ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20 жовтня 2016 р. Справа № 903/555/16
за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, с. Гаразджа, Луцького району, Волинської області

до відповідача-1: Волинської обласної спілки споживчих товариств, м. Луцьк

відповідача-2: ремонтно-монтажного комбінату Волинської облспоживспілки, м. Луцьк

про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 26.07.2012р.

Суддя Якушева І.О.,

при секретарі судового засідання Хомич О.В.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 (дов. від 15.03.2016р.),

від відповідача-1: Данилік Ф.Я. (дов. №400-1 від 03.08.2016р.),

від відповідача-2: Сорока В.Г. (дов. №8 від 22.08.2016р.)

Запис розгляду справи за клопотанням позивача здійснювався за допомогою програмно-апаратного комплексу „Діловодство суду".

Суть спору: позивач в позовній заяві просить визнати недійсним договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Валянською Т.П., від 26.07.2012 року за №1941, укладений між Волинською обласною спілкою споживчих товариств та ремонтно-монтажним комбінатом Волинської облспоживспілки щодо магазину промислових товарів, загальною площею 200,00 кв.м., який розташований в АДРЕСА_1.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на таке:

- 16.06.2011 року виконком Луцької міської ради прийняв рішення про оформлення за Волинською обласною спілкою споживчих товариств право приватної власності на магазин промислових товарів, який розташований в АДРЕСА_1 та видав свідоцтво про право власності від 21.06.2011 року.

27.04.2012 року підприємець ОСОБА_1 звернувся до Волинського окружного адміністративного суду з позовом до Луцької міської ради, КП "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації ", третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Волинської обласної спілки споживчих товариств, про визнання нечинним рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 16.06.2011 року №440-2 "Про оформлення права власності на магазин промислових товарів на АДРЕСА_1" та зобов'язання КП ВОБТІ вчинити певні дії.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 06.06.2012 року у справі №2а/0370/1230/12 позивачу було відмовлено в задоволені позову.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.12.2015 року у справі №876/611/15 апеляційну скаргу позивача було задоволено частково: постанову Волинського окружного адміністративного суду скасовано та прийнято нову постанову, якою визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 16.06.2011 року №440-2 "Про оформлення права власності на магазин промислових товарів на АДРЕСА_1", в решті вимог було відмовлено.

Волинська обласна спілка споживчих товариств 26.07.2012 року здійснила продаж магазину промислових товарів ремонтно-монтажному комбінату Волинської облспоживспілки на підставі договору купівлі-продажу №1941, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотокругу Валянською Т.П.

Про цей факт позивачу стало відомо лише 26.05.2016 року після отримання копій документів по справі №803/585/16, розгляд якої здійснював Волинський окружний адміністративний суд.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 56666215 від 05.04.2016 року позивач дізнався, що 24.12.2015 року Луцьке міське споживче товариство здійснило продаж магазину товариству з обмеженою відповідальністю "ЛЮТІКА" на підставі договору купівлі-продажу №1744 від 24.12.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ващук В.Ф.

Оскільки рішення Луцької міської ради визнане протиправним, тобто воно є незаконним з моменту його винесення, а тому Волинська обласна спілка споживчих товариств на момент продажу не була належним власником майна, а отже, і ремонтно-монтажний комбінат, і Луцьке міське споживче товариство та ТзОВ "ЛЮТІКА" не набуло права власності у зв'язку із відсутністю правових підстав.

