РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2016Справа №910/13235/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Л.К.О."

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 8 647,69 грн.

Суддя Андреїшина І.О.

Представники учасників судового процесу:

Від позивача: Кабулов Р.К. за довіреністю № 08 від 01.10.2015

Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Л.К.О." до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 8 647,69 грн., у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором поставки продукції № 89 від 01.03.2011.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.07.2016 порушено провадження у справі № 910/13235/16 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 31.08.2016, зобов'язано сторін надати певні документи.

Через відділ діловодства суду 01.08.2016 від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду, які залучено до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні 31.08.2016 на виконання вимог ухвали суду надав суду оригінали документів для огляду у судовому засіданні.

Відповідач уповноважених представників до судового засідання 31.08.2016 не направив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, вимог ухвали суду не виконав, про причини неявки не повідомив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва 31.08.2016 відкладено розгляд справи до 21.09.2016, у зв'язку з неявкою представника відповідача у призначене судове засідання, не виконанням ним вимог ухвали суду.

У судовому засіданні 21.09.2016 представник позивача на виконання вимог ухвали суду надав суду оригінали документів для огляду у судовому засіданні, підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Також, представник позивача надав клопотання про відкладення розгляду справи та про продовження строку розгляду спору, для надання можливості представити суду додаткові докази у справі.

Відповідач уповноважених представників до судового засідання 21.09.2016 не направив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, вимог ухвали суду не виконав, про причини неявки не повідомив.

Суд, дослідивши матеріали справи, розглянувши дане клопотання, задовольнив його.

Ухвалою Господарського суду міста Києва 21.09.2016 відкладено розгляд справи до 12.10.2016, у зв'язку з неявкою представника відповідача у призначене судове засідання, не виконанням ним вимог ухвали суду.

Через відділ діловодства суду 07.10.2016 від позивача надійшли письмові пояснення, які залучено до метеріалів справи.

У судовому засіданні 12.10.2016 представник позивача надав суду клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 12.10.2016 підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Відповідач уповноважених представників до судового засідання 12.10.2016 не направив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений надежним чином, вимог ухвал суду не виконав.

Враховуючи, що матеріали справи містять докази належного повідомлення сторін про час і місце судового засідання та про наслідки ненадання ними витребуваних судом документів, то за таких обставин суд приходить до висновку про можливість розгляду справи на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними матеріалами без участі представника відповідача.

У судовому засіданні 12.10.2016 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Дослідивши подані матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Між філією «Л.К.О. №1» Товариства з обмеженою відповідальністю «Л.К.О.» (далі - постачальник, позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - покупець, відповідач) укладено договір поставки продукції № 89 від 01.03.2011 (далі - договір).

Відповідно до п.1.1. договору постачальник зобов'язаний поставити продукцію покупцю згідно замовлення покупця, а покупець зобов'язується своєчасно приймати цю продукцію, оплачувати її вартість на умовах даного договору та повертати зворотну тару в строк та на умовах, передбаченим договором. Замовлення передається постачальнику в будь-якій зрозумілій сторонам формі (електронною поштою, через торгового представника, факсимільним, телефонним зв'язком, усно тощо).

Згідно з п.1.6. договору, договір вступає в дію з моменту підписання і діє до 31.12.2012 року. Якщо за тридцять календарних днів до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін письмово не повідомить про своє бажання розірвати цей договір або між сторонами не буде укладений новий договір, останній вважається кожен раз продовженим на наступний календарний рік і на тих самих умовах.

Відповідно до п. 3.3. договору, відвантаження продукції проводиться на підставі попередньої оплати, після зарахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Відвантаження продукції без попередньої оплати проводиться тільки при наданні відстрочки платежу. При відвантажені продукції без попередньої оплати покупець зобов'язується у термін 7 календарних днів повністю оплатити всю отриману продукцію.

Позивач зазначив, що відповідно до видаткової накладної № ВН-Е3317 від 21.02.2015 у відповідач отримав товар на суму 4 867,36 грн., проте за нього не розрахувався.

Представник позивача пояснив суду, що оскільки відповідач так і не виконав зобов'язання за договором та не оплатив встановлений строк поставлений товар, то Товариство з обмеженою відповідальністю "Л.К.О." звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 4 867,36 грн. основного боргу, 1 460,60 грн. пені, 202,43 грн. 3% річних, 1 873,93 інфляційних втрат, 243,37 грн. штрафу, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором поставки продукції № 89 від 01.03.2011.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково, з наступних підстав.

