ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

18 жовтня 2016 р. Справа № 902/731/16

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Уланівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області (вул. Миру, 9, с. Уланів, Хмільницький район, Вінницька область, 22032)

до:Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 АДРЕСА_1

про стягнення 44 421,75 грн. та укладання додаткової угоди

при секретарі судового засідання Жиляк С.І.

за участю представників сторін:

позивача: Гуменна В.В. за довіреністю б/н. від 05.09.2016 року;

відповідача: ОСОБА_3 за довіреністю № 1317 від 06.09.2016 року.

СУТЬ СПОРУ:

Уланівська сільська рада Хмільницького району Вінницької області звернулася до Господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 44 196,82грн. та 224,93грн. пені. та укладення додаткової угоди.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 09.08.2010 року між Уладівською сільською радою та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки, за яким Уланівська сільська рада (Орендодавець) передала, а Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 прийняв у строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 0,2289 га із земель житлової та громадської забудови, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (в межах населеного пункту) з метою комерційної діяльності, строком на 15 років.

Пунктом 30.4. договору визначено, що Орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату. А орендна плата вноситься щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного місяця.

Відповідач з серпня 2010 року по грудень 2014 року орендну плату сплачував у повному розмірі. Починаючи з січня 2015 року по травень 2016 року відповідач зобов'язання по сплаті орендної плати виконував несвоєчасно та не у повному розмірі в результаті чого за ним, станом на 01.07.2016 року, рахується заборгованість в розмірі 44 196,82 грн..

Рішенням 23 сесії 6 скликання Уланівської сільської ради № 362 від 04.02.2014 року встановлено ставку податку на земельні ділянки в межах населеного пункту Уланівської сільської ради, встановлено мінімальний розмір орендної плати за земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів сільської ради: 6% від нормативно-грошової оцінки земель для с. Уланів. У зв'язку з цим, рішенням 24 сесії 6 скликання Уланівської сільської ради № 384 від 19.02.2014 року вирішено внести зміни до договору оренди від 09.08.2010 року земельної ділянки, та встановити розмір орендної плати 6% від нормативно-грошової оцінки, що становить 23 592,26 грн. в рік. На неодноразові звернення щодо необхідності укладення додаткової угоди, направлені відповідачу, останній не відреагував, що призвело до звернення з даним позовом до суду.

Ухвалою суду 26.08.2016 року за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/731/16 з призначенням до розгляду на 13.09.2016 року .

13.09.2016 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти позову. Обґрунтовуючи свої заперечення відповідач зазначає, що орендна плата за договором оренди земельної ділянки від 09.08.2010 року сплачувалась згідно розміру, встановленого п. 8 даного договору. Щодо внесення змін до договору в частині розміру орендної плати відповідач стверджує, що з січня 2015 року не отримував листа від Уланівської сільської ради, що в свою чергу, позбавило його права проаналізувати умови додаткової угоди від 05.01.2015 року, та надати обґрунтовану відповідь зі своєю позицією щодо неї. До того ж зауважує, що відповідно до п. 12 договору серед умов зміни розміру орендної плати зміна нормативно-грошової оцінки як підстава - відсутня.

При розгляді справи 13.09.2016 року, 20.09.2016 року, 27.09.2016 року судом оголошувались перерви до 20.09.2016 року, 27.09.2016 року, 28.09.2016 року відповідно, з метою виконання сторонами вимог суду в частині надання доказів.

Ухвалою суду від 28.09.2016 року розгляд справи відкладено на 18.10.2016 року з метою виконання сторонами вимог суду в частині надання доказів та надання додаткових доказів.

При розгляді справи 18.10.2016 року представником позивача подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, а саме: основного боргу з 44 421,75 грн. до 5090,46 грн., та пені з 224,93 грн. до 24,95 грн..

У відповідності до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Таким чином, подану представником позивача заяву прийнято судом до розгляду, а спір розглядається з урахуванням зменшених позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

09 серпня 2010 року між Уланівською сільською радою (позивач, за договором Орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (відповідач, за договором Орендар) укладено договір оренди земельної ділянки. (надалі Договір)

Згідно з предметом Договору Орендодавець, керуючись рішенням Уланівської сільської ради 34 сесії 5 скликання від 13.07.2010 року надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2

В оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,2289 га, у тому числі під будівлею капітальною одноповерховою - 0,0111 га, під спорудами 0,0108 га, під проїздами, проходами, площадками - 0,2070га (п. 3 Договору)

На земельній ділянці знаходяться об'єкти нерухомого майна, що належать на праві приватної власності Орендарю на підставі біржового контракту купівлі-продажу № 34 від 10.12.1998 року (п. 3 Договору)

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки не проводилась (п. 4 Договору)

Договір укладено терміном на 15 років. Після закінчення строку дії Договору Орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії Договору повідними письмово Орендодавця про намір продовжити його дію. (п. 7 Договору).

