ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2016 р.Справа № 916/1492/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ярош А.І.,

Суддів: Лисенко В.А., Ліпчанської Н.В.,

секретар судового засідання Молодов В.С.,

за участю представників сторін:

від позивача - не зявився, повідомлений належним чином;

від відповідача - ОСОБА_1, за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-тайс»

на рішення господарського суду Одеської області від 17 серпня 2016р.

по справі № 916/1492/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-тайс»

до Київського відділу державної виконавчої службм м.Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області

про стягнення 596,46 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області 596,46 грн., з яких: 115,65 грн. 3% річних та 480,81 грн. інфляційні втрати - в рахунок відшкодування підтвердженої шкоди (втрат) у зв'язку із невиконанням рішення господарського суду Київської області від 27.06.2014р. у справі № 911/1480/14.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що він є належним та законним кредитором відповідача щодо отримання сум 3% річних та інфляційних витрат, в якості понесених втрат (збитків) та існування шкоди за рахунок неправомірних та протиправних дій відповідача, оскільки саме на відповідача покладено обов'язок по примусовому виконанню грошового зобов'язання на користь позивача. Позивач вважав, що в силу вимог чинного законодавства за таке невиконання, несвоєчасне вчинення покладених законом обов'язків наступає відповідальність, зокрема у вигляді відшкодування збитків (втрат) за час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Рішенням господарського суду Одеської області від 17 серпня 2016 року по справі № 916/1492/16 (суддя Мостепаненко Ю.І.) в задоволенні позову відмовлено повністю.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що в сукупності вищевикладені обставини свідчать про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС", оскільки останнім було при обґрунтуванні заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача збитків довільно трактовано приписи ст.625 ЦК України, що стало наслідком неправомірного віднесення інфляційних витрат та 3% річних до збитків, що зазнав позивач, внаслідок бездіяльності відповідача.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-тайс» звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Одеської області скасувати повністю та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт посилається на те, що виконавчі дії не були проведені Київським ВДВС Одеського МУЮ Одеської області в законодавчо установлений строк, належним, повним та обєктивним чином, при наявності майнової можливості боржника для виконання рішення за рахунок наявного у останнього майна.

Отже, відповідно до ч.2 ст.87 ЗУ «Про виконавче провадження», збитки, завдані державним виконавцем під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню.

Таким чином, враховуючи, що заборгованість згідно наказу господарського суду Київської області у справі №911/1480/14 від 14.07.2014 мала прострочення, апелянт вважає, що він є належним та законним кредитором відповідача щодо нарахування та отримання сум 3% річних та інфляційних витрат.

В судове засідання 18.10.2016 р., яке проведено в режимі відеоконференції за клопотанням апелянта, його представник не зявився, хоча був повідомлений належним чином про дату, місце та час судового засідання.

Відповідно до вимог ст.85 ГПК України в судовому засіданні 18.10.2016 року оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та перевірено під час апеляційного перегляду, рішенням господарського суду Київської області від 27.06.2014р. по справі №911/1480/14 позов ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" задоволено повністю: солідарно стягнуто з ТОВ „ПК Трейдсервісгруп та ФОП ОСОБА_2 на користь ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" 5 000грн. - боргу, 361,42грн. витрат на послуги адвоката та 165,08грн. судового збору; стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" 55 336, 66грн. боргу, 3 638,58грн. - витрат на послуги адвоката та 1 661,92грн. судового збору.

14 липня 2014 року на виконання рішення господарського суду Київської області від 27.06.2014р. по справі № 911/1480/14, яке набрало законної сили, господарським судом Київської області видано відповідні накази, в тому числі, наказ про солідарне стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" 5 000грн. - боргу, 361,42грн. витрат на послуги адвоката та 165,08грн. судового збору

Постановою другого Київського ВДВС Одеського МУЮ №48250699 від 27.07.2015р. відкрито виконавче провадження з виконання наказу господарського суду Київської області від 14.07.2014р. по справі № 911/1480/14 про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" 5 526,50грн.

Постановою другого Київського ВДВС Одеського МУЮ № 48250699 від 01.09.2015р. матеріали виконавчого провадження № 48250699 передано до Київського ВДВС Одеського МУЮ, - на виконання наказу Міністерства юстиції №979/5 від 17.06.2015р. та наказу Головного територіального управління юстиції в Одеській області № 367/03-06 від 17.07.2015р.

Постановою Київського ВДВС Одеського МУЮ від 02.09.2015р. прийнято до виконання виконавче провадження № 48250699 з примусового виконання наказу господарського суду Київської області від 14.07.2014р. по справі № 911/1480/14 про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" 5 526,50грн.

