РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2016Справа № 910/15406/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участі секретаря судового засідання Коновалова С.О., розглянувши матеріали справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАБРАДОРІТ» (далі Товариство) до публічного акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Богдан Моторс» (далі Компанія) про повернення майна,

за участі представників:

позивача: ОСОБА_1 за довіреністю від 1 серпня 2016 року № б/н,

відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю від 19 жовтня 2016 року № б/н,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У серпні 2016 року Товариство звернулось до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом, посилаючись на те, що після розірвання укладеного між ним та Компанію договору оренди від 1 липня 2015 року № 5-119/15, остання відмовилась повернути належне позивачу майно, яке знаходилось в орендованому нежитловому приміщенні. Оскільки дані дії суперечать положенням статей 175 та 193 Господарського кодексу України (далі ГК України), позивач просив суд повернути йому майно, а саме: трансформатор ТМ 630 кВА 10 кВ, трансформатор напруги НТМИ-10, № 4919, трансформатор струму ТПЛ-10, № 0663 та лічильник електричної енергії багатофункціональний «Енергія-9» використання СКТЗ.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25 серпня 2016 року порушено провадження у справі № 910/15406/16. Розгляд даної справи призначено судом на 15 вересня 2016 року.

У судовому засіданні 15 вересня 2016 року судом оголошено перерву до 6 жовтня 2016 року. Також судом було долучено до матеріалів справи надані Компанією через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва до початку судового засідання додаткові документи.

3 жовтня 2016 року від Товариства через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просив зобовязати відповідача повернути трансформатор ТМ 630 кВА 10 кВ, трансформатор напруги НТМИ-10, № 4919, трансформатор струму ТПЛ-10, № 0663, трансформатор струму ТПЛ-10, № 4963, лічильник електричної енергії багатофункціональний «Енергія-9» використання СКТЗ. Вказана заява прийнята судом до розгляду.

За наслідками розгляду справи 6 жовтня 2016 року судом оголошено перерву в судовому засіданні до 20 жовтня 2016 року.

17 жовтня 2016 року через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від Товариства надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив зобовязати відповідача повернути трансформатор ТМ 630 кВА 10 кВ/0,4, тип трансформатора: знижуючий, потужністю: 630,0 (кВА), вага 2 800,00 кг, трансформатор напруги НТМИ-10, 10 000/100 В, 120 ВА, клас точності 0,5, заводський № 4919, трансформатор струму ТПЛ-10, 50/5 А, 10 ВА, клас точності 0,5, заводський № 0663, трансформатор струму ТПЛ-10, 50/5 А, 10 ВА, клас точності 0,5, заводський № 4963, лічильник електричної енергії багатофункціональний «Енергія-9» використання СКТЗ-10Q2T3k4t, заводський № 30089. Вказана заява прийнята судом до розгляду.

19 жовтня 2016 року від Компанії через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва надійшло клопотання про продовження строку розгляду спору на п'ятнадцять днів та відкладення розгляду справи, мотивоване відрядженням адвоката для участі в іншому судовому засіданні.

Однак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) встановлено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Зі змісту даної норми вбачається, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Доводи учасника судового процесу підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника з урахуванням обставин конкретної справи можуть бути відхилені виходячи з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами 1-5 статті 28 ГПК України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Це право відповідач реалізував, забезпечивши явку іншого свого представника в судове засідання 20 жовтня 2016 року. Неможливість розгляду справи без участі конкретного представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК України). Аналогічна правова позиція викладена у пункті 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі Постанова).

Водночас, явка представника Компанії в судове засідання обовязковою не визнавалась. Крім того, в судових засіданнях з розгляду даної справи вже неодноразово оголошувалась перерва та надавалося достатньо часу для подання письмових пояснень та додаткових документів. Зважаючи на вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що дане клопотання Компанії є необґрунтованим, у зв'язку з чим в його задоволенні слід відмовити.

Також 19 жовтня 2016 року Компанією було заявлено клопотання про витребування доказів у порядку статті 38 ГПК України, відповідно до якого відповідач просив витребувати у Товариства документи, що підтверджують факт вибуття з володіння позивача спірного майна та перебування його у володінні Компанії без належних правових підстав.

