РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2016Справа №910/14683/16

За позовом ОСОБА_1 (м. Київ)

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Цитрус" (м. Київ),

2) Компанія AVSWICK INVESTMENTS LIMITED (м. Лімасол, Кіпр)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-1 - ОСОБА_2 (м. Київ)

про скасування рішення зборів та визнання недійсним договору

Суддя Бондарчук В.В.

Представники:

від позивача: не з'явились;

від відповідача-1: Костін О.В.;

від відповідача-2: ОСОБА_4;

від третьої особи: ОСОБА_5

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Цитрус" (далі-відповідач-1) та Компанії AVSWICK INVESTMENTS LIMITED (далі-відповідач-2) про:

1) скасування рішення зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Цитрус», оформлених протоколом № 4 від 09.10.2013, у зв'язку з порушенням вимог закону та Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Цитрус» під час скликання і проведення загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Цитрус» та порушення корпоративних прав позивача;

2) визнання недійсним договору позики № 22/10-2013, укладеного 22.10.2013 між Компанією AVSWICK INVESTMENTS LIMITED та Товариством з обмеженою відповідальністю "Цитрус".

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням корпоративних прав позивача, як учасника товариства, шляхом недотримання порядку скликання та повідомлення про проведення зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Цитрус" і прийняття відповідного рішення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.08.2016 порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 29.09.2016 за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи. Зокрема, залучено до участі у розгляді справи третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-1 - ОСОБА_2. Також, ухвалою суду зобов'язано позивача надати суду належним чином нотаріально завірені копії перекладу на англійську мову ухвали суду про порушення провадження у справі від 12.08.2016 та позовної заяви з додатками у двох примірниках в термін до 25.08.2016, для подальшого направлення їх через Господарський суд міста Києва на адресу Компанії AVSWICK INVESTMENTS LIMITED (Sotiri Tofini 4, 2nd floor, Agios Athanasios, 4102 Limassol, Cyprus), оскільки судом встановлено, що відповідач-2 у справі є нерезидентом, який не має свого представництва на території України.

29.09.2016 через відділ автоматизованого документообігу суду представник позивача подав клопотання, у якому просить суд відкласти розгляд даної справи у зв'язку з неможливістю явки у судове засідання через відрядження до іншого міста.

Крім того, 29.09.2016 через відділ автоматизованого документообігу суду представники відповідача-1 та відповідача-2 подали клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю явки повноважних представників ТОВ "Цитрус" та Компанії AVSWICK INVESTMENTS LIMITED.

Розгляд справи відкладався згідно п.п. 1-2 ст. 77 ГПК України.

20.10.2016 через відділ автоматизованого документообігу суду представник відповідача-2 подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що протокол зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Цитрус" № 4 від 09.10.2013 було підписано всіма його учасниками товариства, зокрема, ОСОБА_2 та ОСОБА_6, що підтверджує факт їх участі у зборах та прийняття оскаржуваних рішень.

Також, 20.10.2016 через відділ автоматизованого документообігу суду від третьої особи надійшов відзив на позовну заяву.

Крім того, 20.10.2016 через відділ автоматизованого документообігу суду представник відповідача-1 подав клопотання, в якому просив суд здійснювати технічну фіксацію розгляду справи № 910/14683/16 за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

У дане судове засідання представник позивача вдруге не з'явився, через відділ автоматизованого документообігу суду подав клопотання про відкладення розгляду справи, обґрунтоване тим, що для надання нотаріально завіреної копії перекладу на англійську мову ухвали суду від 12.08.2016 та позовної заяви з додатками необхідний додатковий час, у зв'язку з чим просить суд відкласти розгляд даної справи на іншу дату.

Розглянувши подане позивачем клопотання, суд зазначає, що у судовому засіданні присутній повноважний представник відповідача-2 ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності від 26.02.2016, виданої Компанією AVSWICK INVESTMENTS LIMITED, що свідчить про повідомлення останньої про розгляд даної справи належним чином, відповідно підстав для задоволення клопотання про відкладення розгляду справи у суду відсутні.

