ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2016 р. Справа №921/1249/13-г/13

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Якімець Г.Г.,

суддів: Бойко С.М., Хабіб М.І.,

при секретарі судового засідання Федорів Н.В.,

за участю представників:

від позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2

від відповідача - не з'явився

від третіх осіб (скаржників) - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_4, б/н від 17.01.2014 року

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 30.12.2013 року (підписане 08.01.2014 року), суддя Стопник С.Г.

у справі №921/1249/13-г/13

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, смт. Микулинці Тернопільської області

до відповідача Микулинецької селищної ради, смт. Микулинці Тернопільської області

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5, смт. Микулинці Тернопільської області

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4, смт. Микулинці Тернопільської області

про зобов'язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

З урахуванням заяви позивача про зміну предмета позову (б/н від 24 грудня 2013 року) та заяви про виправлення технічної помилки (б/н від 30 грудня 2013 року) Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 просив суд зобов'язати Микулинецьку селищну раду у 3-х денний термін з моменту вступу рішення в законну силу, укласти з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 договір купівлі-продажу земельних ділянок, угіддя - землі промисловості, площею 0,0190 га та 0,2270 га для промислового використання, загальною площею 0,2460 га шляхом викупу за 53600 грн., які вже сплачені позивачем повністю, для обслуговування нежитлових будівель прохідної, сушарні пиломатеріалів, лісорозпилювального цеху по АДРЕСА_1 за рахунок земель не наданих у власність та користування.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 30 грудня 2013 року по справі №921/1249/13-г/13 позов задоволено. Суд вирішив зобов'язати Микулинецьку селищну раду у 3-х денний термін з моменту вступу рішення в законну силу, укласти з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 договір купівлі-продажу земельних ділянок, угіддя - землі промисловості, площею 0,0190 га та 0,2270 га для промислового використання, загальною площею 0,2460 га шляхом викупу за 53600 грн., які вже сплачені позивачем повністю, для обслуговування нежитлових будівель прохідної, сушарні пиломатеріалів, лісорозпилювального цеху по АДРЕСА_1 за рахунок земель не наданих у власність та користування.

Суд у рішенні, посилаючись на ч.6 ст.128 ЗК України, зазначає, що рішення сесії Микулинецької селищної ради №1084 від 21.12.2012 року про продаж земельної ділянки позивачу є підставою для укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки. Крім того, суд зазначив, що матеріали справи свідчать про повне перерахування позивачем на рахунок відповідача коштів в оплату вартості земельних ділянок, які викупляються, у розмірі 53600 грн. (в тому числі 34238 грн. авансовий платіж), що свідчить про повне та безумовне прийняття позивачем оферти відповідача. Поряд з тим, судом встановлено, що селищна рада незаконно ухиляється від укладення з позивачем договору купівлі-продажу земельної ділянки, безпідставно не виконуючи при цьому своє ж чинне рішення №1084 від 21.12.2012 року, а недотримання органом місцевого самоврядування вимог земельного законодавства та зволікання з укладенням договору купівлі-продажу земельної ділянки свідчить про порушення прав позивача, які підлягають захисту в судовому порядку.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ОСОБА_5 та ОСОБА_4, як особи, які не брали участі в розгляді справи судом першої інстанції, подали спільну апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 30 грудня 2013 року по справі №921/1249/13-г/13 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Зокрема, скаржники зазначають, що рішенням, яке слугує підставою для укладення договору купівлі-продажу, передано у власність ФРП ОСОБА_1 під'їзні асфальтовані дороги цілісного комплексу КП «Микулинецька фабрика «Медобори», де поряд з позивачем власниками нежитлових приміщень та будівель КП «Микулинецька фабрика «Медобори» також є ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Поряд з тим, апелянти зазначають, що у зв'язку з передачею позивачу земельної ділянки, що є предметом спірного договору, останніх буде протиправно позбавлено права під'їзду по єдиній асфальтованій дорозі до належних їм на праві власності приміщень. Крім того, скаржники зазначали про прийняття Микулинецькою селищною радою рішення №1176 від 14.03.2013 року, яким зокрема, призупинено дію рішення Микулинецької селищної ради №1084 від 21.12.2012 року; створено тимчасову комісію для вивчення питання щодо конфліктної ситуації, яка виникла внаслідок прийняття рішення №1084 від 21.12.2012 року та заборонено селищному голові підписувати договір купівлі-продажу земельних ділянок з позивачем до розв'язання конфліктної ситуації та прийняття рішення сесії за результатами роботи і висновку тимчасової комісії. Одночасно скаржники вважають, що місцевий господарський суд безпідставно відхилив їхні заяви про вступ до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, чим порушив норми процесуального права.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 17 березня 2014 року скаржників - ОСОБА_5 та ОСОБА_4 залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Апеляційне провадження у справі №921/1249/13-г/13 неодноразово зупинялось на підставі ч.1 ст.79 ГПК України до вирішення цивільної справи про визнання незаконним та скасування рішення Микулинецької селищної ради №1084 від 21.12.2012 року.

