КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2016 р. Справа№ 910/6591/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

ОСОБА_1

за участю представників cторін:

позивача: не зявився,

відповідача: ОСОБА_2, довіреність б/н від 04.01.2016.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Автогаражного кооперативу Чайка

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2016

у справі №910/6591/16 (суддя Пригунова А.Б.)

за позовом Автогаражного кооперативу Чайка

до Товариства з обмеженою відповідальністю Сітіінвестбуд і КО

про визнання договору припиненим

ВСТАНОВИВ:

Автогаражний кооператив Чайка звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Сітіінвестбуд і КО про визнання припиненим інвестиційного договору на будівництво з подальшою експлуатацією та обслуговуванням приміщень мініавтосервісу та магазину супутніх товарів від 27.10.2005, за адресою: м. Київ, вул. Фрунзе, 82, укладеного між Автогаражним кооперативом Чайка та Товариством з обмеженою відповідальністю Сітіінвестбуд і КО з 01.08.2008.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.07.2016 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Автогаражний кооператив Чайка звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2016 у справі №910/6591/16 за позовом Автогаражного кооперативу Чайка до Товариства з обмеженою відповідальністю Сітіінвестбуд і КО про визнання договору припиненим та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог. Визнати припиненим інвестиційний договір на будівництво з подальшою експлуатацією та обслуговувнням приміщень мініавтосервісу та магазину супутніх товарів за адресою: м. Київ, вул. Фрунзе, 82 від 27.10.2005, укладений між Автогаражним кооперативом Чайка та Товариством з обмеженою відповідальністю Сітіінвестбуд і КО з 01.08.2008. Витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що рішення місцевого господарського суду прийняте з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, місцевий господарський суд неправильно застосував і порушив норми матеріального та процесуального права.

Крім того, в апеляційній скарзі апелянт зазначив, що всупереч обовязковим умовам інвестиційного договору від 27.10.2005, відповідачем не погоджувались із позивачем проектно-кошторисна документація на будівництво обєкта, графік виконання робіт по будівництву обєкта, а також будь-які підрядні організації. За таких обставин, позивач вважає вищевказаний інвестиційний договір припиненим.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/6591/16 за апеляційною скаргою Автогаражного кооперативу Чайка передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Андрієнка В.В., суддів Буравльова С.І., Шапрана В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.08.2016 апеляційну скаргу Автогаражного кооперативу Чайка прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 13.09.2016.

09.09.2016 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярія) Київського апеляційного господарського суду від відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю Сітіінвестбуд і КО надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи.

13.09.2016 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярія) Київського апеляційного господарського суду від позивача - Автогаражного кооперативу Чайка надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.09.2016, у відповідності до ст. 77 ГПК України, розгляд справи відкладено на 04.10.2016, у звязку із неявкою представників сторін, а також заявленими клопотаннями позивача та відповідача про відкладення розгляду справи.

03.10.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю Сітіінвестбуд і КО надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.10.2016, у відповідності до ст. 77 ГПК України, розгляд справи відкладено на 13.10.2016, у звязку із неявкою представників сторін та заявленим клопотанням відповідача про відкладення розгляду справи.

Представник позивача в судове засідання, яке відбулось 13.10.2016 не зявився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні, яке відбулось 13.10.2016 надав суду усні пояснення щодо доводів наведених в апеляційній скарзі.

За таких обставин постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та обєктивного розгляду.

Приписами ст. 99 ГПК України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Апеляційний господарський суд, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Рішенням Київської міської ради №31/905 від 25.09.2003 Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею Автогаражному кооперативу Чайка передано земельні ділянки загальною площею 1, 67 га по вул. Фрунзе, 82 у Подільському районі міста Києва за рахунок земель, наданих Акціонерному товариству закритого типу Київський меблевий комбінат, з яких - 1, 22 га у приватну власність для будівництва, експлуатації та обслуговування гаражів, 0, 45 га - у довгострокову оренду на 25 років для будівництва, експлуатації та обслуговування приміщень мініавтосервісу та магазину супутніх товарів.

19.05.2004 між Київською міською радою та Автогаражним кооперативом Чайка укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого Київська міська рада, на підставі рішення №31/905 від 25.09.2003, зобовязалась передати, а позивач - прийняти в оренду земельну ділянку площею 0, 4514 га по вул. Фрунзе, 82 у Подільському районі міста Києва для будівництва, експлуатації та обслуговування приміщень мініавтосервісу та магазину супутніх товарів строком на 25 років.

27.10.2005 між Автогаражним кооперативом Чайка (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Мегаполіс ДКС (інвестор) укладено інвестиційний договір на будівництво з подальшою експлуатацією та обслуговуванням приміщень мініавтосервісу та магазину супутніх товарів за адресою: м. Київ, Подільський район, вул. Фрунзе, 82.