Представник відповідача-1 частково підтримав позовні вимоги та надав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що протягом всього часу дії договору позики (до 22.10.2015) Товариство з обмеженою відповідальністю "Цитрус" не виконало жодного із зобов'язань, покладених на нього згідно умов договору, у тому просить суд визнати удаваним договір позики № 22/10-2013 від 22.10.2013.

Також, представник відповідача-1 надав клопотання, в якому зазначає, що на час укладення договору позики № 22/10-2013 від 22.10.2013 директором ТОВ "Цитрус" був ОСОБА_7, тому просить суд залучити останнього третьою особою, без самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-1.

Представник відповідача-2 заперечив проти задоволення позовних вимог та клопотання про залучення третьої особи.

Розглянувши подане клопотання про залучення третьої особи, суд відзначає наступне.

Згідно ст. 27 ГПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. У справах щодо майна господарських організацій, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, господарський суд залучає орган державної влади, що здійснює управління корпоративними правами, до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі.

Питання про допущення або залучення третіх осіб до участі у справі вирішується господарським судом, який виносить з цього приводу ухвалу.

Оскільки відповідач-1 не зазначив, яким саме чином рішення у даній справі може вплинути на права та обов'язки ОСОБА_7, відповідно суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про залучення третьої особи.

Представник третьої особи у даному судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 20.10.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Цитрус" створено згідно рішення загальних зборів учасників від 01.12.2012 (протокол № 1).

Відповідно п. 1.1. статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Цитрус", затвердженого загальними зборами учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Цитрус" (протокол № 1 від 01.12.2012) засновниками товариства є:

1.1.1. Громадянин України ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (учасник 1).

1.1.2. Громадянка України ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (учасник 2).

Отже, ОСОБА_1 є учасником Товариства з обмеженою відповідальністю "Цитрус" з часткою у статутному капіталі товариства - 50 %.

Так, 09.10.2013 відбулися загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Цитрус", оформлені протоколом № 4, з наступним порядком денним:

1. Розгляд питання про отримання позики.

2. Розгляд питання про вибір забезпечення виконання зобов'язань за договором позики.

3. Розгляд питання про надання повноважень представнику товариства ТОВ "Цитрус" ОСОБА_7

По першому питанню порядку денного з метою проведення реконструкції та ремонту роботи будівлі за адресою: м. Київ, вул. Щекавицька, 9-А, яка належить Товариству на праві власності, вирішено отримати позику у нерезидента України - AVSWICK INVESTMENTS LIMITED (далі - позикодавець) в сумі 621 000, 00 євро на 2 (два) роки під проценти та на умовах, встановлених позикодавцем.

По другому питанню порядку денного з метою забезпечення виконання всіх зобов'язань, встановлених договором позики, вирішено надати в заставу позикодавцю на умовах, встановлених останнім, майно, що належить товариству на праві власності, а саме, будівлю за адресою: м. Київ, вулиця Щекавицька, буд. 9-А; передачу майна в заставу позикодавцю, оформити шляхом укладення між товариством та позикодавцем відповідного договору іпотеки на умовах, встановлених позикодавцю.

По третьому питанню порядку денного у зв'язку з клопотанням товариства стосовно отримання позики, повноваження на підписання договору позики, договору іпотеки, а також інших пов'язаних з ними договорів та (або) додаткових угод до означених договорів, а також інших документів, пов'язаних з даною операцією щодо передачі майна в іпотеку позикодавцю, вирішено надати директору ТОВ "Цитрус" - ОСОБА_7.

Тож, 22.10.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Цитрус", в особі директора ОСОБА_7 (далі - позичальник) та Компанією AVSWICK INVESTMENTS LIMITED (далі - позикодавець) укладено договір позики № 22/10-2013, умовами якого передбачено, що позикодавець передає у тимчасове користування позичальнику грошові кошти в розмірі, вказаному в п. 2.1. даного договору, а позичальник зобов'язується повернути їх у зазначений даним договором строк і сплатити відсотки.