Востаннє апеляційне провадження у справі поновлено ухвалою суду від 22 червня 2016 року.

15 серпня 2016 року від представника скаржників до суду надійшло клопотання (б/н від 13.08.2016 року) про зупинення провадження у справі до вирішення Теребовлянським районним судом Тернопільської області пов'язаної з нею справи №606/1989/14-ц, предметом позову в якій є визнання незаконними та скасування рішень Микулинецької селищної ради №848 від 20.06.2012 року та №1084 від 21.12.2012 року.

26 вересня 2016 року від представника скаржників до суду надійшли письмові пояснення (б/н від 26.09.2016 року), в яких останній зазначає, що суд не вправі приймати рішення з питань, віднесених до виключної компетенції органів місцевого самоврядування, наприклад про надання земельних ділянок у власність або в користування, укладення договорів купівлі-продажу або оренди земельних ділянок, а також зазначати яке конкретно рішення повинно бути прийнято таким органом.

12 жовтня 2016 року від представника скаржників до суду надійшло клопотання (б/н від 12.10.2016 року) про зупинення провадження у даній справі до вирішення Теребовлянським районним судом Тернопільської області пов'язаної з нею справи за №606/1801/16-а, предметом позову в якій є визнання незаконними та скасування рішень Микулинецької селищної ради №848 від 20.06.2012 року та №1084 від 21.12.2012 року.

Представник скаржників в судовому засіданні підтримав подане клопотання (б/н від 12.10.2016 року) про зупинення провадження у справі до вирішення Теребовлянським районним судом Тернопільської області пов'язаної з нею справи за №606/1801/16-а.

Позивач та його представник проти заявленого клопотання заперечували, просили відмовити в його задоволенні та продовжити розгляд апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Колегія суддів не заперечує пов'язаність справ за №921/1249/13-г/13 та №606/1801/16-а, однак, до клопотання про зупинення провадження у справі представником апелянта не долучено ухвали Теребовлянського районного суду Тернопільської області про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі №606/1801/16-а, поряд з тим, така ухвала відсутня і в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Більше того, колегія суддів звертає увагу, що апеляційний суд неодноразово зупиняв апеляційне провадження у даній справі до вирішення спору щодо визнання незаконними та скасування рішень Микулинецької селищної ради №848 від 20.06.2012 року та №1084 від 21.12.2012 року, однак, Теребовлянським районним судом Тернопільської області протягом вказаного періоду часу так і не прийнято судового рішення за результатами вирішення вказаного спору.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів відхилила клопотання представника скаржників про зупинення провадження у справі (від 13.08.2016 року та від 12.10.2016 року).

Разом з тим, представник апелянтів в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив задоволити в повному обсязі: скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 30 грудня 2013 року по справі №921/1249/13-г/13 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Позивач та його представник в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечили, просили оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, з підстав, наведених у запереченнях на апеляційну скаргу (б/н від 12.10.2016 року). Зокрема, вказували, що рішенням Микулинецької селищної ради №1084 від 21.12.2012 року жодним чином не порушено прав апелянтів, оскільки, останні мають вільний доступ до належних їм на праві власності приміщень, що підтверджується зокрема і висновком судової експертизи, що призначалась в ході попереднього судового засідання під час розгляду Теребовлянським районним судом Тернопільської області спору щодо чинності зокрема вказаного вище рішення Микулинецької селищної ради.

Представник Микулинецької селищної ради в судове засідання не з'явився, однак 10 жовтня 2016 року від т.в.о. селищного голови надійшло клопотання (вих.№680 від 04.10.2016 року) про розгляд апеляційної скарги без представника відповідача.

Оскільки явка представника відповідача не визнавалась обов'язковою, зважаючи на клопотання останнього, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення представників скаржників та позивача, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, рішенням Микулинецької селищної ради №700 від 24 січня 2012 року, прийнятим за результатами розгляду заяви голови КП «Микулинецька фабрика «Медобори» Дідуха В.І., вирішено припинити право користування КП «Микулинецька фабрика «Медобори» земельною ділянкою загальною площею 0,82 га, у зв'язку з відчуженням нежитлових будівель по АДРЕСА_1 та переведено земельну ділянку площею 0,82 га для обслуговування нежитлових будівель по АДРЕСА_1 до земель селищної ради, не наданих у власність та постійне користування, угіддя - землі промисловості.

Рішеннями Микулинецької селищної ради №807 та №808 від 04 квітня 2012 року, прийнятими за результатами розгляду заяв ПП ОСОБА_1, останньому надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для промислового використання, загальною площею 0,0190 га та 0,227 га відповідно, у власність шляхом викупу для обслуговування нежитлових будівель - прохідна по АДРЕСА_1 сушарня пиломатеріалів, лісорозпилювальний цех по АДРЕСА_1, за рахунок земель не наданих у власність та постійне користування, угіддя - землі промисловості.

Рішенням Микулинецької селищної ради №848 від 20 червня 2012 року затверджено розроблений за замовленням ПП ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 0,2460 га у власність шляхом викупу для обслуговування нежитлових будівель (прохідної, сушарні пиломатеріалів, лісорозпилювального цеху) по АДРЕСА_1 (п.1.); включено в перелік об'єктів, що підлягають продажу земельні ділянки загальною площею 0,2460 га по АДРЕСА_1 (п.2); надано дозвіл ФОП ОСОБА_1 на викуп земельних ділянок та внесення авансового платежу в розмірі 34238 грн. в рахунок оплати ціни земельних ділянок для фінансування робіт з проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок, що викуповуються загальною площею 0,2460 га по АДРЕСА_1 Теребовлянського району.

21 грудня 2012 року Микулинецькою селищною радою прийнято рішення №1084, яким погоджено експертно грошові оцінки земельних ділянок несільськогосподарського призначення загальною площею 0,2460 га з них: площею 0,0190 га по АДРЕСА_1, вартістю 4927 грн.; площею 0,2270 га по АДРЕСА_1, вартістю 48673 грн., загальною вартістю 53600 грн. для передачі у власність шляхом викупу ФОП ОСОБА_1 (п.1); вирішено передати у власність ФОП ОСОБА_1, шляхом викупу земельних ділянок загальною площею 0,2460 га, з них: площею 0,0190 га по АДРЕСА_1, вартістю 4927 грн.; площею 0,2270 га по АДРЕСА_1, вартістю 48673 грн.; загальною вартістю 53600 грн. (п.2).

Пунктом 3 зазначеного вище Рішення ФОП ОСОБА_1 рекомендовано оплатити на рахунок місцевого бюджету Микулинці суму 2282 грн. за земельну ділянку площею 0,0190 га по АДРЕСА_1 яка разом з авансовим платежем на суму 2645 грн. становить ринкову вартість земельної ділянки 4927 грн., та суму 17080 грн. за земельну ділянку площею 0,2270 га по АДРЕСА_1, яка разом з авансовим внеском на суму 31593 грн. становить ринкову вартість земельної ділянки 48673 грн., які разом з авансовим внеском на загальну суму 34238 грн., внесеним для викупу земельних ділянок загальною площею 0,2460 га, відповідно до договору №19 від 16.08.2012 року, зареєстрованого в Книзі реєстрації договорів про внесення авансового платежу від 16.08.2012 року №19, становлять ринкову вартість земельних ділянок на загальну суму 53600 грн.

Крім того, у п.4 рішення Микулинецької селищної ради №1084 від 21.12.2012 року селищного голову уповноважено укласти договори купівлі-продажу земельних ділянок з ФОП ОСОБА_1, вартістю 4927 грн. на земельну ділянку площею 0,0190 га по АДРЕСА_1, після внесення суми для викупу земельної ділянки в розмірі 2282 грн.; та вартістю 48673 грн. на земельну ділянку площею 0,2270 га по АДРЕСА_1, після внесення суми для викупу земельної ділянки в розмірі 17080 грн.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду з позовом до Микулинецької селищної ради про зобов'язання останньої у 3-х денний термін з моменту вступу рішення в законну силу, укласти з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 договір купівлі-продажу земельних ділянок, угіддя - землі промисловості, площею 0,0190 га та 0,2270 га для промислового використання, загальною площею 0,2460 га шляхом викупу за 53600 грн., які вже сплачені позивачем повністю, для обслуговування нежитлових будівель прохідної, сушарні пиломатеріалів, лісорозпилювального цеху по АДРЕСА_1 за рахунок земель не наданих у власність та користування (з урахуванням заяви позивача про зміну предмета позову (б/н від 24 грудня 2013 року) та заяви про виправлення технічної помилки (б/н від 30 грудня 2013 року)). Зокрема, позивач посилається на те, що ним на виконання рішення Микулинецької селищної ради №1084 від 21.12.2012 року повністю оплачено вартість земельних ділянок по АДРЕСА_1, однак, селищний голова ухиляється від укладення відповідного договору купівлі-продажу земельних ділянок, що позбавляє позивача права використовувати такі ділянки за їх цільовим призначенням.