22.08.2016р. відповідач-1 - Волинська обласна спілка споживчих товариств через канцелярію суду подав відзив на позов №426/1 від 22.08.2016р., в якому у задоволенні позову просить відмовити, посилаючись на таке:

- позивач не надав до суду доказів на підтвердження того, що умови спірного договору суперечать нормам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства; не довів відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності будь-якої з осіб, яка вчинила спірний правочин; відсутність вільного волевиявлення та невідповідність його внутрішній волі учасника спірного правочину;

- позивач не довів також належними та допустимими доказами своє право власності на спірний магазин. У справі № 6/32-71 предметом позову якої було повернення майна, переданого за недійсним правочином, а саме спірної надбудови, в подальшому - магазину промислових товарів, суд не прийняв доводів підприємця ОСОБА_1 про те, що йому виконкомом Луцької міської ради від 21.05.2007 року на підставі рішення виконкому від 17.05.2007 № 322-19 видано свідоцтво про право власності на магазин промислових товарів площею 209,9 м.кв., який розташований в АДРЕСА_1. В зв'язку з тим, за результатами розгляду справи магазин, який передавався позивачу 11.01.2003р. на підставі вказаного судового рішення, був повернутий облспоживспілці.

Про відсутність права власності у позивача на спірне приміщення свідчить і його позов про стягнення вартості покращення майна, отриманого за недійсним правочином. Так, у грудні 2013 року позивач звертався з позовом до Волинської облспоживспілки про стягнення 667852 грн. (справа № 903/1484/13). Підприємець ОСОБА_1 доводив, що він як орендар зробив поліпшення майна, а тому просив стягнути вартість поліпшень. Судом було встановлено , що поліпшення були зроблені без згоди наймодавця, а тому відповідно до положень ст. 778 Цивільного Кодексу України вартість таких поліпшень не підлягає відшкодуванню.

За вказаних обставин постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.12.2015 року про скасування рішення органу місцевого самоврядування не є доказом наявності у позивача права власності на магазин, оскільки вказана постанова не скасовує правовстановлюючого документа облспоживспілки - свідоцтва про право власності, та не скасовує державної реєстрації права власності на майно за облспоживспілкою;

- власником нерухомого майна - Волинською облспоживспілкою для вчинення нотаріальної дії щодо відчуження нерухомого майна, було надано свідоцтво про право власності, видане Луцькою міською радою, а також витяг про державну реєстрацію прав, виданий комунальним підприємством "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації".

Нотаріусом було перевірено відсутність заборони відчуження нерухомого майна та його арешту. Відсутність будь-яких заборон, арештів, обмежень, обтяжень тощо на нежитлову будівлю перевірено на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Таким чином, твердження позивача про порушення, допущені при укладені договору купівлі-продажу від 26.07.2012 року, не відповідають фактичним обставинам справи.

23.08.2016р. представник позивача через канцелярію суду подала:

- заперечення на відзив відповідача б/н від 25.08.2016р.;

- клопотання б/н від 25.08.2016р., в якому просила витребувати у приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Валянської Т.П. договір купівлі-продажу від 26.07.2012р. за №1941 та всі документи, що були надані їй Волинською облспоживспілкою та Ремонтно-монтажним комбінатом ВОССТ для посвідчення цього договору з метою з'ясування правомочності сторін договору щодо його укладення.

На обґрунтування клопотання посилалася на те, що договір купівлі-продажу від 26.07.2012р. відповідачі не нададуть, оскільки ухвалою господарського суду Волинської області від 26.07.2016р. у справі №903/450 16. суд зобов'язував Волинську облспоживспілку надати вищевказаний договір, проте ухвалу суду ВОСС не виконала, посилаючись на те, що у 2012 році була здійсненна виїмка цього договору правоохоронними органами;

- клопотання б/н від 25.08.2016р., в якому, посилаючись на перебування на лікарняному, просила відкласти розгляд справи на іншу дату.

23.08.2016р. відповідач-2 через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву б/н від 22.08.2016р., в якому посилається на таке:

- 23.02.2002р. між Луцьким госпрозрахунковим ринком (орендодавцем), правонаступником якого є Волинська облспоживспілка, та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендарем) було укладено договір оренди з викупом терміном на 12 років 9 міс., відповідно до умов якого орендодавець передав орендарю в тимчасове користування об'єкт нерухомості - приміщення громадської вбиральні, розташований на території ринку "Завокзальний" за адресою м. Луцьк, АДРЕСА_1.