Метою отримання коштів є проведення реконструкції та ремонтних робіт у будівлі, розташованій за адресою: м. Київ, вул. Щекавицька, 9-А, яка належить позичальнику на праві власності.

Як зазначає позивач, всупереч встановленому законом та статутом Товариства з обмеженою відповідальністю "Цитрус" порядку скликання та повідомлення про проведення зборів учасників товариства, відповідна інформація про час та місце проведення зборів та порядку денного була повідомлена позивачу у день проведення зборів, а саме 09.10.2013, чим позбавлено позивача можливості скористатися своїми правами учасника товариства та порушило його корпоративні права.

Отже, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначає, що останню як учасника товариства, належними чином не повідомлено про проведення та скликання зборів учасників товариства, чим порушено права останньої, зокрема призвело до прийняття зборами учасників рішення, яке суперечить інтересам та меті створення товариства, тому таке рішення підлягає визнанню недійсним.

Крім того, позивач просить визнати недійсним договір позики № 22/10-2013 від 22.10.2013 на підставі ст. 232 Цивільного кодексу України, оскільки вчинений внаслідок зловмисної домовленості директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Цитрус" та Компанії AVSWICK INVESTMENTS LIMITED.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Пунктом 2.14 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 25 лютого 2016 року № 4 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» передбачено, що рішення загальних зборів юридичної особи можуть бути визнані недійсними в судовому порядку в разі недотримання процедури їх скликання, встановленої статтею 61 Закону України "Про господарські товариства", статтею 35 Закону України "Про акціонерні товариства", статтею 15 Закону України "Про кооперацію".

Так, відповідно до ст. 11-1 Закону України "Про господарські товариства" (в редакції чинній на момент прийняття оспорюваного рішення), законодавство про господарські товариства ґрунтується на нормах, установлених Конституцією України , і складається із Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, цього Закону, інших

нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законодавчих актів.

Відповідно до ст. 167 Господарського кодексу України, корпоративні права це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

За змістом статті 116 ЦК України, яка кореспондується із ст. 10 Закону України "Про господарські товариства", учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом, серед іншого, брати участь в управлінні товариством.

Вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників (ч. 1 ст. 58 Закону України "Про господарські товариства" (в редакції чинній на момент прийняття оспорюваного рішення).

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 145 ЦК України, вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори його учасників. У товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган (колегіальний або одноособовий), який здійснює поточне керівництво його діяльністю і є підзвітним загальним зборам його учасників.

До виключної компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю належить: 1) визначення основних напрямів діяльності товариства, затвердження його планів і звітів про їх виконання; 2) внесення змін до статуту товариства, зміна розміру його статутного капіталу; 3) створення та відкликання виконавчого органу товариства; 4) визначення форм контролю за діяльністю виконавчого органу, створення та визначення повноважень відповідних контрольних органів; 5) затвердження річних звітів та бухгалтерських балансів, розподіл прибутку та збитків товариства; 6) вирішення питання про придбання товариством частки учасника; 7) виключення учасника із товариства; 8) прийняття рішення про ліквідацію товариства, призначення ліквідаційної комісії, затвердження ліквідаційного балансу.

Статутом товариства і законом до виключної компетенції загальних зборів може бути також віднесене вирішення інших питань. Питання, віднесені до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства, не можуть бути передані ними для вирішення виконавчому органу товариства. Черговість та порядок скликання загальних зборів встановлюються статутом товариства і законом.

Як зазначалося вище, згідно п. 1.1. статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Цитрус", затвердженого загальними зборами учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Цитрус" (протокол № 1 від 01.12.2012) засновниками товариства є:

1.1.1. Громадянин України ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (учасник 1).

1.1.2. Громадянка України ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (учасник 2).

Відповідно до п 7.1. статуту, розмір часток учасників у статутному капіталі товариства становить:

7.1.1. Учасник 1 - 650 000, 00 грн., що складає 50 % статутного капіталу і відповідає сумі грошових вкладів учасника 1.

7.1.2. Учасник 2 - 650 000, 00 грн., що складає 50 % статутного капіталу і відповідає сумі грошових коштів вкладів учасника 2.

