ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року Справа № 911/5097/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Бакуліної С.В.(доповідач),
суддів :Поляк О.І., Сибіги О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скарги Підприємства споживчої кооперації "Тетіївський ринок" Київської регіональної спілки споживчої кооперації
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 09.06.2016
у справі№ 911/5097/15
господарського суду Київської області
за позовомПідприємства споживчої кооперації "Тетіївський ринок" Київської регіональної спілки споживчої кооперації
доТетіївської міської ради
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачаКомунальне підприємство "Тетіївський міський ринок"
провизнання недійсним рішення Тетіївської міської ради від 02.10.2015 №1073
в судовому засіданні взяли участь представники :

від позивача: від відповідача: від третьої особи:Ситенко О.Д. (довіреність №06-16 від 24.06.2016) Гричанюк О.І. (довіреність №2.22-15 від 11.01.2016) Тітов А.І. (довіреність №3 від20.01.2016)

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду Київської області (суддя Подоляк Ю.В.) від 26.01.2016 у справі № 911/5097/15 в позові відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду (головуючий суддя - Тищенко А.І., судді: Михальська Ю.Б Отрюх Б.В.,) від 09.06.2016 рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2016 у справі №911/5097/15 скасовано та припинено провадження по справі.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.06.2016 та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.15 Цивільного кодексу України (ЦК України), ст.ст.78, 81, 82, 92, 93, 141, 149, 150, 152 Земельного кодексу України (ЗК України), ст.ст.1, 35, п.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України (ГПК України).

У наданих відповідачем поясненнях, останній просить розглянути касаційну скаргу відповідно до приписів ст.ст.42, 43 ГПК України.

Заслухавши пояснення по касаційній скарзі представника позивача, який підтримав викладені в ній доводи, заперечення на касаційну скаргу представника відповідача та третьої особи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Тетіївською міською радою 02.10.2015 № 1073 було прийнято рішення, яким вирішено:

1. Надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для набуття права постійного користування в м. Тетієві із земель комунальної власності:

- Комунальному підприємству "Тетіївський міський ринок" по вул. Будьонного, 72, землі громадської забудови для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури, орієнтовна площа ділянок 0,70 га, 0,30 га.

2. Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок для набуття права постійного користування погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України.

3. Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок для набуття права постійного користування підлягає затвердженню Тетіївською міською радою.

4. Дозвіл дійсний 2 роки з дня прийняття рішення.

Підприємство споживчої кооперації "Тетіївський ринок" Київської регіональної спілки споживчої кооперації звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Тетіївської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Комунального підприємства "Тетіївський міський ринок" про визнання недійсним рішення Тетіївської міської ради від 02.10.2015 №1073. В обґрунтування заявленого позову Підприємство споживчої кооперації "Тетіївський ринок" Київської регіональної спілки споживчої кооперації зазначило, що прийняття спірного рішення свідчить про невизнання відповідачем права постійного землекористування позивача набутого в порядку правонаступництва за Державним актом ІІ-КВ №001582 від 23.02.1999.

На підтвердження заявлених вимог позивачем до матеріалів справи було надано документи, якими останній обґрунтовував перехід до нього в порядку правонаступництва права постійного користування земельною ділянкою по вул. Будьоного, 72 в м. Тетієві Київської області площею 1,77 га в межах фактичного землекористування ринком.

Вирішуючи спір у справі, місцевий господарський суд зазначивши, що з поданих позивачем документів не вбачається, що Підприємство споживчої кооперації "Тетіївський ринок" Київської регіональної спілки споживчої кооперації є правонаступником Тетіївського ринку Київської облспоживспілки, на ім'я якої видано Державний акт ІІ-КВ №001582 від 23.02.1999 на право постійного землекористування, дійшов висновку про відсутність будь-яких порушених прав позивача внаслідок прийняття міською радою спірного рішення.

