ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2016 р. Справа № 922/2980/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В., суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі - Кохан Ю.В.

за участю представників сторін та інших учасників судового процесу:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю б/н від 05.04.2016 року, ОСОБА_2, за довіреністю б/н від 05.09.2016 року;

відповідача - не з"явився;

третьої особи - не з"явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" (вх.№2703 Х/3-12) на ухвалу господарського суду Харківської області від 27 вересня 2016 року по справі №922/2980/16

за позовом Приватного акціонерного товариства "Термолайф", м. Харків

до Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" в особі відділення "Харківське відділення № 5 "АТ "Сбербанк Росії", м. Харків

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області - ОСОБА_3, м. Харків

про визнання недійсним договору,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27.09.2016 року по справі №922/2980/16 (суддя Байбак О.І.) повернуто Публічному акціонерному товариству "Сбербанк" зустрічну позовну заяву (вх. № 31754 від 26.09.2016 року) без розгляду.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство "Сбербанк" звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 27.09.2016 року по справі №922/2980/16 та передати справу №922/2980/16 до місцевого господарського суду для вирішення питання про прийняття зустрічної позовної заяви Публічного акціонерного товариства "Сбербанк".

В апеляційній скарзі заявник посилається на те, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм чинного законодавства України і що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, неправильно та неповно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а також на те, що суд невірно застосував норми процесуального права, що згідно статті 104 Господарського процесуального кодексу України є підставою для її скасування.

Приватне акціонерне товариство "Термолайф" у відзиві на апеляційну скаргу (від 20.10.2016 року №10621, від 27.10.2016 №10877) зазначило, що оскаржувана ухвала прийнята без порушення норм матеріального та процесуального права, з доведеністю обставин, що мають значення для справи, та з відповідністю висновків, викладених у ухвалі обставинам справи.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та докази на їх підтвердження, їх юридичну силу, розглянувши доводи апеляційної скарги, письмові докази, долучені до матеріалів справи, встановила наступне.

Згідно статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні господарського суду Харківської області перебуває справа № 922/2980/16 за позовом Приватного акціонерного товариства "Термолайф" до Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" в особі відділення "Харківське відділення № 5 "АТ "Сбербанк Росії" про визнання недійсним договору.

Публічне акціонерне товариство "Сбербанк" звернулося із зустрічними позовними вимогами до Приватного акціонерного товариства "Термолайф". Одночасно із заявою відповідачем було подано клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27.09.2016 року повернуто Публічному акціонерному товариству "Сбербанк" зустрічну позовну заяву без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Клопотання про звільнення від сплати судового збору залишено судом без задоволення з тих підстав, що наведені відповідачем доводи є необґрунтованими та такими, що не підтверджується доказовою базою.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовий захист прав суб'єктів господарювання передбачає їх звернення до відповідного судового органу з метою поновлення чи визнання прав зазначених суб'єктів, якщо ці права порушені, не визнаються чи оспорюються. Втім, таке звернення до суду обумовлене дотриманням вимог процесуального закону, зокрема необхідністю сплати судового збору, що надає можливість доступу особи до правосуддя та отримання нею судового захисту, гарантованого ст. 55 Конституції України.

Положеннями Господарського процесуального кодексу України не встановлено виключень для позивачів за зустрічними позовами стосовно документів, які мають бути додані до позову у відповідності до ст. 57 Господарського процесуального кодексу України.

Так, згідно із п. 3 ст. 57 ГПК України, до позовної заяви додаються, зокрема, докази сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір".

Згідно зі ст. 1 цього Закону судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим законом, і включається до складу судових витрат.

Відповідно до ст. 2 вказаного Закону платниками судового збору є: громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим законом.

При цьому, гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету ОСОБА_4 Європи державам-членам щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя, від 14.05.1981 року № R (81) 7: "В тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати" (підпункт 12 пункту D).

Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого ст. 55 Конституції України, що має беззаперечно виконуватись сторонами в разі необхідності реалізації цього права.

Відтак, механізм реалізації вищевказаного права, яке закріплене в Основному Законі, включає в себе необхідність дотримання вимог процесуального законодавства при зверненні до суду, зокрема, щодо сплати судового збору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Так, за п. 5 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання зустрічних позовних заяв, а також заяв про вступ у справу третіх осіб із самостійними позовними вимогами, судовий збір справляється на загальних підставах.

Аналіз вищезазначених законодавчих положень свідчить про обов'язковість при зверненні до господарського суду з зустрічною позовною заявою додавання до останньої документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Натомість, позивачем до зустрічної позовної заяви не було додано жодного доказу в підтвердження сплати судового збору за подання вищевказаної зустрічної позовної заяви. Натомість, відповідач звернувся до суду із клопотанням про звільнення його від сплати судового збору.

В обґрунтування вказаного клопотання відповідач посилається на скрутне фінансове становище та відсутню можливості сплатити судовий збір в повному обсязі.

Згідно зі ст. 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Відповідно до п. 3.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін.

Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Таким чином, з аналізу чинного законодавства, що регулює питання можливості звільнення від сплати судового збору випливає, що законодавець у будь-якому випадку пов'язує вказану процесуальну дію з об'єктивними, непереборними, виключними обставинами, які вплинули на майновий стан сторони.