Згідно п. 91.1 статуту, органами управління товариства є:

- збори Учасників та

- директор товариства.

Збори учасників є вищим органом товариства. Збори учасників складаються з учасників або призначених ними представників. На зборах учасників учасники мають кількість голосів, пропорційну розміру їх відповідних часток у статутному капіталі (п.п. 10.1 та 10.2 статуту).

Так, 09.10.2013 відбулися загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Цитрус", оформлені протоколом № 4, з наступним порядком денним:

1. Рогляд питання про отримання позики.

2. Розгляд питання про вибір забезпечення виконання зобов'язань за договором позики.

3. Розгляд питання про надання повноважень представнику товариства ТОВ "Цитрус" ОСОБА_7

По першому питанню порядку денного з метою проведення реконструкції та ремонту роботи будівлі за адресою: м. Київ, вул. Щекавицька, 9-А, яка належить Товариству на праві власності, вирішено отримати позику у нерезидента України - AVSWICK INVESTMENTS LIMITED (далі - позикодавець) в сумі 621 000, 00 євро на 2 (два) роки під проценти та на умовах , встановлених позикодавцем.

По другому питанню порядку денного з метою забезпечення виконання всіх зобов'язань, встановлених договором позики, вирішено надати в заставу позикодавцю на умовах, встановлених останнім, майно, що належить товариству на праві власності, а саме, будівлю за адресою: м. Київ, вулиця Щекавицька, буд. 9-А, яка належить товариству на праві власності: передачу майна в заставу позикодавцю вирішено оформити шляхом укладення між товариством та позикодавцем відповідного договору іпотеки на умовах, встановлених позикодавцю.

По третьому питанню порядку денного у зв'язку з клопотанням товариства стосовно отримання позики, повноваження на підписання договору позики, договору іпотеки, а також інших пов'язаних з ними договорів та (або) додаткових угод до означених договорів, а також інших документів, пов'язаних з даною операцією щодо передачі майна в іпотеку позикодавцю, вирішено надати директору ТОВ "Цитрус" - ОСОБА_7.

Тож, на підставі рішення загальних зборів учасників ТОВ "Цитрус", 22.10.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Цитрус", в особі директора ОСОБА_7 та Компанією AVSWICK INVESTMENTS LIMITED укладено договір позики № 22/10-2013.

На момент проведення зборів учасників ТОВ "Цитрус" - 09.10.2013 та на час укладення договору позики - 22.10.2012 року, учасниками товариства були ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з розміром часток по 50 % статутного капіталу товариства в кожного.

З матеріалів справи вбачається, що протокол зборів учасників № 4 від 09.10.2013 товариства було підписано всіма учасниками товариства, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_1 що підтверджує факт їх участі у зборах та прийняття оскаржуваних рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України "Про господарські товариства" (в редакції чинній на момент прийняття оспорюваного рішення), загальні збори учасників вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники (представники учасників), що володіють у сукупності більш як 60 відсотками голосів.

Крім того, згідно п. 10.9. статуту товариства, збори учасників вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники (їх представники), що володіють у сукупності більш як 60 % голосів.

Таким чином, враховуючи те, що на зборах учасників товариства 09.10.2013 були присутні учасники, що володіють у сукупній більшості 100 % голосів товариства, відповідні збори вважаються повноважними.

Щодо твердження позивача про неповідомлення належними чином про проведення та скликання зборів учасників товариства, суд відзначає наступне.

Згідно положення ч. 5 ст. 61 Закону України "Про господарські товариства" (в редакції чинній на момент прийняття оспорюваного рішення), про проведення загальних зборів товариства учасники повідомляються передбаченим статутом способом з зазначенням часу і місця проведення зборів та порядку денного. Повідомлення повинно бути зроблено не менш як за 30 днів до скликання загальних зборів. Будь-хто з учасників товариства вправі вимагати розгляду питання на загальних зборах учасників за умови, що воно було ним поставлено не пізніш як за 25 днів до початку зборів. Не пізніш як за 7 днів до скликання загальних зборів учасникам товариства повинна бути надана можливість ознайомитися з документами, внесеними до порядку денного зборів. З питань, не включених до порядку денного, рішення можуть прийматися тільки за згодою всіх учасників, присутніх на зборах.