Відповідно до пунктів 4.1, 4.2 договору орендар зобов'язався провести капітальний ремонт орендованого приміщення. Вартість проведеного капремонту враховувалася в орендну плату за користування майном. Кошторисна вартість ремонту погоджена сторонами у сумі 259673 грн.

11.01.2003р. Луцький госпрозрахунковий ринок та ФОП ОСОБА_1 підписали додаткову угоду до договору, відповідно до умов якої пункт 4.2 договору було змінено та погоджено кошторисну вартість ремонту у розмірі 319125 грн., що відповідало вартості фактичного виконання робіт.

У п.1.4 угоди сторони погодили доповнити розділ 8 договору пунктом 8.3, відповідно до якого надбудова як окрема будівля над орендованою спорудою туалету у відповідності з затвердженим орендодавцем планом даху туалету (додаток №4 до договору оренди) являється власністю орендаря та може бути використана ним на власний розсуд.

Пунктом 1.6. додаткової угоди визначено, що оскільки вартість надбудови туалету не включається до суми виконаних робіт по капремонту для зарахування їх в оплату оренди об'єкта, надбудову над спорудою туалету ринку "Завокзальний" вважати власністю орендаря з моменту підписання даної угоди.

Згідно з актом прийомки-передачі від 11.01.2003р. об'єкт незавершеного будівництва -надбудова над орендованим приміщенням туалету на ринку "Завокзальний" залишковою балансовою вартістю в сумі 54557 грн. Луцьким госпрозрахунковим ринком була передана позивачу.

ФОП ОСОБА_1 побудував надбудову над орендованим приміщенням туалету, а саме на місці надбудови зведено об'єкт нерухомості - нежитлове приміщення.

01.03.2007р. на підставі акту держаної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта прийнято в експлуатацію магазин промислових товарів, що знаходиться за адресою: м. Луцьк, АДРЕСА_1.

Згідно з актом приймальної комісії про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта магазину промислових товарів від 05.02.2007р. зазначений об'єкт введено в експлуатацію.

Акт приймання в експлуатацію було затверджено рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради №144-2 від 01,03.2007р.

В межах судового розгляду справі №8/77-92 за позовом Волинської облспоживспілки до підприємця ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна договір оренди з викупом від 23.02.2002 р. укладений на 12 років 9 місяців між Луцьким госпрозрахунковим ринком та підприємцем на споруду туалету пл. 216 кв.м., що розташована на території ринку "Завокзальний " визнано недійсним.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 23.01.2008р. та постановою Вищого господарського суду від 22.05.08 р. дане рішення залишено без змін.

Отже, договір оренди та додаткові угоди до нього є недійсними з моменту укладення.

Крім того, рішенням господарського суд Волинської області від 07.09.2010р. по справі 6/32-71 за позовом Волинської обласної спілки споживчих товариств до ФОП ОСОБА_1, третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, КП "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації" про повернення майна, переданого за недійсним правочином, позов було задоволено та зобов'язано ФОП ОСОБА_1 повернути Волинській облспоживспілці майно, передане за недійсним правочином, а саме: приміщення надбудови загальною площею 209,9 кв.м. яке розташоване у м. Луцьку, АДРЕСА_1 (ринок "Завокзальний ").

На підставі постанови Львівського апеляційного господарського суду від 29.11.2010р., яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду Волинської області від 14.03.2011р., рішення від 07.09.2010р. набрало законної сили.

Рішенням господарського суду Волинської області від 15.11.2007р. у справі №8/77-92 встановлено, що договір оренди від 23.02.2002р. суперечить закону та визнаний недійсним, оскільки орендодавець не мав права на його укладення.

Рішенням господарського суду Волинської області від 27.11.2006р. по справі №7/153-75 за позовом підприємця ОСОБА_1 до Волинської обласної спілки споживчих товариств, КП "Волинське бюро технічної інвентаризації" про визнання права власності на приміщення надбудови на спорудою громадської вбиральні, що знаходиться на території Луцького ринку "Завокзальний" по АДРЕСА_1 в позові відмовлено.