Апеляційний господарський суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції зазначив, що оскільки предметом розгляду у даній справі є рішення Тетіївської міської ради №1073 від 02.10.2015 про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок для набуття права постійного землекористування, яке є актом ненормативного характеру органу місцевого самоврядування, що дозволяє вчинити певні дії, які самі по собі не породжують прав на землю, вказавши також, що відповідач під час винесення оскаржуваного рішення здійснював владні управлінські функції у сфері управління діяльності, дійшов висновку про публічно-правовий характер спору, у зв'язку з чим, припинив провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.80 ГПК України.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного господарського суду, з огляду на таке.

Згідно ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ч.1 ст. 12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у т.ч. щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім, зокрема, спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів

Стаття 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) завданням адміністративного судочинства визначає захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій (далі - суб'єкт владних повноважень).

З огляду на положення статей 3, 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цього суб'єкта, відповідно прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Таким чином, до адміністративної відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один із його учасників - суб'єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб'єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб'єкта владних повноважень.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Згідно з пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК України цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

ЗК України є, зокрема, тим актом цивільного законодавства, який передбачає підставою виникнення цивільних прав та обов'язків акти органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування.

Згідно з частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

За статтею 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, через які також згідно зі статтями 83, 84 ЗК України набувається та реалізується право комунальної власності на землю та право державної власності на землю. Комунальною власністю є землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, в державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Статтею 80 ЗК України установлено, що самостійними суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності, а також держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.

З урахуванням такого висновку Конституційного Суду України та з огляду на положення статті 11 ЦК України, статей 78, 116, 122 ЗК України, в зв'язку з прийняттям суб'єктом владних повноважень ненормативного акта виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, в сфері земельних правовідносин відповідний ненормативний акт слугує підставою виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обов'язків фізичних і юридичних осіб приватного права.

Отже, підставою позову про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування та його скасування, вирішення якого належить до підвідомчості господарських судів за змістом наведених вище приписів законодавства та рішення Конституційного Суду України є, зокрема, обґрунтування позивачем наявності порушеного цивільного права.

В свою чергу, наявність цивільного речового права, посвідчується визначеними нормативними приписами документами та правовими актами, і в разі невизнання або оспорювання останнього факт його наявності/відсутності доводиться у цивільних правовідносинах внаслідок обрання та реалізації особою способу захисту, визначеного приписами п.1 ч.2 ст.16 ЦК України (визнання права).

Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто, метою подання цього позову є усунення невизначеності у суб'єктивному праві, належному особі, а також створення сприятливих умов для здійснення суб'єктивного права особою. Такі позови можуть подаватися щодо визнання права власності чи інших речових прав.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до господарського суду з позовом про скасування рішення, позивач не заявив вимогу про визнання за ним права постійного користування земельною ділянкою, а отже предметом доказування у такому спорі є з'ясування відповідності прийнятого радою рішення вимогам та приписам діючого на момент його прийняття законодавства, а не з'ясування підстав правомірності набуття позивачем в порядку правонаступництва права постійного користування землею, що за його твердженнями, не визнається внаслідок прийняття міською радою спірного рішення.

При цьому, з огляду на те, що у спірних правовідносинах прийняття міською радою оскаржуваного рішення є наслідком здійснення органом місцевого самоврядування владних управлінських функцій, а вимога про визнання порушеного права позивачем не заявлена одночасно з вимогою про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, приймаючи до уваги також те, що оскаржуване рішення не є безпосередньою підставою виникнення права користування земельною ділянкою для третьої особи, окремо заявлений позов про визнання вказаного рішення незаконним, за межами спору про право цивільне, вказує на публічно-правовий характер такого спору, що в свою чергу, свідчить про правомірність висновків апеляційного господарського суду відносно підвідомчості цієї справи адміністративному суду.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 №6-2510цс15.

Беручи до уваги все наведене та вимоги чинного законодавства в їх сукупності, колегія суддів не вбачає підстав для скасування постанови Київського апеляційного господарського суду.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1118, п.1 ч.1 ст.1119, ст.11111 ГПК України, Вищий господарський суд України ,-

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Підприємства споживчої кооперації "Тетіївський ринок" Київської регіональної спілки споживчої кооперації залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.06.2016 у справі № 911/5097/15 залишити без змін.

Головуючий-суддя С. Бакуліна

Судді О. Поляк

О. Сибіга