Разом з тим, відповідно до п. 2.27. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016 № 4 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин», якщо під час розгляду справи судом буде встановлено факт присутності учасника (акціонера, члена) на загальних зборах, то допущені юридичною особою порушення порядку персонального повідомлення учасника (акціонера, члена) не є підставами для визнання рішень загальних зборів учасників (акціонерів, членів) недійсними.

За таких обставин, враховуючи, що ОСОБА_1 була присутня на загальних зборах учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Цитрус", оформлених протоколом № 4 від 09.10.2013, що підтверджується підписом останньої на відповідному протоколі, при цьому, по всім питанням порядку денного голосувала «за», суд приходить до висновку, про відсутність порушеного права позивача, яке підлягало б відновленню шляхом визнання недійсним рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Цитрус", оформлене протоколом № 4 від 09.10.2013, а тому вимога в цій частині визнається необґрунтованою, відповідно задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги позивача про визнання недійсним договору позики № 22/10-2013 від 22.10.2013 на підставі ст. 232 Цивільного кодексу України, оскільки вчинений внаслідок зловмисної домовленості директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Цитрус" та Компанії AVSWICK INVESTMENTS LIMITED, суд відзначає таке.

22.10.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Цитрус", в особі директора ОСОБА_7 (далі - позичальник) та Компанією AVSWICK INVESTMENTS LIMITED (далі - позикодавець) укладено договір позики № 22/10-2013, умовами якого передбачено, що позикодавець передає у тимчасове користування позичальнику грошові кошти в розмірі, вказаному в п. 2.1. даного договору, а позичальник зобов'язується повернути їх у зазначений даним договором строк і сплатити відсотки.

Метою отримання коштів є проведення реконструкції та ремонтних робіт у будівлі, розташованій за адресою: м. Київ, вул. Щекавицька, 9-А, яка належить позичальнику на праві власності.

Відповідно до п. 2.1. договору, сума позики складає 621 000, 00 євро. Грошові кошти будуть надаватися позикодавцем позичальнику у тимчасове користування відповідно додатку 1.

Відсотки за користування позикою складають 8 % річних, що нараховуються на фактично отриману суму позики із розрахунку 365/366 днів у році. Нарахування відсотків починається із дати зарахування коштів на рахунок позичальника та закінчується днем списання грошових коштів із рахунку позичальника (п. 2.2. договору).

Згідно п. 4.1. договору, позика надається строком на 2 роки до 22.10.2015 року.

Пунктом 4.2. договору передбачено, що строк, установлений у п. 4.1. може змінюватися за домовленістю сторін у додатковій угоді. Після укладення додаткової угоди, позичальник зобов'язаний зареєструвати додаткову угоду в Національному банку України.

Сторони п. 5.1. договору визначили, що позичальник повинен щомісячно сплачувати суму позики в розмірі 27 000, 00 євро, починаючи із наступного місяця після перерахування суми першого траншу позики на поточний рахунок, але не пізніше 30 числа місяця.

Умовами п. 5.3. договору встановлено, що відсотки за користування позикою сплачуються позичальником щоквартально, в період з 01 по 20 число місяця наступного кварталу.

Даний договір набуває чинності з моменту його реєстрації Національним банком України і діє до 22.10.2015 або до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за ним (п. 7.1. договору).

У відповідності до п. 9.4. договору, в якості забезпечення виконання власних зобов'язань за даним договором, позичальник зобов'язаний передати позикодавцю майно: нежиле приміщення, загальною площею 1 135, 8 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вулиця Щекавицька, буд. 9-А, і яке належить позичальнику на праві власності, шляхом укладення договору іпотеки.

Укладення наведеного вище договору було погоджено рішенням загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Цитрус", оформлених протоколом № 4 від 09.10.2013.

Так, згідно ч. 1 та ч. 4 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України).

В силу положень ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Приписами ст. 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

- правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

- правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України).