Статтею 38 ГПК України передбачено, що сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. За змістом цієї норми у клопотанні має бути зазначено підстави, з яких випливає, що доказ, який просить витребувати заявник, має підприємство чи організація.

Однак у даному клопотанні не зазначено, які саме документи можуть підтвердити даний факт, а також підстави, з яких випливає, що такі докази має позивач. У зв'язку з цим суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення даного клопотання.

До початку судового засідання 20 жовтня 2016 року через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від Товариства надійшло клопотання про витребування доказів, відповідно до якого позивач просив витребувати у Компанії документи, що підтверджують право власності відповідача на спірне майно.

У той же час, представник відповідача під час судових засідань зазначив, що відповідач не оспорює право власності позивача на вказане майно. Однак Компанія у своїх письмових поясненнях від 19 жовтня 2016 року вказувала на те, що спірне майно на час розгляду даної справи у відповідача відсутнє.

Ураховуючи наведене, підстави для задоволення вищезазначеного клопотання Товариства відсутні.

Під час судового засідання 20 жовтня 2016 року представник позивача просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, з урахуванням заяв про збільшення та уточнення позовних вимог.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на обставини, викладені у відзиві від 6 жовтня 2016 року та поясненнях від 19 жовтня 2016 року.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність наявних у матеріалах справи копій поданих сторонами документів їх оригіналам, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

1 липня 2015 року між сторонами було укладено договір оренди № 5-119/15, за умовами якого Компанія передала, а Товариство прийняло в строкове платне користування нежитлове приміщення виробничо-побутово-складського призначення площею 28,0 м2 у будівлі трансформаторної підстанції за літерою К (загальною площею 57,4 м2) за адресою: місто Черкаси, вулиця Чигиринська, будинок 60.

Даний правочин підписано повноважними представниками сторін та скріплено їх печатками. Строк дії даного договору до 31 грудня 2015 року. Якщо за 30 календарних днів до закінчення його дії жодна зі сторін письмово не повідомить про його припинення, даний договір вважається продовженим строком на 1 календарний рік на тих самих умовах (пункти 2.1, 2.3 цієї угоди).

Відповідно до пункту 2.4 договору орендоване майно надано для використання в якості приміщень офісного та побутово-складського призначення.

Пунктом 4.18 даного правочину передбачено, що Компанія забезпечує вільний доступ співробітників позивача на вхід/вихід до орендованих приміщень відповідно до правил і особливостей чинного на території Компанії пропускного режиму та режиму роботи (крім обмежень згідно з пунктом 6.4 (у разі прострочення оплати).

Факт передачі вищезазначеного нерухомого майна в оренду позивачу підтверджується актом передання-приймання, підписаним між сторонами 1 липня 2015 року та скріпленим їх печатками.

Додатковою угодою від 9 квітня 2016 року вказаний договір сторонами розірвано, а майно передано позивачем та прийнято відповідачем з оренди на підставі відповідного акту від 9 квітня 2016 року, який підписано та скріплено печатками обох сторін.

В обґрунтування заявлених позовних вимог Товариство зазначило, що після закінчення договірних відносин із оренди зазначеного приміщення Компанія відмовилась повернути належне позивачу електротехнічне обладнання, яке в ньому знаходилось.

У свою чергу, заперечуючи проти позовної вимоги про повернення майна, Компанія посилалась на відсутність доказів права власності Товариства на це майно та його перебування у володінні відповідача.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 статті 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із статтею 16 ЦК України та частиною 2 статті 20 ГК України кожна особа має право на захист своїх прав та законних інтересів.

Для захисту права власності передбачені речові та зобов'язальні способи захисту, відповідно до глави 29 ЦК України.

Зобов'язальні способи захисту права власності випливають із договорів та інших видів зобов'язань і мають конкретний характер.

До речових способів захисту права власності належать позови про витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов), позови про захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, і позови про визнання права власності.

Право на пред'явлення позову про витребування майна з незаконного володіння, унормовано статтею 387 ЦК України, за приписами якої власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Позивачем за віндикаційним позовом є неволодіючий власник. Відповідачем за віндикаційним позовом виступає незаконний володілець майна, який може і не знати про неправомірність і незаконність свого володіння та утримання такого майна. Незаконним володільцем визнається така особа, яка здійснює володіння майном без належних правових підстав.