Відповідно до п. 2.1. інвестиційного договору Товариство з обмеженою відповідальністю Мегаполіс ДКС фінансує витрати та проводить роботу з отримання дозвільної, погоджувальної документації, проектування, будівництво обєкту (приміщення мініавтосервісу та магазину супутніх товарів за адресою: м. Київ, вул. Фрунзе, 82 у Подільському районі м. Києва) з подальшим отриманням документів для оформлення права власності на частину обєкту інвестування.

19.01.2007 Автогаражним кооперативом Чайка та Товариством з обмеженою відповідальністю Мегаполіс ДКС підписано додаткову угоду №1 до інвестиційного договору від 27.10.2005, якою сторонами погоджено, що обєктом інвестування є багатофункціональний комплекс за адресою: м. Київ, вул. Фрунзе, 82 у Подільському районі міста Києва, на який Товариство з обмеженою відповідальністю Мегаполіс ДКС набуває право власності в результаті належного виконання умов цього договору, а також інші умови.

30.04.2007 між Автогаражним кооперативом Чайка, Товариством з обмеженою відповідальністю Мегаполіс ДКС та Товариством з обмеженою відповідальністю Сітіінвестбуд і Ко укладено додаткову угоду №2 до інвестиційного договору від 27.10.2005, відповідно до умов якої сторони домовились, що з дня підписання останньої всі права та обовязки Товариства з обмеженою відповідальністю Мегаполіс ДКС за інвестиційним договором на будівництво з подальшою експлуатацією та обслуговуванням приміщень мініавтосервісу та магазину супутніх товарів на вул. Фрунзе, 82 у місті Києві від 27.10.2005 переходять до Товариства з обмеженою відповідальністю Сітіінвестбуд і Ко.

02.05.2007 між Автогаражним кооперативом Чайка та Товариством з обмеженою відповідальністю Сітіінвестбуд і Ко укладено додаткову угоду №3 до інвестиційного договору від 27.10.2005, відповідно до п. 1.2. якої інвестор (відповідач) здійснює вкладення власних, позичкових, залучених майнових та інтелектуальних цінностей у будівництва обєкта інвестування, забезпечує його фінансування і розпоряджається вкладеними інвестиціями на свій розсуд з метою одержання прибутку (доходу) або соціального ефекту.

Відповідно до п.п. 12.1., 12.3. Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до моменту оформлення відповідачем права власності на обєкт інвестування. Даний Договір припиняє свою дію у таких випадках: після повного виконання сторонами взятих на себе зобовязань, за згодою сторін до закінчення терміну дії договору, за наявності обставин непереборної сили, якщо такі діють більше, ніж два місяці.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що всупереч умовам інвестиційного договору від 27.10.2005, відповідачем не погоджувалась проектно-кошторисна документація на будівництво обєкта, графік виконання робіт по будівництву обєкта, не здійснено жодної оплати, необхідної для отримання дозвільної та погоджувальної документації, що зумовило порушення строку введення обєкту будівництва в експлуатацію та, відповідно, несвоєчасне виконання відповідачем умов вказаного інвестиційного договору від 27.10.2005 тягне для позивача неповоротні наслідки та, зокрема, є підставою для припинення договору оренди земельної ділянки від 19.05.2004, оскільки за умовами вказаного договору позивач зобовязаний завершити забудову земельної ділянки у строки, встановлені проектною документацією на будівництво, затвердженою у встановленому порядку, але не пізніше, ніж через три роки з моменту державної реєстрації договору. Таким чином, на думку позивача, інвестиційний договір від 27.10.2005 є припиненим з 01.08.2008 на підставі п. 12.3. Договору, у звязку з неналежним виконанням відповідачем його умов.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог Автогаражного кооперативу Чайка, місцевий господарський суд виходив з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно із ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Судом першої інстанції було встановлено, що за своєю правовою природою вказаний інвестиційний договір від 27.10.2005 на будівництво з подальшою експлуатацією та обслуговуванням приміщень мініавтосервісу та магазину супутніх товарів за адресою: м. Київ, Подільський район, вул. Фрунзе, 82, є договором підряду.

За договором підряду, у відповідності до ст. 837 Цивільного кодексу України, одна сторона (підрядник) зобовязується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з ч. 1 ст. 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

У відповідності до ст. 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Згідно зі ст. 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобовязаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначене також кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно із ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобовязання є обовязковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно із ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання.

При цьому, відсутність своєї вини у відповідності до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобовязання.