Орендна плата вноситься Орендарем щомісячно у грошовій форму у розмірі 5702,00 грн. (п. 8 Договору)

Орендна плата вноситься у такі строки: щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. У розмір орендної плати входить податок на землю. (п. 10 Договору)

На виконання умов договору оренди, між Орендодавцем та Орендарем був підписаний акт прийому - передачі земельної ділянки, загальною площею 0,2289 га, розташована по АДРЕСА_2

Оцінюючи позовні вимоги, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 13 цього ж Закону визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов'язків (ст.11 Цивільного кодексу України).

Статтею 2 Закону України «Про плату за землю» встановлено, що плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, власники землі та землекористувачі, крім орендарів та інвесторів сплачують земельний податок, за земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Зважаючи на наведені положення законодавства та наведені вище положення укладеного між сторонами договору оренди землі суд доходить до висновку, що між сторонами наявні саме правовідносини щодо оренди землі, який регулює строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, а тому до цього договору в повній мірі застосовані положення Закону України «Про оренду землі» та іншого законодавства, яке регулює земельні відносини в Україні.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Отже, орендна плата за землю має сплачуватися своєчасно та в повному обсязі, згідно з умов укладеного договору оренди землі.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості по оплаті орендної плати позивачем за період з 2011 року по травень 2016 року нараховано 34 182,17 грн. орендної плати, з розрізі по роках:

2011 рік - 5702,04грн.;

2012 рік - 5702,04 грн.;

2013 рік - 5702,04 грн.;

2014 рік - 5702,04 грн.;

2015 рік - 7121,76 грн.;

січень-травень 2016 року - 4252,25 грн.

За період 2011 року по травень 2016 року відповідачем сплачено орендної плати 29 106,35 грн., в розрізі по роках:

2011 рік - 0,00 грн.;

2012 рік - 5226,87 грн.;

2013 рік - 6166,57 грн., з яких 5702,04 грн. зараховано в рахунок сплати орендної плати за 2013 рік, а 464,53 грн. - зараховано в рахунок боргу за січень 2011 року;

2014 рік - 11330,51 грн., з яких 5702,04 грн. зараховано в рахунок сплати орендної плати за 2014 рік, а 5628,47 грн. грн. - зараховано в рахунок боргу за 2011 рік - січень 2012 року;

2015 рік - 2031,30 грн.;

січень-травень 2016 року - 4351,10 грн., з яких 4252,25 грн. зараховано в рахунок сплати орендної плати за 2016 рік, 84,21 грн. - зараховано в рахунок боргу за січень 2012 року, 14,64 грн. - зараховано в рахунок боргу за січень 2015 року.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується заборгованість відповідача по орендній платі в розмірі 5075,82 грн.. Дана сума визначена позивачем і в актах взаємо звірки заборгованості, що подані до суду листом за № 03-14-244 від 10.10.2016 року. Водночас, в заяві про зменшення позовних вимог від 18.10.2016 року представник позивача просить стягнути з відповідача 5090,46 грн. боргу.

З урахуванням наведеного задоволенню підлягає вимога в частині стягнення 5075,82 грн. боргу по орендній платі.

Заперечення відповідача суд вважає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, в тому рахунку і актами звірки сплати орендної плати, що подані представником відповідача листом б/н. від 27.09.2016 року.

Розглядаючи вимогу про стягнення 24,95 грн. пені суд виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Відповідно до 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 13 Договору визначено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим Договором, справляється пеня у розмірі 0,5 відсотків несплаченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до частини 6 статті 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з частиною 2 статті 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Стаття 1 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Поряд з цим, стаття 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При порушенні провадження у справі суд зобов'язав позивача надати обґрунтований розрахунок ціни позову із зазначенням моменту виникнення боргу, його перебігу та погашення з посиланням на первинні документи (розрахунок провести окремо по основному боргу та пені).

У зв'язку з невиконанням позивачем вимог суду, в тому числі і щодо надання обґрунтованого розрахунку ціни позову, судом оголошувались перерви та відкладався розгляд справи.

Однак, станом на 18.10.2016 року, позивачем не надано обґрунтованого розрахунку пені.

Зменшуючи позовні вимоги в частині стягнення пені з 224,93 грн. до 24,95 грн. позивачем також не надано розрахунку заявленої до стягнення суми.

Враховуючи наведене вище суд зважає на наступне.

В силу ст. ст. 43, 33 ГПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами, якими в розумінні ГПК України є належно засвідчені копії або оригінали. Крім того, оригінали доказів подаються згідно ст. 36 цього ж Кодексу на вимогу суду.