Аналогічні положення містяться і в статті 180 Господарського кодексу України.

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, які погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Отже, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Так, відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як встановлено судом, сторони погодили всі істотні умови договору позики № 22/10-2013 від 22.10.2013.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Пунктом 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

За змістом п. 2.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Як на підставу визнання недійсним договору позики № 22/10-2013 від 22.10.2013, позивач посилається на те, що зазначений правочин вчинений внаслідок зловмисної домовленості директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Цитрус" та Компанії AVSWICK INVESTMENTS LIMITED.

Так, відповідно до ст. 232 Цивільного кодексу України, правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв'язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними.

У відповідності до п. 3.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" № 11 від 29.05.2013, у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 Цивільного кодексу України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Зловмисна домовленість - це умисна змова представника однієї сторони правочину з другою стороною, внаслідок чого настають несприятливі наслідки для особи, від імені якої вчинено правочин. У визнанні правочину недійсним з відповідної підстави доведенню підлягає не наявність волі довірителя на вчинення правочину, а існування умислу представника, який усвідомлює факт вчинення правочину всупереч інтересам довірителя, передбачає настання невигідних для останнього наслідків та бажає чи свідомо допускає їх настання. Наслідком такого визнання, крім загальних наслідків, визначених статтею 216 ЦК України, є виникнення у довірителя права вимагати від свого представника і другої сторони, зокрема, солідарного відшкодування збитків. При цьому представником не може вважатися орган юридичної особи, в тому числі її керівник, навіть якщо він діяв всупереч інтересам цієї особи: представництво в даному разі визначається за правилами глави 17 названого Кодексу.

Спірний правочин від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Цитрус" підписаний директором ТОВ "Цитрус" ОСОБА_7, якому учасниками згідно рішення загальних зборів надано відповідне право на підписання договору позики.

Відповідно до п. 11.2. статуту товариства, директор (одноособовий виконавчий орган) є підзвітним зборам учасників, здійснює керівництво повсякденною діяльністю товариства, діє від імені товариства без довіреності, представляє товариство у відносинах з усіма юридичними та фізичними особами, видає накази та розпорядження, які є обов'язковими для виконання всіма працівниками товариства, має право розпоряджатися усіма матеріальними активами товариства з урахуванням п. 10.4.10 статуту.

Згідно п. 11.4. договору, директор вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції зборів учасників. З урахуванням обмежень, встановлених у статтях 10 та 11 статуту, до компетенції директора відносяться, зокрема укладання трудових та цивільно-правових угод (договорів), контрактів, здійснення будь-яких інших юридичний дій, підписання рахунків, банківських документів, заяв, офіційних листів, декларацій, звітів та інших документів, пов'язаних з діяльністю товариства, видання наказів та розпоряджень, а також здійснення будь-яких фактичних дій.

Враховуючи, що спірний договір вчинений від імені позивача директором ОСОБА_7, при цьому, в матеріалах справи відсутні докази усунення ОСОБА_7 з посади директора підприємства станом на час укладення спірного правочину, суд відзначає, що зі сторони позичальника спірний договір укладено не представником позичальника, а виконавчим органом юридичної особи - директором товариства.

Крім того, з рішення Господарського суду міста Києва від 15.08.2016 у справі № 910/10398/16, яким стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Цитрус» на користь Компанії AVSWIK INVESTMENTS LIMITED 621 000 (шістсот двадцять одну тисячу) євро заборгованості за договором позики № 22/10-2013 від 22.10.2013, 91 941 (дев'яносто одну тисячу дев'ятсот сорок одне) євро 25 євроценів заборгованості зі сплати відсотків, а також 206 700 (двісті шість тисяч сімсот) грн. судового збору, вбачається, що спірний договір був схвалений подальшими діями позивача, що виключає можливість визнання спірного договору недійсним, оскільки відповідно до ст. 241 ЦК України, наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

При цьому, вимоги про визнання правочинів недійсними на підставі ст.ст. 230 - 233 ЦК України можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог позивача.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 25.10.2016.

Суддя Бондарчук В.В.