РІШЕННЯ

17 жовтня 2016 року Справа № 913/916/16

Провадження №13/913/916/16

За позовом ОСОБА_1 , м. Рубіжне Луганської області

до Відкритого акціонерного товариства Сєвєродонецький приладобудівний завод,

м. Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення заборгованості

Суддя Яресько Б.В.

Секретар судового засідання Ногін С.М.

Представники сторін:

Позивач ОСОБА_1

Відповідач не прибув.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: позивач звернувся з позовом про стягнення невиплаченої заробітної плати за період з 01 червня 2014 р. по 15 жовтня 2014 року в розмірі 5649 грн. 50 коп., компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 3691 грн. 27 коп., середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені у розмірі 19338 грн. 24 коп., моральної шкоди у розмірі 5000 грн. 00 коп.

Позивач в судовому засіданні вимоги підтримав.

Відповідач проти задоволення позову заперечує в повному обсязі, посилаючись на його безпідставність.

Відповідачем заявлене клопотання про розгляд справи без його участі.

Також відповідачем заявлене клопотання про витребування у ДПІ м. Сєвєродонецьк ГУ ДФС у Луганській області з Центральної бази державного реєстру фізичних осіб ДПА України відомості про суми доходів позивача за період з 01 червня 2014 р. по 15 жовтня 2014 р. в порядку норм ст.ст. 33,38 ГПК України. Як вбачається з доданих до клопотання матеріалів, відповідач самостійно звертався до ДПІ в м. Сєвєродонецьку листом № 01-20/174-16 від 28.09.2016 р. для одержання зазначеної інформації, але 05.10.2016 р. листом № 13119/12-14-08-02/09 йому було відмовлено в її надані.

Зазначене клопотання про витребування відомостей у ДПІ м. Сєвєродонецьк ГУ ДФС у Луганській області судом відхиляється з огляду на наступне: позовна заява була одержана господарським судом 22.08.2016 року. Відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України спір має бути вирішений у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. На цей час зазначений строк спливає, сторонами не заявлене клопотання про продовження строку розгляду спору, за таких обставин, з врахуванням строку поштового обігу, суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи у випадку задоволення зазначеного клопотання про витребування доказів.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають значення для розгляду справи по суті, проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін протягом розгляду справи, господарський суд Луганської області,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 15.04.2014 р. була прийнята на посаду бухгалтера ВАТ «Сєвєродонецький приладобудівний завод» відповідно до строкового трудового договору терміном на 6 місяців. Про прийняття на роботу ліквідатором ВАТ «Сєвєродонецький приладобудівний завод» був виданий наказ № 06 від 01.02.2014 р. Крім того факт прийняття на роботу підтверджується записом в трудовій книжці позивача.

15.10.2014 р. відповідно до наказу № 10 від 01.10.2014 р. позивач був звільнений в звязку з закінченням трудового договору за п. 2 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України.

Позивач зазначає, що з червня 2014 року заробітна плата виплачувалася її не в повному обсязі, в звязку з чим на час звільнення заборгованість з заробітної плати склала 5649 грн. 50 коп.

Позивач звернулась до господарського суду Луганської області з позовом в якому просить суд стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату за період з 01 червня 2014 р. по 15 жовтня 2014 року в розмірі 5649 грн. 50 коп., компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 3691 грн. 27 коп., суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені у розмірі 19338 грн. 24 коп., моральну шкоду у розмірі 5000 грн. 00 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до трудового договору вона належним чином виконувала свої обовязки, але відповідач своєчасно не сплатив її заробітну плату протягом роботи, та не здійснив розрахунок при звільненні.

Відповідач проти задоволення позову заперечує повністю.

Відповідач зазначає, що у відповідності до норм ст. 23 КЗпП України визначені строки трудового договору. Ці строки не регламентують безпосередню оплату праці працівникам, і які можуть не співпадати з фактично відпрацьованим часом (виконаною роботою). Оплата праці працівникам відбувається згідно вимог ст. 94 ст. 1021 КЗпП України за фактично відпрацьований час (виконану роботу).

Позивач на роботу до підприємства ВАТ Сєвєродонецький приладобудівний завод не зявлявся тривалий час, передусім, з 01 червня 2014 року, і до спливу строку трудового договору між ним та відповідачем. А тому оплата праці позивачеві відбувалася відповідачем за фактично відпрацьований час, про що позивачеві було надано довідку, що також підтверджується поясненнями працівників відповідача.

Відповідач зазначає, що позивач не був звільнений з червня 2014 року відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України оскільки зазначене звільнення є правом роботодавця, а не обовязком.

Отже, відповідач не може мати заборгованості по виплаті позивачеві заробітної плати, і відповідно позивач не має кредиторських вимог до відповідача.

Стосовно стягнення компенсації втрати частини доходів, то відповідач зазначає, що оскільки він визнаний банкрутом та знаходиться в процедурі ліквідації, то відповідно до норм ч. 1 ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у банкрута не виникають жодних додаткових зобовязань, у тому числі щодо грошової компенсації іншим особам.