У відповідності зі ст. 115 ГПК України передбачена обов'язковість виконання рішень, ухвал, постанов суду на всій території України.

Як зазначено судом, позивачем не надано обґрунтованого розрахунку заявленої до стягнення пені, що позбавляє суд можливості, у відповідності зі ст. 43 ГПК України, повно, всебічно та об'єктивно оцінити докази, з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За вказаних обставин суд вбачає, що позивач без поважних причин не подав визначені судом матеріали необхідні для вирішення спору, що перешкоджає вирішенню спору, оскільки поважними визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами.

Враховуючи вищевикладене в його сукупності, позов в частині стягнення пені слід залишити без розгляду.

Після усунення обставин, що зумовили залишення позову без розгляду в цій частині, позивач не позбавлений права звернутися до господарського суду в загальному порядку.

Розглядаючи вимогу про укладення додаткової угоди з відповідачем про збільшення розміру орендної плати, суд виходить з наступного.

Рішенням 23 сесії 6 скликання Уланівської сільської ради № 362 від 04.02.2014 року встановлено ставку податку на земельні ділянки в межах населеного пункту Уланівської сільської ради, встановлено мінімальний розмір орендної плати за земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів сільської ради: 6% від нормативно-грошової оцінки земель для с. Уланів.

Рішенням 24 сесії 6 скликання Уланівської сільської ради № 384 від 19.02.2014 року вирішено внести зміни до договору оренди від 09.08.2010 року земельної ділянки, та встановити розмір орендної плати 6% від нормативно-грошової оцінки, що становить 23 592,26 грн. в рік.

Згідно із статтею 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Статтею 30 Закону України «Про оренду землі» визначено, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін, а у разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір вирішується у судовому порядку.

Отже, нормами чинного законодавства передбачена можливість зміни умов договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у випадках, встановлених договором або законом.

В матеріалах справи міститься лист позивача № 03-06-13 від 16.01.2014 року, в якому останній пропонує відповідачу з'явитись до Уланівської сільської ради 03.02.2014 року для підписання додаткової угоди № 1 про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 09.08.2010 року.

Також позивачем надано лист № 03-26-58 від 27.02.2014 року, зі змісту якого вбачається, що позивачем направлено відповідачу додаткову угоду (в двох екземплярах) про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 09.08.2010 року.

Оцінюючи вказані листи суд приходить висновку, що останні не можуть слугувати доказами дотримання позивачем процедури внесення змін до Договору, встановленої наведеними вище нормами, оскільки позивачем не надано доказів направлення відповідачу зазначених листів. До того ж, в переліку додатків до листа № 03-26-58 від 27.02.2014 року не зазначено додаткової угоди.

Окрім того, суд зважає та не, що заявляючи вимогу: «Укласти додаткову угоду з відповідачем про збільшення розміру орендної плати», позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права.

Статтею 16 цього Кодексу закріплено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, згідно з яким кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, якою визначено способи захисту прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів.

Перелік способів захисту прав та інтересів, зазначений у вказаних нормах, не є вичерпним; суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що предмет позову не відповідає встановленим законом способам захисту прав, а тому позовні вимоги останнього не спричинять до усунення порушень і захисту його прав і законних інтересів.

Заперечення відповідача щодо того, що відповідно до п. 12 договору серед умов зміни розміру орендної плати зміна нормативно-грошової оцінки як підстава - відсутня судом не беруться до уваги, оскільки сторонами в договорі оренди передбачена можливість зміни розміру орендної плати, зокрема, у випадках встановлених законом, а орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, тому законодавча зміна граничного розміру цієї плати по п. 288.5.1 Податкового кодексу України є підставою для перегляду встановленого умовами договору розміру орендної плати (постанова Верховного Суду України від 06.12.2010р. по справі №2-1/10068-2008).

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з розподілом судових витрат за правилами ст. 49 ГПК України.

Керуючись п. 5 ч. 1 ст. 81, ст.ст.43, 32, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Уланівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області (вул. Миру, 9, с. Уланів, Хмільницький район, Вінницька область. 22032, ) 5075 (п'ять тисяч сімдесят п'ять) грн. 82 коп. - боргу по орендній платі та 1 367 (одна тисяча триста шістдесят сім) грн. 34 коп. - судового збору.

3. В позові в частині стягнення 14,64 коп. боргу відмовити.

4. Позов в частині стягнення 24,95 грн. пені залишити без розгляду.

5. В позові в частині укладення додаткової угоди з відповідачем про збільшення розміру орендної плати відмовити.

6. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 21 жовтня 2016 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи