Правління товариства такими, що втратили чинність з 18.12.2015.

Посилаючись на неповернення Публічним акціонерним товариством „Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат грошових коштів Товариству з обмеженою відповідальністю „Група Венето за договором № 1.1-16/327 від 25.06.2015, останнє звернулось із вищезгаданим позовом.

У ст. 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. При цьому, ст. 12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі із договору.

За приписами ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

У силу п. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ч. 1 ст. 1049 названого Кодексу позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ „Група Венето надано фінансову допомогу ПАТ „Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат на загальну суму 2000000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 26.06.2015 № 2903, від 30.06.2015 № 2967, від 30.06.2015 № 2961, від 30.06.2015 № 2952, від 02.07.2015 № 3049. У вказаних платіжних дорученнях зазначено, що призначення платежу оплата згідно договору № 1.1-16/327 від 25.06.2015.

Однак, докази повернення грошових коштів Позивачу в матеріалах справи відсутні, хоча за умовами п. 2.4.1 Договору Позичальник був зобовязаний повернути кошти фінансової допомоги на поворотній основі Позикодавцю до 25.09.2015.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача боргу в сумі 2 000 000,00 грн.

За приписами п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник зобов'язаний передати кредитору у випадку порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України).

Статтею 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною шостою статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як вище згадувалось, пунктом 3.1 Договору встановлено, що у випадку прострочення терміну виконання зобовязання по поверненню коштів фінансової допомоги, Позичальник сплачує на користь Позикодавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за весь час прострочення платежу та 30 % річних від простроченої суми. Нарахування пені здійснюється протягом трьох років.

Отже, сторони у Договорі скористались правом, передбаченим ч. 6 ст. 232 ГК України, та встановили більший строк нарахування штрафних санкцій.

Місцевий господарський суд вірно задовольнив позовну вимогу про стягнення пені за несвоєчасне виконання відповідачем свого зобовязання щодо повернення коштів фінансової допомоги за Договором від 25.06.2015 за визначений позивачем період з 25.09.2015 по 02.11.2015 у розмірі 94 027,40 грн.

Пунктом 3.2 Договору встановлено, що за порушення терміну повернення фінансової допомоги більше, ніж на 30 календарних днів, Позичальник сплачує на користь Позикодавця штраф у розмірі 20 % від неповернутих коштів.

Отже, господарським судом першої інстанції правильно стягнуто з відповідача штраф у сумі 400 000,00 грн. на підставі п. 3.2 Договору.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Як вище вказано, сторони у Договорі встановили інший розмір процентів - 30 % річних від простроченої суми.

Таким чином, судом обґрунтовано стягнуто з ПАТ „Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат 30 % річних за прострочення терміну виконання зобовязання по поверненню коштів фінансової допомоги за Договором за визначений Позивачем період з 25.09.2015 по 02.11.2015 у сумі 64 109,59 грн.

Що стосується позовної вимоги про стягнення інфляційних втрат, судова колегія зауважує, що у пункті 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань розяснено, що згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Судова колегія, перевіривши наведений в оскаржуваному рішенні розрахунок суду, погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позовна вимога про стягнення з відповідача суми інфляційних втрат за період з 25.09.2015 по 02.11.2015 не підлягає задоволенню з огляду на дефляцію протягом цього періоду.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що господарським судом першої інстанції цілком обґрунтовано стягнуто з відповідача на користь позивача 2000000,00 грн. суми основного боргу, 94 027,40 грн. пені, 64 109,59 грн. 30 % річних, 400000,00 грн. штрафу.

Що стосується тверджень скаржника про те, що керівник відповідача не підписував договір № 1.1-16/327 про надання поворотної фінансової допомоги від 25.06.2015, судова колегія вважає ці посилання такими, що не підтверджуються матеріалами справи.

Так, як вбачається з матеріалів справи, за клопотанням ПАТ „Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.02.2016 у справі № 916/4791/15 було призначено судову почеркознавчу експертизу, однак матеріали справи повернуто Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз без надання експертного висновку саме у звязку із не здійсненням оплати вартості робіт по проведенню судової почеркознавчої експертизи відповідачем, на якого вказаною ухвалою було покладено витрати по сплаті вартості проведення цієї експертизи та якому судом направлявся для оплати відповідний рахунок № 635/02 від 21.04.2016.

Також, у матеріалах справи наявний лист відповідача від 16.11.2015 за вих. № 1269, підписаний головою правління ПАТ „Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат ОСОБА_2 (а.с. 123), зі змісту якого вбачається, що в червні місяці на адресу ТОВ „Група Венето було направлено два екземпляри договору про надання поворотної фінансової допомоги, підписані ПАТ „Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат, для підписання позивачем.

Крім того, згідно протоколу судового засідання Господарського суду Одеської області від 15.01.2016 на питання суду, чи підписував ОСОБА_2 Договір, останній не заперечував даного факту (а.с. 113-115).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що обставина нібито непідписання керівником відповідача договору № 1.1-16/327 про надання поворотної фінансової допомоги від 25.06.2015, на яку посилається відповідач, не підтверджується матеріалами справи, а отже, є недоведеною, відповідно до приписів ст.ст. 33, 34 ГПК України.

Суд апеляційної інстанції також не приймає до уваги доводи відповідача про невитребування судом у позивача акта звірки стану розрахунків між сторонами на дату звернення з позовом, що унеможливило отримання достовірної інформації від відповідача про наявність чи відсутність заборгованості, з огляду на їх невідповідність матеріалам справи.

Так, ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.12.2015 зобовязано сторони здійснити звірку взаємних розрахунків по заборгованості, яка є предметом спору у цій справі, обовязок по складенню акта звірки та направлення його відповідачу покладено на позивача.

На виконання вимог вказаної ухвали позивач 17.12.2015 направив на адресу відповідача акт звірки взаєморозрахунків ТОВ „Група Венето з ПАТ „Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат, що підтверджується відповідним фіскальним чеком та описом вкладення у цінний лист з повідомленням. Згідно вказаного акта заборгованість відповідача перед позивачем станом на 16.12.2015 становила 2000000 грн. Однак, даний акт не підписано відповідачем та не надано суду першої інстанції.

З огляду на викладене, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 99, 101 103, 105 ГПК України, судова колегія, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Одеської області від 28.07.2016 у справі №916/4791/15 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 24.10.2016.

Головуючий суддя: Т.Я. Гладишева

Суддя: В.М. Головей

Суддя: Я.Ф. Савицький