ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2016 р.Справа № 916/1627/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ярош А.І.,

Суддів: Лисенко В.А., Ліпчанської Н.В.,

секретар судового засідання Молодов В.С.,

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, за довіреністю;

від відповідача - ОСОБА_2, за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської митниці Державної фіскальної служби України м.Одеса

на рішення господарського суду Одеської області від 15 серпня 2016р.

по справі № 916/1627/16

за позовом Подільського міжрайонного центра зайнятості, м.Котовськ

до Одеської митниці Державної фіскальної служби України м.Одеса

про стягнення 7 426,52 грн.

ВСТАНОВИВ:

Котовський міськрайонний центр зайнятості (правонаступником якого є Подільський міський центр зайнятості) звернувся до господарського суду з позовом до Одеської митниці ФДС із позовом про стягнення 7426,52 грн. відшкодування коштів, сплачених ОСОБА_3 за час її безробіття.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що ОСОБА_3, після її звільнення з митних органів 21.06.2012 року, отримувала допомогу по безробіттю. Проте, рішенням суду від 01.10.2012 року її було поновлено на роботі з дати звільнення, а тому, на думку позивача, відповідач має повернути позивачу зазначені виплати за період з 19.07.-2012 року по 26.10.2012 року.

Рішенням господарського суду Одеської області від 15 серпня 2016 року по справі №916/1627/16 (суддя Волков Р.В.) позов задоволено, стягнуто з Одеської митниці Державної фіксальної служби України на користь Подільського міськрайонного центру зайнятості до Фонду загальнообов`язкового соціального страхування України на випадок безробіття 7426 грн. 52 коп. основного боргу (згідно ухвали про виправлення описки від 13.09.2016 року).

Стягнуто з Одеської митниці Державної фіскальної служби України на користь Подільського міськрайонного центру зайнятості до Фонду загальнообов`язкового соціального страхування України на випадок безробіття 1378 грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновків про обґрунтованість та доведеність позовних вимог в повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Одеська митниця Державної фіскальної служби України м. Одеса звернулась до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Одеської області скасувати повністю та відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт посилається на те, що рішення про припинення перебування ОСОБА_3 на державній службі в митних органах та поновлення її на роботі приймалось Державною митною службою України, яка була роботодавцем вказаної особи, а не Південною митницею.

Тому, скаржник вважає, що він є неналежним відповідачем, оскільки саме Державна митна служба України повинна відшкодовувати сплачені Фондом кошти.

Крім того, апелянт зауважує, що судом не враховано, що в кошторисі Одеської митниці ДФС не передбачено здійснення видатків на виплату коштів, які зазначені в позові, а вимога позивача про стягнення з митниці коштів поза межами бюджетних асигнувань суперечить ст.48 Бюджетного кодексу України.

Також скаржник посилався на те, що судом першої інстанції в порушення ст.83 ГПК України зазначено, що сума в розмірі 7 426,52 грн. є витратами на сплату судового збору.

У відзиві на апеляційну скаргу Подільський міжрайонний центр зайнятості заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити оскаржуване рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст.85 ГПК України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та перевірено під час апеляційного перегляду, наказом Державної митної служби України від 20.06.2012 року №1279-к припинено з 21.06.2012 року перебування на державій службі в митних органах України, зокрема, ОСОБА_3, відповідно до ст. 17, п. 6 ч. 1 ст.30 Закону України Про державну службу (а.с.124-126).

Під час безробіття ОСОБА_3 була зареєстрована у Котовському міськрайонному центрі зайнятості та згідно персональної картки отримала статус безробітного. Так, центром зайнятості надавались послуги у сприянні її працевлаштування та виплачено матеріальне забезпечення по безробіттю у розмірі 7426,52 грн. за період з 19.07.2012 року по 26.10.2012 року, що підтверджується витягами з наказів та довідкою про суми нарахувань.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01.10.2012 року по справі №1570/4336/2012 (яке в цій частині було залишено в силі Вищим адміністративним судом України) наказ про звільнення ОСОБА_3 було скасовано та зобов'язано відповідача негайно поновити її на посаді старшого інспектора митного поста Платонове Південної митниці та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць.

Так, на виконання рішення суду ОСОБА_3 було поновлено на роботі в митних органах з 21.06.2012 року (з дати звільнення).

Наказом Державної митної служби України від 19.10.2012 року скасовано пункт 1 наказу Державної митної служби України від 20.06.2012 року №1279-к в частині припинення 21.06.2012 перебування на державній службі в митних органах України ОСОБА_3, та поновлено ОСОБА_3 на посаді старшого інспектора митного поста «Платонове» з 22.06.2012 року.

Наказом Південної митниці Державної служби України від 19.10.2012 року, у звязку з поновленням на посаді старшого інспектора митного поста «Платонове» з 21.06.2012 року, наказано приступити ОСОБА_3 до виконання обовязків за посадою старшого інспектора митного поста «Платонове» Південної митниці з 19.10.2012 року.