Оскільки договір оренди з викупом від 23.02.2002 р. визнаний судом недійсним, недійсними визнаються усі зміни та доповнення до нього, оформлені в письмовій формі як додатки до нього, в тому числі і додаткова згода від 11.01.2003 р., з моменту його укладення, тобто з 23.02.2002р.

ФОП ОСОБА_1 побудував надбудову без згоди наймодавця. Дана обставина встановлена рішенням господарського суду Волинської області від 15.11.07р. у справі №8/77-92 та 6/32-71 від 07.09.2007р., здійснивши при цьому поліпшення, які неможливо відокремити без шкоди для об'єкта оренди.

Оскільки, вищевказаними судовими рішеннями встановлено, що підприємець ОСОБА_1 не є власником спірного приміщення, його позов не підлягає до задоволення, так як договір купівлі-продажу від 26 липня 2012 року між Волинською обласною спілкою споживчих товариств та Ремонтно-монтажним комбінатом Волинської облспоживспілки не порушує його прав та інтересів.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 7 вересня 2010 року у справі №6/32-71 не прийнято до уваги доводи ОСОБА_1 про те, що йому виконкомом Луцької міської ради від 21 травня 2007 року на підставі рішення виконкому від 17 травня 2007 року №322-19 було видано свідоцтво про право власності на спірний об'єкт нерухомості, оскільки даний об'єкт отримано за недійсним правочином.

Підприємець ОСОБА_1 звернувся з позовом поза межами строку позовної давності, що також є підставою для відмови в позові, тому відповідач-2 просить вважати даний відзив заявою про застосування строку позовної давності.

В судовому засіданні 25.08.2016р. представник відповідача-1 позовні вимоги не визнав з підстав, наведених у відзиві №426/1 від 22.08.2016р.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні позовні вимоги також не визнав з підстав, наведених у відзиві б/н від 22.08.2016р.

В судове засідання 25.08.2016р. позивач, його представник не з'явились.

Розглянувши в судовому засіданні 25.08.2016р. клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні, оскільки до клопотання не було додано жодних доказів на підтвердження перебування представника позивача на лікарняному, а явка представника позивача в судове засідання не визнавалась обов'язковою.

Ухвалою суду від 08.08.2016р. було відкладено на 25.08.2016р., було зобов'язано відповідачів надати господарському суду Волинської області договір купівлі-продажу від 26.07.2012р. за №1941, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Валянською Т.П.

Відповідачі вимог ухвали суду від 08.08.2016р. не виконали, оригінал договору купівлі-продажу від 26.07.2012р. за №1941 не подали.

З огляду на викладене, клопотання представника позивача б/н від 25.08.2016р. про витребування доказів було задоволено.

У зв'язку з задоволенням клопотання представника позивача б/н від 25.08.2016р. про витребування доказів розгляд справи ухвалою суду від 25.08.2016р. було відкладено на 14.09.2016р.: витребувано у приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Валянської Т.П. договір купівлі-продажу від 26.07.2012 року за №1941 та документи, що подавались сторонами договору при його посвідченні; зобов'язано відповідача-1 подати суду докази на підтвердження реєстрації права власності за Волинською обласною спілкою споживчих товариств станом на 26.07.2012р., тобто на час укладення договору купівлі-продажу за №1941.

Представник позивача в судовому засіданні 14.09.2016р. позовні вимоги підтримала, просила приєднати до матеріалів справи копію витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14841301.

В судовому засіданні 14.09.2016р. представник відповідача-1 позовні вимоги не визнав, в письмових поясненнях від 14.09.2016р. зазначив, що у зв'язку з тим, що витяг про державну реєстрацію права власності, виданий КП "Волинське ОБТІ", знаходиться в матеріалах нотаріальної справи, відповідач-1 не може виконати вимоги ухвали суду від 25.08.2016р.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні позовні вимоги також не визнав.

Судом в судовому засіданні 14.09.2016р. було оглянуто матеріали нотаріальної справи щодо укладення договору купівлі-продажу від 26.07.2012 року за №1941.