Відповідач заперечує проти стягнення середнього заробітку та моральної шкоди посилаючись на необґрунтованість зазначених вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Постановою по справі № 10/110б від 30.01.2014 господарський суд Луганської області припинив процедури санації Відкритого акціонерного товариства Сєвєродонецький приладобудівний завод, м. Сєвєродонецьк Луганської області, визнав його банкрутом, та відкрив ліквідаційну процедуру, яка триває і на цей час.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Як вбачається з наданого відповідачем протоколу службового розслідування правильності нарахування оплати праці від 10 липня 2015 року вбачається, що за період з 01.06.2014 р. по 15.10.2014 р. позивачу була нарахована заробітна плата в сумі 5649 грн. 50 коп. Відповідач зазначені кошти позивачу не виплатив, посилаючись на те, що за вказаний період відповідач не виходила на роботу.

Зазначені доводи відповідача судом оцінюються критично, з огляду на те, що за час роботи заробітна плата позивачу нараховувалась, про що свідчить протоколу службового розслідування правильності нарахування оплати праці від 10 липня 2015 року, до дисциплінарної відповідальності за час роботи позивач не притягувався.

Згідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

За таких обставин вимоги позивача щодо стягнення заборгованості з заробітної плати за період з 01 червня по 15 жовтня 2014 року у розмірі 5649 грн. 50 коп. є обґрунтованими, та підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 3691 грн. 27 коп. по компенсації за затримку виплати заробітної плати, передбаченої Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, за період по липень 2016 р. включно, суд зазначає.

Відповідно до ст. 34 Закону України "Про оплату праці", компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші.

Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 р. № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.1999 р. № 692), компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 01 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін.

За таких обставин вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3691 грн. 27 коп. по компенсації за затримку виплати заробітної плати, передбаченої Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, за період по липень 2016 р. включно є обґрунтованими, та підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги позивача в частині стягнення суми середньої заробітної плати за весь час затримки в розмірі 19338 грн. 24 коп. за період з 15.10.2014р. по 15.08.2016р., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Стаття 117 КЗпП України структурно віднесена до розділу VII «Оплата праці» зазначеного КЗпП України. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання, всупереч посиланням відповідача. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку (відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд України в постанові від 14.11.2012 р. у справі № 6-139цс12), у зв'язку з чим, питання стягнення середнього заробітку за час затримки може розглядатися в господарському суді та, враховуючи приписи п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", суд зазначає, що позивач звільнений від сплати судового збору у справах про стягнення заробітної плати, у тому числі щодо стягнення середнього заробітку за затримку.

За таких обставин, суд задовольняє вимоги позивача в частині стягнення суми середньої заробітної плати за весь час затримки в розмірі 19338 грн. 24 коп. за період з 15.10.2014р. по 15.08.2016р.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" № 13 від 24.12.1999 р., оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Стосовно вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до абз. 1 п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з абз. 1 п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4, відповідно до ст. 137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Свої позовні вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 5000 грн. 00 коп. позивач обґрунтовує тим, що затримка відповідачем виплати заробітної плати призвела до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд задовольняє вимоги про стягнення моральної шкоди частково, в сумі 500 грн. 00 коп., в решті відмовляє за необґрунтованістю.

У відповідності із ст.49 ГПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача в доход бюджету судовий збір у сумі 1193 грн. 88 коп., оскільки з його вини спір доведено до суду.

Керуючись ст. ст. 94, 115 КЗпП України, ст. ст. 12, 49, 82-85 ГПК України

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з відкритого акціонерного товариства «Сєвєродонецький приладобудівний завод» ідентифікаційний номер 05744350 поштовий індекс 93413 Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Новікова 2 на користь фізичної особи ОСОБА_1 , яка мешкає за адресою 93010 Луганська область, м. Рубіжне вул. Менделеєва б. 47а, кв. 29 ідентифікаційний номер НОМЕР_1, дата народження 10.02.1988 р. заборгованість з заробітної плати за період з 01 червня 2014 р. по 15 жовтня 2014 року в розмірі 5649 грн. 50 коп., компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 3691 грн. 27 коп. за період по липень 2016 р. включно, моральну шкоду у розмірі 500 грн. 00 коп., суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені у розмірі 19338 грн. 24 коп. за період з 15.10.2014р. по 15.08.2016р. (без утримання податків й інших обов'язкових платежів), наказ видати.

3. Стягнути з відкритого акціонерного товариства «Сєвєродонецький приладобудівний завод» ідентифікаційний номер 05744350 поштовий індекс 93413 Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Новікова 2 в доход Державного бюджету України на рахунок 3004, МФО 851011, отримувач коштів Управління державної казначейської служби України у Київському районі м. Харкова Харківської області, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37999675, банк отримувача Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області, код класифікації доходів бюджету 22030001 судовий збір 1193 грн. 88 коп., наказ видати Відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції.

4. В решті вимог відмовити.

Повне рішення складено 21.10.2016 р.

Суддя Б.В.Яресько