Рішенням суду першої інстанції позов задоволено в повному обсязі.

Однак, колегія суддів з таким висновком місцевого господарського суду не погоджується, з огляду на наступне:

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено що, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Разом з тим, відповідно до ст.20 ГК України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

У відповідності з положеннями ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відтак, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст.16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред'явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права, в свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з'ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Місцевий господарський суд, вирішуючи спір, наведеного не врахував, не перевірив в повному обсязі обставини, з якими пов'язується належний спосіб захисту порушеного права позивача та дійшов висновків про задоволення позовних вимог у неналежний спосіб.

Невірно обраний спосіб захисту порушеного права є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Слід зазначити, що обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права (з урахуванням заяви позивача про зміну предмету позову), а саме: шляхом зобов'язання Микулинецької селищної ради у 3-х денний термін з моменту вступу рішення в законну силу, укласти з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 договір купівлі-продажу земельних ділянок, не призведе до відновлення його порушеного права, оскільки, вирішуючи питання про ефективність способу захисту порушеного права, слід обов'язково враховувати, що завершальною стадією судового процесу є стадія виконання судового рішення, після завершення якої і можливе відновлення порушеного права, за захистом якого позивач звертається до суду.

Верховним судом України, в Аналізі практики застосування судами ст.16 Цивільного кодексу України, роз'яснено, що надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п.145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за ст.13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02)).

З огляду на наведене вище, колегія суддів вважає, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права в частині зобов'язання селищну раду укласти договір, не призведе до відновлення такого права позивача.

Поряд з тим, колегія суддів зазначає, що у відповідності до приписів п.1 ч.1 ст.57 ГПК України у спорах, що виникають при укладенні, зміні та розірванні договорів позивач повинен додати до позовної заяви проект договору.

Крім того, у п.9.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про судове рішення» №6 від 23.03.2012 року роз'яснено, що у рішенні про спонукання укласти договір повинні бути зазначені умови, на яких сторони зобов'язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект цього договору.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, які мають значення для справи та порушив норми процесуального права, що у відповідності до ч.1 ст.104 ГПК України слугує підставою для скасування рішення місцевого господарського суду.

Статтею 103 ГПК України передбачено, що апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

Зважаючи на все наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення Господарського суду Тернопільської області від 30 грудня 2013 року по справі №921/1249/13-г/13 та прийняття нового рішення про відмову в задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про зобов'язання Микулинецьку селищну раду у 3-х денний термін з моменту вступу рішення в законну силу, укласти з ФОП ОСОБА_1 договір купівлі-продажу земельних ділянок, угіддя - землі промисловості, площею 0,0190 га та 0,2270 га для промислового використання, загальною площею 0,2460 га шляхом викупу за 53600 грн., які вже сплачені позивачем повністю, для обслуговування нежитлових будівель прохідної, сушарні пиломатеріалів, лісорозпилювального цеху по АДРЕСА_1 за рахунок земель не наданих у власність та користування.

Враховуючи задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, з позивача на користь скаржників (в даному випадку ОСОБА_4, оскільки останній є платником згідно з квитанцією від 17.01.2014 року, долученою до апеляційної скарги) слід стягнути 609 грн. - у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.49, 101, 102, 103, 104, 105 ГПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_4 задоволити.

Рішення Господарського суду Тернопільської області від 30 грудня 2013 року по справі №921/1249/13-г/13 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, і.н. НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 (АДРЕСА_3) 609 грн. - у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги.

На виконання постанови місцевому господарському суду видати наказ.

Матеріали справи №921/1249/13-г/13 повернути до Господарського суду Тернопільської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий-суддя Якімець Г.Г.

Судді Бойко С.М.

Хабіб М.І.