Предметом доказування у справах за позовами про витребування майна з чужого незаконного володіння становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння, як то факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача та інше.

Підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна із чужого незаконного володіння, зокрема факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, знаходження його в натурі у відповідача, які і становлять предмет доказування.

Таким чином, звертаючись з даним позовом, Товариство повинно довести факт права власності на спірне майно, індивідуальні ознаки майна, що витребовується, наявність майна у незаконному володінні Компанії, а також відсутність в останньої правових підстав для володіння цим майном.

Обґрунтовуючи своє право власності на електротехнічне обладнання, а саме на: трансформатор ТМ 630 кВА 10 кВ/0,4, тип трансформатора: знижуючий, потужністю: 630,0 кВА, вага 2 800,00 кг, вартістю 105 000,00 грн., трансформатор напруги НТМИ-10, 10 000/100 В, 120 ВА, клас точності 0,5, заводський № 4919, вартістю 14 000,00 грн., трансформатор струму ТПЛ-10, 50/5 А, 10 ВА, клас точності 0,5, заводський № 0663, вартістю 3 500,00 грн., трансформатор струму ТПЛ-10, 50/5 А, 10 ВА, клас точності 0,5, заводський № 4963, лічильник електричної енергії багатофункціональний «Енергія-9» використання СКТЗ-10Q2T3k4t, заводський № 30089, вартістю 5 000,00 грн., Товариство надало договір поставки обладнання від 24 червня 2003 року № б/н, укладений між ним та відкритим акціонерним товариством «Черкасибудматеріали», за яким останній зобовязався продати та поставити Товариству вищевказане обладнання. Також, Товариством було долучено до матеріалів справи копії акту приймання-передачі обладнання до зазначеного договору від 25 червня 2003 року та видаткову накладну від цієї ж дати № РН-0000042 на суму 26 760,00 грн.

Також позивач вказував на те, що зазначене майно знаходиться у нежитловому приміщенні виробничо-побутово-складського призначення площею 28,0 м2 у будівлі трансформаторної підстанції за літерою К (загальною площею 57,4 м2) за адресою: місто Черкаси, вулиця Чигиринська, будинок 60, та не було повернуто йому Компанією після розірвання договору оренди від 1 липня 2015 року № 5-119/15.

Разом із цим, позивачем не доведено та в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази знаходження вищевказаного обладнання в зазначеному нежитловому приміщенні Компанії станом на момент звернення Товариства з даним позовом до суду.

Щодо посилання позивача на те, що актом приймання-передачі нежитлового приміщення в оренду від 1 липня 2015 року підтверджується знаходження в ньому спірного майна, то суд зауважує, що в даному акті не наведений перелік електротехнічного обладнання з відповідними індивідуально-визначеними ознаками, а відтак у суду відсутня можливість дійти висновку, що зазначене в акті майно є таким, що становить предмет даного позову.

Крім того, в акті передання-приймання нежитлових приміщень з оренди від 9 квітня 2016 року, який підписано повноважними представниками сторін та скріплено їх печатками, зазначено, що сторони не мають претензій один до одного щодо стану зданого з оренди майна, фінансових розрахунків та інших.

Також відповідачем було надано довідку від 18 жовтня 2016 року № 118, підписану генеральним директором Компанії та скріплену її печаткою, в якій зазначено, що на балансі/позабалансовому рахунку Компанії відсутнє майно, що є предметом спору в даній справі.

За приписами частини 2 статті 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки позивачем належними та допустимими доказами не було доведено всіх необхідних обставин, що становлять предмет доказування в позовах про витребування майна з чужого незаконного володіння, зокрема, факту наявності у відповідача на момент вирішення даного спору вказаного майна, то у суду відсутні правові підстави для задоволення заявленого віндикаційного позову.

Оскільки в позові відмовлено, понесені у справі судові витрати відповідно до вимог статті 49 ГПК України залишаються за позивачем.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 25 жовтня 2016 року

Суддя Є.В. Павленко