Нормами частини 1 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Пунктом 1 частини 2 зазначеної статті визначені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, якими зокрема є договори та інші правочини.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

За доводами позивача, що підтверджуються матеріалами справи, відповідач не виконав взяте на себе зобов'язання за договором та не оплатив поставлену продукцію на суму 4 867,36 грн. відповідно до видаткової накладної № ВН-Е3317 від 21.02.2015.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином та відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання щодо поставки продукції виконав належним чином. У підтвердження факту поставки товару за видатковими накладними №ВН-Е17213 від 18.07.2014, № ВН-Е2592 від 11.02.2015 та № ВН-Е3317 від 21.02.2015 відповідачу, позивач надав суду копії договорів суборенди майна №18940-6196, з яких вбачається, що відповідач здійснює господарську діяльність за адресою, на яку був поставлений товар.

Відповідач свої зобов'язання щодо оплати поставленої продукції за договором поставки продукції № 89 від 01.03.2011, не виконав належним чином, що підтверджується видатковою накладною № ВН-Е3317 від 21.02.2015.

Враховуючи, що наявні у справі матеріали свідчать про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення 4 867, 36 грн. основного боргу, а відповідач в установленому законом порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив та не довів суду належними і допустимими доказами належного виконання ним своїх зобов'язань, то позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Л.К.О.» до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 4 867, 36 грн. основного боргу, у зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за договором поставки продукції № 89 від 01.03.2011, визнається судом таким, що підлягає задоволенню.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Л.К.О.» також просить суд стягнути з відповідача 1460,60 грн. пені за період з 01.03.2015 по 31.08.2015, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання за договором поставки продукції № 89 від 01.03.2011

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з пунктом 6.1. договору, у випадку прострочення терміну розрахунків за відвантажену продукцію, покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ (яка діяла в період прострочення) від вартості неоплаченої продукції за кожен календарний день прострочення платежу за відвантажену продукцію та штраф у розмірі 5 % від вартості невчасно оплаченої продукції.

Згідно з Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996 р. зі змінами та доповненнями, розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який нараховується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, за розрахунком позивача, перевіреним судом, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 1 460,60 грн. пені за період з 01.03.2015 по 31.08.2015, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання за договором поставки продукції № 89 від 01.03.2011.

Позивач просить стягнути з відповідача 243,37 грн. 5 % штрафу за неналежне виконання грошового зобов'язання за договором поставки продукції № 89 від 01.03.2011.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з пунктом 6.1. договору, у випадку прострочення терміну розрахунків за відвантажену продукцію, покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ (яка діяла в період прострочення) від вартості неоплаченої продукції за кожен календарний день прострочення платежу за відвантажену продукцію та штраф у розмірі 5 % від вартості невчасно оплаченої продукції.

Таким чином за розрахунком позивача, перевіреним судом, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 243,37 грн. 5 % штрафу за неналежне виконання грошового зобов'язання за договором поставки продукції № 89 від 01.03.2011 р.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Л.К.О." просить суд також стягнути з відповідача 202,43 грн. трьох відсотків річних за період з 01.03.2015 по 18.07.2016 та 1873,93 грн. інфляційних втрат за період з 01.03.2015 по 18.07.2016 , у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання за договором поставки продукції № 89 від 01.03.2011.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов'язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов'язання.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Судом було перевірено розрахунки позивача та виявлено помилки у розрахунку позивача в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних стосовно періоду, та ставки нарахувань.

Оскільки матеріалами справи підтверджується прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання станом на 18.07.2016, то з нього, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, за розрахунком суду, підлягають стягненню 202,21 грн. трьох відсотків річних за період з 01.03.2015 по 18.07.2016 та 1849,60 грн. інфляційних втрат за період з 01.03.2015 по 18.07.2016, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання за договором поставки продукції № 89 від 01.03.2011.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Судом було встановлено, що позивач своє зобов'язання виконав, тоді як відповідач свої зобов'язання за договором поставки продукції №89 від 01.03.2011 не виконав належним чином.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Л.К.О." до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (04073, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Л.К.О.» (03062, м. Київ. вул. Екскаваторна, 35, офіс 1, ) 4 867 (чотири тисячі вісімсот шістдесят сім) грн. 36 коп. основного боргу, 1 460 (одна тисяча чотириста шістдесят) грн. 60 коп. пені, 202 (двісті дві) грн. 21 коп. 3% річних, 1 849 (одна тисяча вісімсот сорок дев'ять) грн. 60 коп. інфляційних втрат, 243 (двісті сорок три) грн. 37 коп. штрафу та 1 374 (одна тисяча триста сімдесят чотири) грн. 14 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. У решті позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

5. Дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення його повного тексту і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повне рішення складено 19.10.2016 р.

Суддя І.О. Андреїшина