Представник позивача в судовому засіданні 14.09.2016р. звернулась до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи або оголошення перерви, посилаючись на необхідність ознайомлення з матеріалами, поданими приватним нотаріусом Валянською Т.П.

Для надання позивачу можливості ознайомитись з матеріалами, поданими приватним нотаріусом Валянською Т.П., клопотання представника позивача було судом задоволено, ухвалою суду від 14.09.2016р. розгляд справи відкладено на 06.10.2016р., зобов'язано позивача подати суду письмові пояснення по справі з врахуванням заперечень на позов, викладених у відзиві відповідача-2 на позовну заяву б/н від 22.08.2016р.

04.10.2016р. представник позивача через канцелярію суду подала пояснення б/н від 04.10.2016р.

В судовому засіданні 06.10.2016р. під час з'ясування фактичних обставин справи виникла необхідність витребувати у комунального підприємства "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації" інформацію щодо скасування права власності на магазин промислових товарів загальною площею 209,9 кв. м., розташований в м. Луцьк по АДРЕСА_1, за підприємцем ОСОБА_1

У зв'язку із необхідністю витребування додаткових пояснень та доказів ухвалою суду від 06.10.2016р. строк розгляду спору було продовжено на 15 днів - до 21.10.2016р. включно; розгляд справи відкладено на 20.10.2016р.; зобов'язано комунальне підприємство "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації" надати суду інформацію про те, коли було скасовано реєстрацію права власності на магазин промислових товарів загальною площею 209,9 кв. м., розташований в АДРЕСА_1, за підприємцем ОСОБА_1 і на якій підставі.

19.10.2016р. комунальне підприємство "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації" надіслало відповідь №1395 від 19.10.2016р.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

в с т а н о в и в:

у відповідності із ст.658 Цивільного кодексу України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.

Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Приписи п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6.11.2009р. №9 передбачають, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Отже, в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України в п. 2.1 постанови № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно з роз'ясненнями, наданими в абзаці 5 п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6.11.2009р. №9 відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відповідно до ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковими, тому обов'язком позивача, відповідно до ст.33 ГПК України є доведення/підтвердження/ в установленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання його прав та інтересів.

Одночасно, суд, перевіривши доводи та докази, якими підприємець ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги, дійшов висновку про відсутність підстав для правового захисту його інтересів в межах даного спору, з огляду на таке.

23.02.2002 року між Луцьким госпрозрахунковим ринком як орендодавцем і підприємцем ОСОБА_1 як орендарем було укладено договір оренди з викупом, згідно якого орендар бере в тимчасове володіння споруду туалету загальною площею 216 кв.м., яка розташована на території ринку «Завокзальний», по АДРЕСА_1 в м. Луцьку. Відповідно до п.4.1.2. договору орендар взяв на себе зобов'язання провести капітальний ремонт орендованого приміщення.

Під час проведення ремонтних робіт над орендованим приміщенням підприємцем було зведено надбудову.

11.01.2003 року між сторонами договору укладено додаткову угоду, за умовами якої вказана надбудова передавалась у власність орендареві. Згідно з актом прийомки-передачі від 11.01.2003 року підприємцю ОСОБА_1 було передано об'єкт незавершеного будівництва - надбудову над орендованим приміщенням туалету на ринку «Завокзальний».

В подальшому позивачем над спорудою туалету було збудовано магазин промислових товарів.

18.05.2005 року між позивачем та Луцькою міською радою було укладено договір оренди земельної ділянки для обслуговування громадської вбиральні, що знаходиться по АДРЕСА_1 в м. Луцьку. 28.03.2007 року до договору оренди сторонами було внесено зміни, зокрема, пункт 1 викладено в такій редакції: «Орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для обслуговування громадської вбиральні та магазину промислових товарів».

Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 17.05.2007 року № 322-19 «Про оформлення права власності на нерухоме майно» було вирішено оформити громадянину ОСОБА_1 право власності на магазин промислових товарів загальною площею 209,9 кв. м. на АДРЕСА_1 в м. Луцьку, 21.05.2007р. видано свідоцтво про право власності; 08.06.2007р. КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» проведено державну реєстрацію права власності на магазин промислових товарів загальною площею 209,9 кв. м. на АДРЕСА_1 в м. Луцьку за підприємцем ОСОБА_1

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем-1 щодо спірного майна існує ряд судових рішень, якими встановлено відповідні факти, що на підставі ст.35 ГПК України не потребують повторного доказування.

Зокрема, як випливає з резолютивної частини постанови господарського суду Волинської області від 12.09.2007 року у справі №1/104-11а, угодою від 11.01.2003 року Волинська облспоживспілка визнала за підприємцем ОСОБА_1 право власності на надбудову громадської вбиральні, яка нині називається магазином промислових товарів.

Рішенням господарського суду Волинської області від 12.09.2007 року у справі № 1/104-11А, залишеним без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.12.2007 року, відмовлено в позові Волинської обласної спілки споживчих товариств про визнання нечинним рішення виконкому Луцької міської ради від 17.05.2007 № 322-19.

Рішенням господарського суду Волинської області від 15.11.2007 року у справі №8/77-92, яке залишено без змін апеляційною та касаційною інстанціями, було визнано недійсним договір оренди з викупом від 23.02.2002 року з додатковою угодою від 11.03.2003 року, які було укладено між Луцьким госпрозрахунковим ринком як орендодавцем, правонаступником якого є Волинська облспоживспілка, та підприємцем ОСОБА_1

Із змісту рішення вбачається, що магазин промислових товарів, який було введено в експлуатацію згідно з актом приймальної комісії від 05.02.2007 року ( акт затверджено рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради №144-2 від 01.03.2007 року) побудовано підприємцем ОСОБА_1 на місці надбудови над орендованим ним приміщенням вбиральні.

Рішенням господарського суду Волинської області від 18.06.2008 року у справі № 1/84-78 визнано недійсним на майбутнє договір оренди земельної ділянки від 18.02.2005 року.

Рішенням господарського суду Волинської області від 07.09.2010 року у справі № 6/32-71, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 29.11.2010 року, зобов'язано підприємця ОСОБА_1 повернути Волинській обласній спілці споживчих товариств приміщення надбудови загальною площею 209,9 кв. м., яке розташоване в Луцьку, АДРЕСА_1 (ринок «Завокзальний) по акту прийому- передачі.

25.05.2011р. Волинська обласна спілка споживчих товариств звернулась із заявою про оформлення права власності на магазин промислових товарів, розташований в м. Луцьку, АДРЕСА_1.

16.06.2011р. виконавчим комітетом Луцької міської ради було прийнято рішення №440 -2 про оформлення Волинській облспоживспілці права приватної власності на магазин промислових товарів загальною площею 200 кв. м. по АДРЕСА_1 в м.Луцьку.

Приймаючи рішення від 07.09.2010 року у справі №6/32-71 судом не було взято до уваги доводів підприємця ОСОБА_1 про те, що йому виконавчим комітетом Луцької міської ради 21.05.2007 року було видано свідоцтво на право власності на магазин промислових товарів загальною площею 209,9 кв.м. за вказаною адресою.

Рішенням господарського суду Волинської області від 04.08.2014 року у справі №903/1481/13 підприємцю ОСОБА_1 відмовлено в позові до Волинської облспоживспілки про стягнення вартості будівництва спірного приміщення. Цим же рішенням встановлено незаконність будівництва приміщення по вул. К.Карого підприємцем ОСОБА_1 Рішення залишено без змін апеляційною інстанцією.

Тобто, висновки у вищезазначених рішеннях спростовують твердження позивача про те, що надбудова над вбиральнею та магазин промислових товарів є різними об'єктами нерухомості, оскільки на момент розгляду зазначених справ магазин промислових товарів вже було введено в експлуатацію.

