РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2016№910/13070/16

За позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «САН ПАРК»

про стягнення 22 948, 01 грн.

Суддя Літвінова М.Є.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 за довіреністю від 19.05.2016 р.;

від відповідача: Денисюк О.І. за довіреністю від 02.02.2016 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «САН ПАРК» (далі - відповідач) про стягнення 22 948,01 грн., з яких завдаток за схоронність об'єкту оренди та майна Орендодавця в сумі 21 997,18 грн., інфляційні втрати в сумі 747,09 грн., 3% річних в сумі 203,74 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує на те, що між ним та відповідачем було укладено Договір оренди № 58/14-О від 01.08.2014, на виконання умов якого позивач перерахував відповідачу завдаток у розмірі 21 997,18 грн. 12.03.2016 сторони уклали Додаткову угоду №3 про припинення дії Договору, проте відповідач всупереч п. 3.6. Договору не повернув позивачу суму сплаченого ним завдатку.

Ухвалою господарського суду міста Києва порушено провадження у справі № 910/13070/16, її розгляд призначено на 10.08.2016.

08.08.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи та відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач проти задоволення позову заперечує через відсутність правових підстав для повернення позивачу завдатку. Зокрема, відповідач зазначає, що у нього наявні майнові претензії до позивача щодо повернення орендованого майна, а Договір було розірвано з ініціативи позивача, у зв'язку з чим в силу п. п. 3.6., 9.1. Договору у відповідача відсутні будь-які підстави повертати позивачу сплачений завдаток.

09.08.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача були подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

В судовому засіданні 10.08.2016, на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 31.08.2016.

25.08.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

В судовому засіданні 31.08.2016, на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 19.09.2016.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.09.2016 в порядку статті 69 Господарського процесуального кодексу України продовжено строк розгляду справи № 910/13070/16 на п'ятнадцять днів, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 28.09.2016.

28.09.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 28.09.2016 позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 28.09.2016 проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 28.09.2016 судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.08.2014 між позивачем (орендар) та відповідачем (орендодавець) укладено Договір оперативної оренди № 58/14-О (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в тимчасове платне користування майно та сплачує орендну плату за його використання на умовах Договору та в розмірі, встановленому в Додатку № 1 до Договору.

Згідно з п. 2.1. Договору Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до 30.11.2014.

Додатковою угодою № 2 від 30.11.2015 сторони продовжили строк дії Договору до 30.11.2016.

Пунктом 6.1.1. Договору на Орендаря покладено обов'язок перерахувати на рахунок Орендодавця протягом 2-х календарних днів з дня підписання Договору завдаток за схоронність об'єкту оренди та майна Орендодавця, яке знаходиться в цьому об'єкті, в розмірі місячної орендної плати зазначеної у Додатку № 1 до Договору.

Пунктом 3.6. Договору передбачено, що по закінченню строку дії Договору та в разі відсутності у Орендодавця претензій до Орендаря щодо здачі об'єкту, Орендодавець протягом 15 календарних днів повертає на поточний рахунок Орендаря сплачений завдаток згідно п. 6.1.1. Договору.

За умовами п. 9.1. Договору кожна із сторін вправі в односторонньому порядку розірвати Договір за умови письмового попередження іншої сторони не менш ніж за 3 місяця до визначеної дати припинення дії Договору. В разі, якщо розірвання Договору ініціює Орендар у строк менший ніж три місяці, то завдаток (п. 6.1.1. Договору орендарю не повертається.

На виконання умов Договору відповідач передав позивачу у тимчасове користування складське приміщення, площею 712,5 м.кв., територію загального користування площею 31,7 м.кв., адміністративне приміщення площею 22,6 м.кв., територію загального користування площею 4 м.кв., розташовані за адресою: АДРЕСА_1 на першому поверсі будівлі (літ. БТІ «Р»), що підтверджується Актами приймання-передачі № 1, № 2, № 3, № 4 від 01.08.2014 .

12.03.2016 сторони уклали Додаткову угоду №3 до Договору, відповідно до змісту якої домовились припинити дію Договору з 13.03.2016, проте листом № 192 від 30.03.2016 відповідач відмовив позивачу у поверненні завдатку на підставі п. 9.1. Договору.

Оскільки строк дії Договору скінчився, а відповідач згідно з п. 3.6. Договору завдаток позивачу не повернув, останній вирішив звернутись до суду з даним позовом.