Постановою Київського ВДВС Одеського МУЮ від 02.09.2015р. зупинено виконавче провадження № 48250699 з примусового виконання наказу господарського суду Київської області від 14.07.2014р. по справі № 911/1480/14 про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" 5 526,50грн., - згідно п. 4 ч. 1 ст. 38, ст. 39 ЗУ „Про виконавче провадження, на період розшуку рухомого майна боржника.

Постановою Київського ВДВС Одеського МУЮ№ 48250699 від 20.11.2015р. згідно ст. 41 ЗУ „Про виконавче провадження постановлено стягнути з боржника витрати на проведення виконавчих дій в сумі 50грн.

Постановами Київського ВДВС Одеського МУЮ № 48250699 від 20.11.2015р.

- накладено арешт на все рухоме майно, що належить боржнику, заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна ОСОБА_2, - згідно ст. 57 ЗУ „Про виконавче провадження;

- оголошено в розшук майно боржника причіп до легкового автомобілю - згідно ст. 40 ЗУ „Про виконавче провадження.

Ухвалою господарського суду Київської області від 16 березня 2016 року по справі №911/1480/14, скаргу ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" на дії та бездіяльність Київського ВДВС Одеського МУЮ під час примусового виконання наказу господарського суду Київської області від 14 липня 2014 року по справі №911/1480/14 задоволено:

- визнано дії Київського ВДВС Одеського МУЮ Одеської області у виконавчому провадженні №48250699 при примусовому виконанні наказу господарського суду Київської області у справі №911/1480/14 від 14 липня 2014 року, котрі виразились у винесені постанови від 02 вересня 2015 року про зупинення виконавчого провадження №48250699 при примусовому виконанні наказу господарського суду Київської області у справі №911/1480/14 від 14 липня 2014 року, протиправними, передчасними та незаконними;

- визнано недійсною та скасовано постанову Київського ВДВС Одеського МУЮ Одеської області від 02 вересня 2015 року про зупинення виконавчого провадження № 48250699 при примусовому виконанні наказу господарського суду Київської області у справі № 911/1480/14 від 14 липня 2014 року.

Ухвалою господарського суду Київської області від 16.03.2016 року по справі №911/1480/14 встановлено, що Київським ВДВС м. Одеса МУЮ в Одеській області не вжито належних та об'єктивних заходів виконавчого провадження, а також необґрунтовано та безпідставно 02.09.2015р. зупинено виконавче провадження № 48250699, оскільки згідно відповіді Пенсійного фонду України № НОМЕР_1 від 04.08.2015 року вбачається, що ОСОБА_2 станом на 04 серпня 2015 року перебував у трудових відносинах та одержував доходи на підприємстві СТОВ АФ НИВА+ (; 66352, Одеська обл., Котовський район, село Липецьке, ВУЛ. ОДЕСЬКА, будинок 67-Д1). При цьому, в ухвалі суду звернуто увагу на п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ „Про виконавче провадження, згідно якого встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Постановою Київського ВДВС м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області № 48250699 від 16.05.2016р. поновлено виконавче провадження № 48250699 з примусового виконання наказу господарського суду Київської області від 14.07.2014р. по справі № 911/1480/14 про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" 5 526,50грн. згідно ч. 5 ст. 39 ЗУ „Про виконавче провадження.

Постановою Київського ВДВС м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області № 48250699 від 16.05.2016р. виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду Київської області від 14.07.2014р. по справі № 911/1480/14 про стягнення 5 526,50грн. закінчено на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ „Про виконавче провадження. В постанові з посиланням на ухвалу господарського суду від 16.03.2016р. по справі № 911/1480/14 - зазначено, що боржник фактично мешкає та працює на території, підвідомчій Котовському міжрайонному ВДВС ГТУЮ в Одеській області, при цьому, на території, підвідомчій Київському ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області, рухоме та нерухоме майно боржника не виявлено, з огляду на що виконавче провадження підлягає закінченню, а виконавчий документ направленню за належністю до Котовського міжрайонного ВДВС ГТУЮ в Одеській області.

З огляду на ухвалу господарського суду Київської області від 16.03.2016 року по справі №911/1480/14 та встановлені в ній обставини, позивач вважає, що бездіяльність Київського ВДВС м. Одеса МУЮ в Одеській області (правонаступником якого є відповідач) у виконавчому провадженні № 48250699 при примусовому виконанні наказу господарського суду Київської області від 14.07.2014р. по справі №911/1480/14, підтверджена належним чином.

За твердженням позивача, наказ господарського суду Київської області від 14 липня 2014 року по справі №911/1480/14 про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" 5 526,50грн. не виконано до теперішнього часу.

