РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2016Справа № 910/17233/16
За позовом Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Інгосстрах

до Приватного акціонерного товариства Українська пожежно-страхова компанія

про стягнення 8 148,00 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: не зявились;

від відповідача: не зявились.

Обставини справи:

Приватне акціонерне товариство Страхова компанія Інгосстрах (надалі також позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства Українська пожежно-страхова компанія (надалі також відповідач) суми страхового відшкодування в розмірі 8 148,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, виплативши страхове відшкодування власнику автомобіля, пошкодженого при дорожньо-транспортній пригоді, винним у якій визнано водія іншого автомобіля, отримав, в силу приписів статті 27 Закону України Про страхування та статті 993 Цивільного кодексу України, у межах фактичних витрат, право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Спір виник внаслідок того, що позивачем виконано свій обовязок щодо виплати страхового відшкодування, а відповідач ухиляється від виконання свого обовязку здійснити виплату страхового відшкодування.

Відповідач надав для долучення до матеріалів справи письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, при цьому посилаючись на те, що заява про виплату страхового відшкодування не була подана (направлена) йому в передбачений Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів однорічний строк з моменту скоєння ДТП, відтак у відповідача, на його думку, не має правових підстав для задоволення майнових вимог позивача. При цьому, відповідач вказав на те, що його відмова від виплати страхового відшкодування не позбавляє права позивача звернутися з відповідною вимогою до особи, яка завдала збитки (ОСОБА_1Ю.).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2016р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, розгляд призначено на 18.10.2016р. Крім того, направлено запит від 18.10.2016р. до Моторного (транспортного) страхового бюро України про надання інформації щодо страхового полісу №АС/7121618.

В судове засідання 18.10.2016р. представники сторін не зявились, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, проте до суду від позивача надійшла заява з документами на викання вимог ухвали суду, в якій також викладено клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Зважаючи на те, що неявка представників сторін, належним чином повідомлених про час та місце судового засідання, не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду справи, а також зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

В судовому засіданні 18 жовтня 2016 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

02.12.2013р. між позивачем (страховик) та ПАТ КБ Приватбанк (страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №KGOWCPS-13B247C (надалі Договір страхування), відповідно до умов якого позивач прийняв на себе обов'язок по страхуванню автомобіля Богдан 211040, реєстраційний номер НОМЕР_1 (надалі також - застрахований автомобіль) з терміном дії з 03.12.2013р. по 02.12.2014р., який згідно п. п. 8, 9 Договору було продовжено з 03.12.2014р. по 02.12.2015р.

Відповідно до ст. 16 Закону України Про страхування договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

10.12.2014р. по вул. Леніна, в с. Межирічка, Голованівського району, Кіровоградської області ОСОБА_1, керуючи автомобілем ВАЗ-2109, реєстраційний номер НОМЕР_2, виконуючи обгін автомобіля Богдан 211040, реєстраційний номер НОМЕР_1, на перехресті з вул. Шевченка, допустив зіткнення з вказаним автомобілем, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.

Постановою Голованівського районного суду Кіровоградської області від 19.12.2014р. у справі №386/1420/14-п ОСОБА_1 за здійснення вказаного ДТП було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Відповідно до проведеного на замовлення позивача звіту № 15/12-206 від 25.12.2014р. про оцінку автомобіля Богдан 211040, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартість відновлювального ремонту застрахованого позивачем автомобіля з урахуванням фізичного зносу становить 8 148,00 грн.

Відповідно до складеного позивачем ОСОБА_2 акту №И-29 від 15.01.2015р. розмір страхового відшкодування, який підлягає до виплати страхувальнику, становить 8 148,00 грн.

Враховуючи зазначене, з урахуванням проведеного звіту, позивач на виконання умов Договору страхування виплатив своєму страхувальнику страхове відшкодування в сумі 8 148,00 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №2234 від 23.09.2015р. на вказану суму.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 27 Закону України Про страхування та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Статтею 29 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно з п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003р., відновлювальний ремонт це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу відповідно до п. 2.3 Методики це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісних транспортних засобів.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Позивачем з урахуванням проведеного звіту, на підставі складеного ним ОСОБА_2 акту №И-29 від 15.01.2015р. виплачено своєму страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 8 148,00 грн.

Відповідачем не надано суду доказів на спростування встановленої позивачем вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля внаслідок його пошкодження в ДТП, і також відповідач не спростував розраховану позивачем суму страхового відшкодування.

Судом встановлено, що наведені у звіті матеріли, деталі та роботи знаходяться у причинно-наслідковому зв'язку з завданими застрахованому автомобілю пошкодженнями внаслідок ДТП, що відображені в доданій до матеріалів справи Довідці ДАІ і відповідачем не надано доказів протилежного.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, до позивача перейшло право вимоги, згідно зі ст. ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України Про страхування та ст. п. 22.1. ст. 22 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в межах суми виплаченого страхового відшкодування.

Так, частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина фізичної особи ОСОБА_1 встановлена у судовому порядку, а відповідальність особи, яка керує транспортним засобом ВАЗ-2109, реєстраційний номер НОМЕР_2 станом на дату ДТП, була застрахована відповідачем на підставі Полісу №АС/7121618.

Відповідно до ст. 12.1. Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до Полісу № АС/7121618 розмір франшизи становить 0,00 грн., а ліміт відповідальності по майну становить 50 000,00 грн., отже, з відповідача має бути стягнуто 8 148,00 грн. (виплачена позивачем своєму страхувальнику сума страхового відшкодування).

Заперечення відповідача проти позову, що не звернення до нього протягом року з дати ДТП з заявою про виплату страхового відшкодування є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування на підставі ст. 37 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів судом відхиляються, оскільки ст. 37 вказаного Закону визначає можливість відмови страховика у виплаті страхового відшкодування страхувальнику в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж встановлених строків, і не містить підстав для відмови у задоволенні вимоги страховика, який виплатив страхове відшкодування згідно з договором майнового страхування, до особи, відповідальної за завдані збитки, про відшкодування виплачених ним фактичних сум у межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року у справі №910/9494/14|3-49гс15.

Крім того, суд відзначає, що звернення з відповідною вимогою до особи, яка завдала збитки, які вірно вказав відповідач у своєму відзиві на позовну заяву, є правом особи, яка понесла такі збитки (здійснила виплату відшкодування).

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності у нього обовязку здійснити виплату позивачу суми страхового відшкодування в розмірі 8 148,00 грн.

Враховуючи все вищенаведене, суд дійшов висновку, що заявлені в справі №910/17233/16 позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі та стягненню з відповідача на користь позивача суми страхового відшкодування в розмірі 8 148,00 грн.

Судовий збір в розмірі 1 378,00 грн., відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства Українська пожежно-страхова компанія (, адреса: 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 40) на користь Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Інгосстрах (, адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 32) суму страхового відшкодування в розмірі 8 148,00 грн. (вісім тисяч сто сорок вісім гривень 00 коп.) та судовий збір у розмірі 1 378,00 грн. (одну тисячу триста сімдесят вісім гривень 00 коп.).

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 24.10.2016р.

Суддя С.М. Морозов