При цьому, позивач зазначає, що Договір не було розірвано в односторонньому порядку з боку позивача, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 651 Цивільного кодексу України одностороння відмова від договору безпосередньо тягне правові наслідки розірвання договору і не потребує ані згоди сторони договору, ані підписання сторонами будь-яких додаткових угод. Натомість, односторонню відмову від Договору, як безпосередню підставу його розірвання, слід відмежовувати від переговорного процесу між сторонами щодо дати, порядку та умов його розірвання, завершенням якого є підписання обома сторонами договору додаткової угоди, в якій викладається погоджені сторонами умови розірвання договору.

Також, позивач не погоджується з претензіями відповідача щодо стану повернутого орендованого майна, оскільки в Актах про повернення майна не викладено будь-яких претензій щодо об'єкту оренди, и лише містяться посилання на Дефектні акти, складання яких Договором не передбачено.

Разом з тим, позивач зазначає, що згідно з п. 3.8.4. Додатку № 3 до Договору та ст. 785 Цивільного кодексу України він був зобов'язаний повернути відповідачу майно з урахуванням нормального зносу, під яким розуміється рівень зносу, який мав би місце незалежно від того, хто здійснював користування річчю. На думку позивача, відповідно до дефектного акту від 31.03.2016 р., єдиним дефектом, який був виявлений комісією під час приймання приміщень з оренди були непрацюючі люмінесцентні лампи та непрацюючий дросель (деталь, що забезпечує роботу люмінесцентних ламп), проте люмінесцентні лампи мають певний строк служби і втрачають свої споживчі властивості в результаті їх використання. Тобто, за твердженням позивача, наявність в результаті використання приміщень позивачем непрацюючих люмінесцентних ламп покривається поняттям нормального зносу, встановленого п. 3.8.4. Додатку № 3 до Договору та ст. 785 Цивільного кодексу України, і взагалі не є дефектом.

Крім того, позивач зазначає, що відповідно до п. 3.8.6. Додатку № 3 до Договору якщо у відповідача були претензії щодо повернення майна, то він повинен був викласти їх в акті про повернення майна, а не в дефектному акті, та надати позивачу можливість усунуті такі порушення власними силами у 5-денний строк, і лише в разі не усуненні порушень позивачем відповідач мав право усунуті такі порушення частиною сплаченого позивачем завдатку. Проте, відповідачем не було надано позивачу строк для самостійного усунення виявлених порушень, у зв'язку з чим, на думку позивача, він втратив право на усунення недоліків за рахунок завдатку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором оренди.

Частиною 1 статті 759 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до частини 1 статті 283 Цивільного кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 1 статті 785 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, завдатком.

Частиною 1 статті 570 Цивільного кодексу України передбачено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Статтею 571 Цивільного кодексу України передбачені правові наслідки порушення або припинення зобов'язання, забезпеченого завдатком, частиною 1 якої передбачено, якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора.

Пунктом 3.6. Договору передбачено, що по закінченню строку дії Договору та в разі відсутності у Орендодавця претензій до Орендаря щодо здачі об'єкту, Орендодавець протягом 15 календарних днів повертає на поточний рахунок Орендаря сплачений завдаток згідно п. 6.1.1. Договору.

Згідно з п. 9.1. Договору кожна із сторін вправі в односторонньому порядку розірвати Договір за умови письмового попередження іншої сторони не менш ніж за 3 місяця до визначеної дати припинення дії Договору. В разі, якщо розірвання Договору ініціює Орендар у строк менший ніж три місяці, то завдаток (п. 6.1.1. Договору) Орендарю не повертається.

Отже, вирішуючи питання про наявність чи відсутність у відповідача обов'язку з повернення завдатку позивачу відповідно до п. 9.1. Договору, вирішальним має значення, з чиєї саме ініціативи був розірваний Договір, та в який строк вона була висловлена.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відповідача з листом від 25.02.2016 про розірвання Договору оренди з 04.03.2016, у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що саме позивач виступив ініціатором розірвання Договору оренди у строк менший, ніж три місяці, що в силу п. 9.1. Договору нівелює обов'язок відповідача щодо повернення сплаченого позивачем завдатку.

При цьому, посилання позивача на те, що Договір було розірвано за обоюдною згодою сторін, про що сторони уклали Додаткову угоду №3 від 03.03.2016, і односторонньої відмови від Договору з боку позивача не було, суд вважає безпідставними та до уваги не приймає, оскільки, як зазначалось вище, за умовами п. 9.1. Договору для наявності чи відсутності у відповідача обов'язку з повернення завдатку має значення хто саме зі сторін виступив ініціатором розірвання Договору та в який строк.