Тобто, звільнення від сплати судового збору є крайньою мірою, коли суд встановить майнову неможливість сплати судового збору ані зараз, ані у майбутньому до ухвалення судового рішення.

З урахуванням положень ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України наявність відповідної обставини має бути доведена належними та допустимими доказами, а отже, особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що відповідачем не надано доказів на підтвердження свого майнового стану, що перешкоджає сплаті судового збору, а саме: не надано доказів неможливості здійснення підприємницької діяльності, припинення господарської діяльності, відсутності основних та оборотних активів на підприємстві, відсутності коштів.

Відповідно до ст. 42, 44 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємництво здійснюється на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Отже, здійснюючи підприємницьку діяльність скаржник повинен допускати можливість настання несприятливих для нього фінансових наслідків такої діяльності, зокрема, звернення до суду за захистом своїх прав, та, відповідно, сплати судового збору при такому зверненні.

В даному випадку, збитковість діяльності підприємства в певний період часу, на яке посилається відповідач в обґрунтування заявленого клопотання про звільнення від сплати судового збору, не є підставою для його задоволення.

Враховуючи, що ст. 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, то самі лише обставини, пов'язані із відсутністю коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати.

В той же час, за інформацією, яка розміщена у всесвітній мережі Інтернет, рейтингове агентство IBI Rating підтвердило рейтинг надійності банківських вкладів ПАТ Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" на рівні 5+ (відмінна надійність).

Рейтинг надійності банківських вкладів на рівні 5 вказує на те, що фінансова установа надійна, своєчасно розраховується за зобов'язаннями в межах вимог, встановлених чинним законодавством України, в т.ч. НБУ, та має добру репутацію.

За результатами проведеного аналізу, окрім підтвердження високого рейтингу вкладів Публічного акціонерного товариства "Сбербанк, IBI Rating констатувало, що показники операційної прибутковості Банку залишаються високими.

Як свідчить прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

При цьому, слід враховувати, що право на справедливий суд охоплює не лише стадію розгляду справи по суті, але також дотримання всіх процедур, що передбачені національним законодавством і повинні відбуватися до порушення провадження у справі.

На стадії прийняття позовної заяви/зустрічної позовної заяви до розгляду та порушення провадження у справі суд має бути впевненим у тому, що зазначені засади не були порушені заявником позову.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Враховуючи неподання позивачем доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі, а також доказів, які б свідчили про відсутність будь-яких фінансових можливостей сплатити судовий збір, висновок суду першої інстанції про повернення зустрічної позовної заяви без розгляду ґрунтується на матеріалах справи і вимогах закону.

З урахуванням вище зазначеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянуто всі доводи та докази, надані одночасно із позовною заявою, правомірно, із дотриманням всіх процесуальних норм ГПК України відмовлено в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала господарського суду Харківської області від 27.09.2016 року по справі №922/2980/16 залишається без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 49 ГПК України, стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує судовий збір за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору.

В п. 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» № 7 від 21.02.2013 року, роз'яснено, що правило ст. 49 ГПК України щодо розподілу сум судового збору у справах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, пропорційно розміру задоволених позовних вимог застосовується також і у випадках, коли судовий збір сплачено за мінімальною (визначеною Законом) ставкою.

Отже, враховуючи, що ухвала господарського суду Харківської області від 27.09.2016 року по справі №922/2980/166 залишена без змін, а апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" - без задоволення, сплата судового збору покладається на апелянта (відповідача).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 10.10.2016 року, 20.10.2016 року скаржнику було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги та зобов'язано надати належні докази сплати судового збору, однак апелянтом вказаних дій не вчинено - судовий збір не сплачено, доказів такої сплати не надано.

Конституцією України та Господарським процесуальним кодексом України встановлено, що судові рішення, в тому числі ухвали суду, є обовязковими до виконання на всій території України. Невиконання вимог, зокрема ухвал господарських судів, тягне відповідальність, встановлену Господарським процесуальним кодексом України та іншими законами України. Ці умови знайшли відображення у ст. 124 Конституції України та ч. 1 ст. 4-5 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами п. 2.23 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 року №7 якщо факт недоплати судового збору з'ясовано господарським судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд у залежності від конкретних обставин справи може: зобов'язати позивача (заявника, скаржника) доплатити належну суму судового збору і подати суду відповідні докази у встановлений ним строк, та за необхідності відкласти розгляд справи або оголосити перерву в засіданні (стаття 77 ГПК України); у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням приписів частин першої - четвертої статті 49 ГПК України або ж залишити позов (заяву, скаргу) без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 названого Кодексу.

Таким чином, судовий збір в розмірі 1378,00 грн. підлягає стягненню з апелянта (відповідача у справі) з урахуванням приписів ч. 3 ст. 49 ГПК України на користь Державного бюджету України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 99, 101, 102, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 27.09.2016 року по справі №922/2980/16 залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 46, р/р №3739604 в АТ "Сбербанк", МФО 320627, ) на користь Державного бюджету України 1378,00 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Гребенюк Н. В.