Судом першої інстанції встановлено, що фактично правовідносини сторін щодо будівництва обєкту мініавтосервісу та магазину супутніх товарів на вул. Фрунзе, 82 у місті Києві врегульовані інвестиційним договором від 27.10.2005 в редакції додаткової угоди №3 від 02.05.2007, умовами якої встановлено, що якщо в рамках діючого законодавства відповідач не має можливостей здійснити оплату тих, чи інших витрат на проектування, будівництво, введення в експлуатацію та оформлення права власності на обєкт, а їх повинен понести позивач, то відповідач компенсує їх позивачу у повному обсязі на підставі наданих позивачем документів шляхом внесення грошових коштів у касу позивача чи на його розрахунковий рахунок протягом 5-ти банківських днів з моменту надання відповідачу розрахункових документів.

Позивач, стверджуючи про невиконання відповідачем зобовязань за інвестиційним договором від 27.10.2005, не надав суду жодних доказів вчинення ним дій щодо отримання дозвільної документації, здійснення витрат на отримання таких документів та звернення до відповідача з вимогами про їх компенсацію в порядку п. 3.4. інвестиційного договору.

Стосовно доводів позивача про непогодження відповідачем проектно-кошторисної документації на будівництво обєкта, графіку виконання робіт по будівництву обєкта та обрані підрядні організації, суд відзначає, що умовами інвестиційного договору від 27.10.2005 в редакції додаткової угоди №3 від 02.05.2007 не встановлено обовязок відповідача погоджувати з позивачем підрядні організації.

Умовами інвестиційного договору від 27.10.2005 в редакції додаткової угоди №3 від 02.05.2007 встановлено, що договір припиняє свою дію у разі виконання сторонами взятих на себе зобовязань, за згодою сторін до закінчення терміну дії договору, достроково за рішенням суду у разі порушення умов договору однією зі сторін та у разі наявності обставин непереборної сили.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно зі ст. 598 Цивільного кодексу України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Зобовязання, відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За загальним правилом Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Згідно із ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до статті 652 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобовязання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобовязання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобовязання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

У відповідності до ст. 653 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Статтею 188 Господарського кодексу України встановлено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Судом враховано, що відповідний договір вважається припиненим у звязку з його розірванням, однак в той же час, позивачем не наведено обставин та не надано відповідних доказів, які б свідчили про наявність підстав для розірвання договору в порядку наведених норм. Крім того, інвестиційний договір від 27.10.2005 у судовому порядку не розірваний, відповідних позовних вимог Автогаражним кооперативом Чайка не заявлено.

Разом з тим, суд відзначає, що фактично зобовязання за інвестиційним договором від 27.10.2005 в редакції додаткової угоди №3 від 02.05.2007 сторонами не виконані, у звязку з чим договір не є припиненим в порядку п. 12.3., в той час як право односторонньої відмови від договору не передбачено.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача щодо порушення відповідачем умов договору та недоведення ним наявності обставин, які відповідно до п. 12.3. є підставою для припинення інвестиційного договору від 27.10.2005 в редакції додаткової угоди №3 від 02.05.2007.

Крім того, суд звертає увагу, що у відповідності до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 20 Господарського кодексу України кожний субєкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених субєктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визанання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших субєктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси субєкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів субєктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обовязку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Суд відзначає, що цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів, однак за їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Реалізація цивільно-правового захисту відбувається шляхом усунення порушень цивільного права чи інтересу, покладення виконання обовязку по відновленню порушеного права на порушника.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу субєкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Як зазначено в постанові Верховного Суду України від 13.07.2004 у справі №10/732, дійшовши висновку, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способах захисту прав, суд зобовязаний відмовити у позові.

Відповідно до листа Верховного суду України від 01.04.2014 Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України внаслідок відсутності передбаченого Цивільним кодексом України способу захисту цивільних прав та інтересів, суд має відмовити у задоволені відповідного позову.

За приписами ж норм матеріального права у разі розірвання договору, зобовязання припиняється з моменту такого розірвання, а якщо договір змінено або розірвано судовим рішенням, то він відповідно вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Враховуючи вищенаведене, суд відзначає, що вимога позивача про визнання договору припиненим з 01.08.2008 не відповідає встановленим способами захисту порушених прав та не відноситься до компетенції господарської юрисдикції.

Згідно вимог ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підставі вищенаведеного та з урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Автогаражного кооперативу Чайка є необгрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позову.

Беручи до уваги вищенаведене, судова колегія вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2016 у справі №910/6591/16 прийнято з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, які мають значення для вирішення даного спору, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційна скарга Автогаражного кооперативу Чайка задоволенню не підлягає.

Враховуючи вимоги ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладається на апелянта (позивача у справі).

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п.1 ч. 1 ст. 103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Автогаражного кооперативу Чайка на рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2016 у справі №910/6591/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2016 у справі №910/6591/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/6591/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

ОСОБА_1