Крім того, відповідно до Акту №13 від 12.03.2016 повернення орендованого майна, складське приміщення площею 647 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, розташоване на першому поверсі в будівлі (літ. БТІ «Р»), було повернуто позивачем у неналежному технічному стані і відповідачем має претензії до позивача в обсязі, визначеному дефектними актами.

Також, відповідно до акту №15 від 12.03.2016 повернення орендованого майна, адміністративне приміщення площею 22,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, розташоване на першому поверсі в будівлі (літ. БТІ «Р»), було повернуто позивачем у неналежному технічному стані і відповідачем має претензії до позивача в обсязі, визначеному дефектними актами.

Вищевказані акти з боку позивача були підписані без зауважень і заперечень та скріплені його печаткою.

Наведені обставини свідчать про те, що на момент розірвання Договору у відповідача були претензії до позивача щодо стану орендованого об'єкту, оскільки складське приміщення площею 647 кв.м. та адміністративне приміщення площею 22,6 м.кв. були повернуті позивачем у неналежному технічному стані, що підтверджується Актами повернення № 13 та № 15 від 12.03.2016.

Пунктом 3.8.6. Додатку № 3 до Договору передбачено, що в разі наявності претензій у Орендодавця, що вказуються в Акті повернення об'єкту оренди, щодо повернення Орендарем об'єкту оренди, Орендар зобов'язаний усунути власними силами допущені порушення в п'ятиденний строк з моменту виявлення таких порушень. В разі не усунення порушень Орендарем в 5-денний строк, орендодавець залишає за собою право усунути такі порушення частиною сплаченого Орендарем завдатку (п. 6.1.1. Договору).

З матеріалів справи вбачається, що 29.03.2016 між відповідачем, як замовником, та ТОВ «Будівельний регіон», як виконавцем, було укладено Договір № 26/16-ПР, відповідно до п. 1.1. якого виконавець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, на свій ризик, власними силами, з використанням матеріалів замовника, провести роботи по ремонту та фарбуванню бетонної підлоги площею 840 м.кв. в будівлі, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, літера БТІ «Р» на 1 поверсі.

Вартість робіт згідно з договірною ціною (Додаток № 1 до Договору) становить 29 387,92 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 4 897,99 грн., які були оплачені відповідачем на підставі платіжного доручення № 1469 від 12.04.2016.

Для виконання вищевказаних робіт відповідачем були закуплені матеріали у ТОВ «БРУГ С» та ТОВ АДВЕНТ ІНВЕСТ» за видатковими накладними № Р-010402 від 01.04.2016 на суму 13 762,24 грн. та № 1415 від 04.04.2016 р. на суму 29 278,38 грн., які були оплачені відповідачем на підставі платіжного доручення №1246 від 31.03.2016 та платіжного доручення № 1247 від 31.03.2016.

Отже, матеріалами справи підтверджено наявність майнових претензій відповідача до позивача щодо стану орендованого майна, внаслідок чого суд дійшов висновку про відсутність у відповідача обов'язку з повернення завдатку позивачу, оскільки в силу п. 3.6. Договору лише у разі відсутності у відповідача претензій до позивач щодо здачі об'єкту, відповідач зобов'язаний протягом 15 календарних днів повернути на поточний рахунок позивача сплачений завдаток згідно п. 6.1.1. Договору.

Разом з тим, суд не приймає уваги доводи позивача в частині того, що відповідач не надав позивачу можливості самостійно усунути виявлені порушення у п'ятиденний строк згідно з п. 3.8.6. Додатку № 3 до Договору, виходячи з наступного.

Так, підписавши Акти про повернення орендованого майна № 13 від 12.03.2016 та №15 від 12.03.2016 позивач погодився з тим, що орендоване майно було повернуто ним відповідачу у неналежному технічному стані та достеменно знав про наявність у відповідача майнових претензій щодо стану повернутого майна. При цьому, в матеріалах справи відсутні жодні належні та допустимі докази в підтвердження того, що позивач не погоджувався з виявленими порушеннями та/або їх обсягами, а встановлені дефекти вважав нормальним зносом.

Таким чином, починаючи з 12.03.2016 позивач був обізнаний про повернення орендованого майна відповідачу у неналежному технічному стані, проте не вчинив жодних дій, спрямованих на усунення виявлених порушень та приведення орендованого майна у належний технічний стан.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого завдатку в розмірі 21 997,18 грн. та нарахованих позивачем інфляційних втрат і 3% річних, у зв'язку з чим відмовляє позивачу у задоволенні позову.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012 "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Згідно зі статтею 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання

повного тексту рішення 10.10.2016

Суддя М.Є. Літвінова