Таким чином, позивач вважає, що наказ господарського суду Київської області від 14 липня 2014 року по справі №911/1480/14 про стягнення 5 526,50грн. не виконано, у зв'язку з тривалою бездіяльністю відповідача щодо вчасної передачі матеріалів виконавчого провадження до Котовського міжрайонного ВДВС ГТУЮ в Одеській області, з урахуванням можливості ще в серпні 2015р. виконати рішення суду за рахунок грошових коштів боржника - заробітної плати, отриманої за місцем працевлаштування - на підприємстві СТОВ АФ НИВА+ (; 66352, Одеська обл., Котовський район, село Липецьке, ВУЛ. ОДЕСЬКА, будинок 67-Д1).

Посилаючись на несвоєчасне виконання Київським ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області зобов'язань за законом, а саме недотримання та порушення норм та положень Закону України "Про виконавче провадження", позивач звернувся з відповідним позовом про стягнення з відповідача згідно ст. 625, ст. 1166, ст. 1173 ЦК України - інфляційні втрати в розмірі 480,81грн. та 3% річних в розмірі 115,65грн. за період 02.09.2015р. по 15.05.2016р., як шкоду (втрату) позивача у зв'язку із тривалою бездіяльністю щодо виконанням наказу господарського суду Київської області від 14.07.2014р. по справі №911/1480/14.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків, у тому числі щодо відшкодування кредиторові або іншій особі збитків (шкоди), є зобов'язання, які виникають з договорів та інших правочинів або завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. За статтею 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України, договором або іншим законом.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

У відповідності до ст. 22 ЦК України, що кореспондується з положеннями ст.224 ГК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч.2 ст. 87 Закону України " Про виконавче провадження", збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодування в порядку, встановленому законом.

Статтею 1166 ЦК України визначено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, зокрема, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст.1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади АР Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, АР Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Таким чином, на відміну від загальної норми ст.1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками, вини), спеціальна норма ст.1173 ЦК України допускає обґрунтованість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів, тобто за наявності трьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки у вигляді незаконних рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, збитків та їх розміру, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками).

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Так, положеннями статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Заявляючи позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, позивач посилався на приписи ст.ст.2, 12, 22, 44, 54-57 ГПК України, ст.625 ЦК України.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Приписами п.п.3.1, 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013, № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" передбачено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Судова колегія зазначає, що позивач помилково ототожнює боржника із органом виконавчої служби, безпідставно вважаючи, що орган примусового виконання рішень суду має нести відповідальність у вигляді інфляційних втрат та 3% річних за невиконання рішення суду.

Колегія суддів зауважує, що нарахування інфляційних та 3% річних позивач має право проводити на заборгованість відповідача до моменту повного погашення основного боргу.

Тобто, судова колегія наголошує, що такі нарахування здійснюються передусім за невиконання договірних зобовязань.

Приймаючи наказ суду до виконання, орган Державної виконавчої служби не переймає на себе зобовязання оплатити заборгованість, а є лише органом, який виконує примусове виконання рішення суду, стягуючи заборгованість з належного боржника.

Жодних договірних зобовязань між стягувачем та органом Державної виконавчої служби не виникає.

При цьому, позивач також безпідставно вважає, що 3% річних та інфляційні втрати є збитками відповідно до ст.87 ЗУ «Про виконавче провадження».

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем було довільно та субєктивно трактовано приписи ст.625 ЦК України, та необґрунтовано покладено відповідальність у вигляді нарахування 3% річних та інфляційних втрат замість боржника на орган виконавчої служби, назвавши такі нарахування збитками.

Суд розяснює, що нараховані позивачем інфляційні втрати та 3% річних не є завданою органом виконавчої служби шкодою, а є у розумінні ст.625 ЦК України компенсацією позивачу втрат від інфляції та відшкодування йому 3% річних за час, протягом якого стягувач ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» не користувався належними йому грошовими коштами з вини боржника ФОП ОСОБА_2 Д,С., яким не виконувалися зобовязання за договорами поставки на умовах товарного кредиту №ТК170511/2 від 17.05.2011р. та №ТК170511/3 від 17.05.2011р.

Усі інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду.

За таких обставин, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.32-34 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, передбачених ст.104 ГПК України, для скасування рішення суду першої інстанції та відмову у задоволенні апеляційної скарги.

Керуючись ст.99, п.1 ст.103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-тайс» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 17 серпня 2016 року по справі №916/1492/16 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписаний 24.10.2016 року

Головуючий суддя А.І. Ярош

Суддя В.А. Лисенко

Суддя Н.В. Ліпчанська