ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2016 року Справа № 912/1356/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Антонік С.Г. (доповідач)

суддів: Чимбар Л.О., Виноградник О.М.

при секретарі судового засідання: Погорєлова Ю.А.

за участю представників сторін

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № б/н від 02.09.2016р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ПКП Кран-Сервіс" на рішення господарського суду Кіровоградської області від 11.05.2016 року у справі № 912/1356/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АПС-Київ"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ПКП Кран-Сервіс"

про стягнення 51 500,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Кіровоградськоїї області від 11.05.2016 року (суддя Балик В.М.) позов задовольнити повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПКП КРАН-СЕРВІС" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АПС-Київ" заборгованість у сумі 51500,00 грн, а також 1378,00 грн судового збору.

Рішення суду мотивоване обґрунтованістю вимог позивача та невиконанням відповідачем зобовязання перед позивачем щодо умов, укладеного між сторонами у спрощений спосіб договору поставки.

Не погодившись з зазначеним рішенням, відповідач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Кіровоградської області від 11.05.2016 року та відмовити в позові.

В апеляційній скарзі заявник посилається на те, що отримавши від позивача грошові кошти в розмірі 51 500, 00грн., ТОВ «ПКП Кран Сервіс», виконуючи умови договору, витратило їх в повному обсязі на закупівлю комплектуючих матеріалів для крану, який підлягав поставці на користь ТОВ «АПС-Київ». 28.10.2015 року електронною поштою підприємством відповідача було направлено листа на адресу ТОВ «АПС- Київ» про перерахування грошових коштів у розмірі 33 500, 0грн. для проведення робіт з монтажу крану. Однак, позивач проігнорував лист, в наслідок чого ТОВ «ПКП_ Кран-Сервіс» не отримало залишок грошових коштів та не мало можливості завершити роботи по монтажу крану.

Відповідач своїм правом на участь в судовому засіданні не скористався. Про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не надав. Його представник в судовому засіданні вказав, що між сторонами було досягнуто домовленість про постачання крану вартістю 85 000 грн. Постачання мало бути здійснено після сплати 51 500 грн. Позивач перерахував дану суму, але відповідач кран не поставив. У звязку з цим позивач звернувся з листом до відповідача про повернення перерахованих коштів, на що останній погодився однак кошти не повернув до цього часу. Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм чинного законодавства при винесенні рішення суду, встановила наступне.

17.09.2015р. ТОВ "ПКП КРАН-СЕРВІС" (Постачальник) виставив ТОВ "АПС-Київ" (Платник) рахунок №109 на оплату товару (кран підвісний однобалковий а/п 1 т. для прольоту 3000 мм Н 5 у кількості 1 шт.) на суму 85000,00 грн.

Позивач частково сплатив на користь позивача вартість товару на суму 51500, 00грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 29.09.2015р. № 2454 на суму 34 000,00 грн., від 30.09.2015р. № 2501 на суму 6 500,00 грн., від 01.10.2015р. № 2532 на суму 2 000,00 грн., від 02.10.2015р. № 2553 на суму 3 000,00 грн., від 05.10.2015р. № 2564 на суму 2 000,00 грн., від 06.10.2015р. № 2587 на суму 2 000,00 грн., від 07.10.2015р. № 2601 на суму 2 000,00 грн. Призначення платежу "Оплата за кран підвісний згідно рахунку № 109 від 17.09.2015 р. у т.ч. ПДВ 20% - 5666,67 грн.".

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу (надалі ГК) України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно ч. 2 ст. 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639 ЦК України).

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. 2 ст. 640 ЦК України).

Частиною 1 ст. 181 ГК України встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Законом не встановлено спеціальної вимоги до форми та порядку укладання договору поставки. Тому, враховуючи виставлення відповідачем позивачу рахунку на оплату з зазначенням товару і часткову оплату рахунку позивачем, суд правильно дійшов висновку про укладання між сторонами договору поставки у спрощений спосіб.

Згідно ст..712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк(строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (частина друга статті 693 Цивільного кодексу України).

Оплата позивачем частково рахунку до поставки товару свідчить про те, що сторони домовилися про попередню оплату.

Однак в матеріалах справи відсутні і сторонами не надані докази того, в якій сумі і в якій термін повинна бути сплачена передоплата, а також в який строк або термін повинен бути поставлений товар.

Ухвалою суду від сторін витребовувалися відповідні докази, однак не були надані.

Доводи позивача про обовязок відповідача поставити товар при оплаті 51 500 грн. не підтверджені належними та допустимими доказами.

Таким чином матеріалами справи не встановлено і за відсутності належних доказів не можливо встановити, чи виконав в повному обсязі свої обовязки позивач і чи допустив порушення зобовязання відповідач.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.604 ЦК України, зобовязання припиняються за домовленістю сторін.

08.10.2015р. позивач звернувся до відповідача з листом, № 757, з проханням повернути помилково сплачені кошти згідно рахунку № 109 від 17.09.2015р. у сумі 51500,00 грн. на його поточний рахунок.

Даним листом фактично позивач запропонував припинити договір.

Листом від 28.10.2015 № 173-10 відповідач повідомив позивача про тимчасову неможливість повернення грошових коштів у звязку з їх відсутністю та вказав, що орієнтовна дата повернення коштів листопад-грудень 2015 року, тобто погодився з пропозицією позивача. (а.с. 16).

Таким чином, шляхом обміну листами сторони погодили припинення договору.

Відповідно до ч.1, п.3 ч. аїни, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій он обуло набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовується також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобовязанні.

Оскільки відповідач в зазначений ним строк грошові кошти не повернув, то господарський суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги, стягнувши з відповідача на користь позивача 51 500 грн.

Апеляційна карга не підлягає задоволенню у звязку з вищенаведеним. Рішення суду слід залишити в силі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 101- 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ПКП Кран-Сервіс" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 11.05.2016 року у справі № 912/1356/16 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 21.10.2016р.

Головуючий: __________________ С.Г. Антонік

Судді: __________________ Л.О.Чимбар

__________________ ОСОБА_2