ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2016р. Справа№ 914/2173/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія", м. Київ

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Львів

про стягнення 3 432, 18 грн.

Суддя Манюк П.Т.

При секретарі Гринчишин О.О.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 - представник

від відповідача: не з'явився

Зміст ст. 22 ГПК України представнику позивача роз'яснено.

Розглядається справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 3 432, 18 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 23.08.2016 року порушено провадження у справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 12.09.2016 р.

Розгляд справи відкладався з підстав, викладених у відповідних ухвалах суду.

Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити з підстав викладених в позовній заяві та усних поясненнях, крім того, до матеріалів справи просив долучити інформацію про заборгованість відповідача.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, причин неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, вимоги суду зазначені в ухвалах про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи не виконав.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи в порядку ст. 75 ГПК України, суд встановив таке.

22.02.2015 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська дистрибуційна компанія» (надалі - позивач) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (надалі -відповідач) був укладений договір поставки № 100 (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору, позивач зобов'язувався передати у власність відповідача товар, а відповідач зобов'язувався прийняти товар та оплатити його на умовах даного договору.

Накладною від 08.03.2016 року № 6448 позивач поставив товар на загальну суму 8 610, 96 грн.

Відповідно до п. 5.2 договору остаточний термін оплати отриманої відповідачем партії товару складає 21 (двадцять один) календарний день з моменту одержання товару відповідачем за накладною. Таким чином відповідач повинен був сплатити вартість отриманого товару не пізніше 30.03.2016 р.

12.04.2016 р. відповідач частково сплатив за поставлений товар суму в розмірі 3 000,00 грн.

18.05.2016 року, згідно накладних на повернення від 18.05.2016 року № 6448 відповідач повернув позивачу частину поставленого товару на загальну суму 2 178, 78 грн.

Оскільки відповідачем не погашено заборгованість в розмірі 3 432,18 грн., позивач просить стягнути вказану суму з відповідача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити частково, виходячи із таких мотивів:

Відповідно до статті ст. 526 ЦК України, 193 Господарського кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як встановлено судом, 22.02.2015 р. між сторонами у справі був укладений договір поставки № 100, відповідно до п. 1.1 якого позивач (постачальник) зобов'язувався передати у власність відповідача (покупець) товар, а відповідач зобов'язувався прийняти товар та оплатити його на умовах даного договору.

Відповідно до п. 2 додаткової угоди від 22.02.2016 р. до договору, сторони погодили, що покупець уповноважує ОСОБА_1 на отримання товарно - матеріальних цінностей від постачальника на будь - яку суму та у будь - якій кількості.

Накладною від 08.03.2016 року № 6448 позивач поставив товар на загальну суму 8 610, 96 грн. Накладна підписана представниками сторін без жодних зауважень.

Приписами ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 5.2 договору, остаточний термін оплати отриманої відповідачем партії товару складає 21 (двадцять один) календарний день з моменту одержання товару відповідачем за накладною.

Як встановлено судом, згідно накладних на повернення від 18.05.2016 року № 6448 відповідач повернув позивачу частину поставленого товару на загальну суму 2 178, 78 грн.

В процесі розгляду справи судом встановлено, що відповідач до моменту звернення позивача з позовом до суду здійснив проплати за поставлений товар згідно з накладною від 08.03.2016 р. № 6448 на загальну суму 3 400,00 грн, а саме:

- від 12.04.2016 р. - 3 000,00 грн;

- від 03.06.2016 р. - 200,00 грн;

- від 07.06.2016 р. - 200,00 грн.

Частиною 1 статті 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Приписами ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У позовній заяві заявлено вимогу про стягнення боргу в сумі 3 432,18 грн, однак судом встановлено, що відповідач частково сплатив 400,00 грн заборгованості за договором до моменту звернення позивача з позовом до суду, а саме 03.06.2016 р. - 200,00 грн та 07.06.2016 р. - 200,00 грн.

Відповідно до абзацу третього п. 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 р. № 18, коли предмет спору був відсутній до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Зважаючи на те, що представник відповідача доказів повної сплати заборгованості за поставлений йому позивачем товар, чи доказів які б спростовували позовні вимоги не представив, тому позовні вимоги про стягнення боргу слід задоволити частково в розмірі 3 032,18 грн.

Оскільки спір виник через неправомірні дії відповідача, судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 75, 82-85 ГПК України, суд,-

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія" (01135, м. Київ, вул. В. Чорновола, 12, ) суму в розмірі 4 249,58 грн, з яких:

- 3 032,18 грн заборгованості;

- 1 217,40 грн судового збору.

3. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 21.10.2016 р.

Суддя Манюк П.Т.