У відповідності до ст. 12 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття №1533-ІІІ від 02.03.2000 року (в редакції, що діяла до набрання чинності Законом України Про зайнятість населення №5067-VI від 05.07.2012 року), функції виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття покладаються на органи державної служби зайнятості, які є робочим органом Фонду та здійснюють, зокрема, виплату забезпечення та надають соціальні послуги.

Відповідно до п.п.5 п.2 ст.12 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття №1533-ІІІ від 02.03.2000 року (в редакції, що діяла до набрання чинності Законом України Про зайнятість населення №5067-VI від 05.07.2012 року), центри зайнятості, як робочі органи Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, контролюють правильність витрат за страхуванням на випадок безробіття, проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральними органами виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, державної податкової політики, Пенсійним фондом України за погодженням з правлінням Фонду.

Розслідування обґрунтованості виплати матеріального забезпечення здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних Пенсійного фонду України та Державної податкової адміністрації України, а в разі необхідності - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників.

Згідно із п. 6, 7 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого 13.02.2009 року Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України №60/62, Постановою правління Пенсійного фонду України №7-1, у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих, така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг.

Протягом двох робочих днів після прийняття рішення центр зайнятості надсилає особі чи роботодавцю рекомендованим листом повідомлення про необхідність протягом 15 календарних днів з дня отримання повідомлення повернути незаконно виплачені кошти.

З огляду на те, що ОСОБА_3 поновлено на роботі в митних органах з дати звільнення, Котовським міськрайонним центром зайнятості направлено до Південної митниці претензію №0442 від 13.02.2013 року про повернення виплаченого забезпечення та вартості наданих послуг безробітній ОСОБА_3 у розмірі 7426,52 грн., яку 22.02.2013 року отримано відповідачем, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України №1533-III від 02.03.2000 року загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття - система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Згідно із п. 8 ст. 1 Закону України №1533-III від 02.03.2000 року страховим випадком є подія, через яку застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу.

Статтями 34, 35 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття №1533-III від 02.03.2000 року, передбачено право Фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов'язок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Обов'язок роботодавця відшкодувати Фонду вартість послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду виникає тільки у випадку, коли працівника звільнено незаконно і саме через цю подію застрахована особа втратила заробітну плату і була вимушена стати на облік як безробітна та отримувати страхові виплати.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Суд першої інстанції цілком правомірно дійшов висновку, що оскільки Одеським окружним адміністративним судом фактично визнано наказ про звільнення ОСОБА_3 незаконним та скасовано його, при цьому цей наказ став підставою для втрати ОСОБА_3 заробітної плати, а в подальшому ця подія стала підґрунтям для призначення та виплати їй допомоги по безробіттю, тому позивач має право на відшкодування відповідачем суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у відповідності до ст.ст.34, 35 ЗУ Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття.

Судова колегія відхиляє доводи апелянта про те, що він є неналежним відповідачем, а відшкодування завданої шкоди відбувається за рахунок Державної митної служби України, а не Південної митниці, оскільки, як вважає скаржник, саме Державна митна служба Україна звільняла та поновляла на роботі ОСОБА_3

Як зазначалось вище, згідно ст.ст. 34, 35 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття передбачено право Фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов'язок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Відповідно до п. 10, п. 11 ст. 1 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття №1533-III від 02.03.2000 року, роботодавцем є власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання та фізичні особи, які використовують найману працю, найманий працівник - це фізична особа, яка працює за трудовим договором (контрактом) на підприємстві, в установі та організації або у фізичної особи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 працювала в Південній митниці на посаді старшого інспектора митного поста «Платонове» та отримувала заробітну плату саме в цьому органі.

Отже, в даному випадку роботодавцем, який використовує працю ОСОБА_3, виступала Південна митниця, правонаступником якої є відповідач, а тому саме він має відшкодовувати позивачу вартість наданих соціальних послуг безробітному.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доводи апелянта про порушення судом першої інстанції вимог ст.83 ГПК України при винесенні рішення, судом до уваги не приймаються, оскільки ухвалою господарського суду Одеської області від 13.09.2016 року виправлено описку, допущену у п.2 резолютивної частини рішення від 15.08.2016 року, зазначивши замість помилкового « 7426,52 грн. судового збору» вірне « 7426,52 грн. основного боргу».

За таких обставин, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.32-34 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, передбачених ст.104 ГПК України, для скасування рішення суду першої інстанції та відмову у задоволенні апеляційної скарги.

Керуючись ст.99, п.1 ст.103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Одеської митниці Державної фіскальної служби України м. Одеса залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 15 серпня 2016 року по справі № 916/1627/16 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписаний 24.10.2016 року

Головуючий суддя А.І. Ярош

Суддя В.А. Лисенко

Суддя Н.В. Ліпчанська