21.06.2011р. Волинській облспоживспілці на підставі рішення виконкому Луцької міської ради від 16.06.2011р. №440-2 було видано свідоцтво про право власності на магазин промислових товарів загальною площею 200 кв. м. по АДРЕСА_1 в м. Луцьку (а.с.32).

30.06.2011р. КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» за Волинською облспоживспілкою зареєстровано право власності на магазин промислових товарів за реєстраційним номером 19151821, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.06.2011р, номер витягу - 30467465 (а.с.93).

Як вбачається із змісту постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.12.2015 у справі №876/6117/15 у задоволенні позову підприємця ОСОБА_1 про скасування реєстрації права власності за Волинською облспоживспілкою на магазин промислових товарів загальною площею 200 кв.м. по АДРЕСА_1 в м. Луцьку та поновленні реєстрації права власності на цей же магазин за підприємцем ОСОБА_1 було відмовлено.

Листом КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» №1395 від 19.10.2016р. підтверджується, що 30.06.2011р., тобто в день, коли було зареєстровано право власності на магазин за Волинською облспоживспілкою, на підставі рішення господарського суду Волинської області від 07.09.2010р. у справі №6/32-71 було скасовано право власності на магазин за підприємцем ОСОБА_1

Частиною 1 статті 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно зі статтею 331 Цивільного кодексу України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 1 липня 2004 року № 1952-ІV державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

26.07.2012р. між Волинською облспоживспілкою як продавцем і ремонтно-монтажним комбінатом як покупцем було укладено договір купівлі-продажу (а.с.89-91), згідно з п.1.1. якого продавець передає (продає) у власність покупця, а покупець приймає (купує) магазин промислових товарів загальною площею 200 кв. м. по АДРЕСА_1 в м. Луцьку, та зобов'язується сплатити за нього визначену в п.2.1. договірну ціну.

В п.1.2. договору купівлі-продажу 26.07.2012р. зазначено документи, на підставі яких предмет договору - магазин промислових товарів загальною площею 200 кв. м. по АДРЕСА_1 в м.Луцьку належить на праві власності продавцю - Волинській облспоживспілці.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.12.2015р. у справі №876/6117/15 було визнано протиправним і скасовано рішення виконкому Луцької міської ради №440-2 від 16.06.2011р. «Про оформлення Волинській облспоживспілці права приватної власності на магазин промислових товарів на АДРЕСА_1».

Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України вимога про визнання правочину недійсним може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

За змістом ст.ст.1, 2 ГПК України, правом на пред'явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, вирішуючи спір, суд повинен встановити наявність в особи, яка звернулася, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов. Відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову в задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення в інших осіб відповідного обов'язку перед особою, якій таке право належить, і яка може вимагати виконання такого обов'язку від зобов'язаних осіб.

З огляду на фактичні обставини, встановлені судом, позивачем не доведено належності йому на праві власності приміщення магазину промислових товарів загальною площею 200 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Луцьк, АДРЕСА_1, та не підтверджено цей факт належними та допустимими доказами, а тому не можна погодитись з доводами позивача про те, що укладення договору купівлі-продажу від 26.07.2012р. порушує його право власності.

За таких обставин вимога позивача-підприємця ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу магазину промислових товарів по АДРЕСА_1 в м.Луцьку від 26.07.2012 року, укладеного між Волинською обласною спілкою споживчих товариств та ремонтно-монтажним комбінатом Волинської облспоживспілки, до задоволення не підлягає.

Судом не прийнято до уваги доводи відповідача-2 про пропуск позивачем строку позовної давності.

Як стверджує позивач у позовній заяві, про укладення договору купівлі-продажу від 26.07.2012р. йому стало відомо 26.05.2016р. - після отримання копій документів у справі №803/585/16, яку розглядав Волинський окружний адміністративний суд.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 182, 215, 331 Цивільного кодексу України, ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", ст.ст. 1, 2, 33, 35, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову відмовити.

У відповідності із ст.85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до вимог ст.84 цього Кодексу.

Повне рішення складено:24.10.2016р.

Суддя І. О. Якушева