РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2016Справа №910/17203/16

За позовом: Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування",

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування",

про відшкодування збитків в розмірі 31 206,66 грн.

Суддя Комарова О.С.

представники сторін:

від позивача Славський М.Г. (представник за довіреністю);

від відповідача не з'явились.

У судовому засіданні 25 жовтня 2016 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування", 19.09.2016 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою вих. №ЕЛ_0865 від 12.09.2016 року до відповідача, Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування", про відшкодування збитків в розмірі 31 206,66 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.09.2016 року порушено провадження у справі № 910/17203/16 та призначено розгляд справи на 11.10.2016 року.

Через відділ діловодства суду 26.09.2016 року від представника позивача надійшов супровідний лист вих. № ЕЛ-0961 від 26.09.2016 року про приєднання документів до матеріалів, який було долучено до матеріалів справи.

Через відділ діловодства суду 30.09.2016 року від представника відповідача надійшов відзив № 1/п від 28.09.2016 року на позовну заяву, який було долучено до матеріалів справи.

Через відділ діловодства суду 05.10.2016 року від Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) надійшла інформація про страхове покриття, яку було долучено до матеріалів справи.

Через відділ діловодства суду 11.10.2016 від представника позивача надійшло клопотання вих. № ЕЛ-1030 від 11.10.2016 року про долучення до матеріалів справи судової практики щодо вирішення подібних спорів та додаткові пояснення до позовної заяви, які було долучено до матеріалів справи.

Також, через відділ діловодства суду 11 жовтня 2016 року від представника позивача надійшло клопотання вих. № ЕЛ_1029 від 11.10.2016 року про уточнення позовних вимог, в якій позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 7 652,37 грн., яке долучено судом до матеріалів справи.

Відповідно до абз. 1 п. 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011, № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Враховуючи те, що вищезазначені дії позивача не суперечать законодавству та не порушують права і охоронювані законом інтереси інших осіб, проте представником, що підписав заяву про зменшення розміру позовних вимог, вчинено відповідну процесуальну дію без достатніх повноважень, суд не приймає заяву про зменшення позовних вимог до розгляду.

Представник позивача в судове засідання 11.10.2016 року з'явився, позовні вимоги підтримав з урахуванням заяви про уточнення розміру позовних вимог та дав пояснення по суті спору. Представник відповідача в судове засідання 11.10.2016 року з'явився, проти позову заперечив та підтримав поданий через канцелярію суду відзив на позовну заяву.

У судовому засіданні 11 жовтня 2016 року оголошено перерву до 25.10.2016 року.

Представник позивача в судове засідання 25.10.2016 року з'явився, позовні вимоги підтримав, дав пояснення по суті спору.

Представник відповідача в судове засідання 25.10.2016 року не з'явився, правами, наданими йому ст.22 Господарського процесуального кодексу України, не скористався, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які наявні в матеріалах справи.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Пунктом 11 "Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007р. (02.04.2009р.)" передбачено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989 року Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

У відповідності до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

08 травня 2014 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування" (надалі - Страховик) та ОСОБА_2 (далі по тексту - Страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 2333902 (належним чином засвідчена копія договору міститься в матеріалах справи, далі по тексту - Договір або Договір добровільного страхування).

Об'єктом Договору є транспортний засіб "Chevrolet Lachetti", державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Вказаний транспортний засіб позивач прийняв на страхування, на випадок пошкодження внаслідок страхових подій (випадку), зокрема - пошкодження чи знищення внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідний страховий випадок настав 16.09.2014 року в м. Одесі по пл.. Деревянка/Радісна, а саме: відбулося зіткнення автомобіля "Chevrolet Aveo", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, що знаходився під керуванням ОСОБА_3, та транспортного засобу " Chevrolet Lachetti", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4

В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль "Chevrolet Lachetti", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, було пошкоджено, що підтверджується довідкою № 9437409, виданою органами МВС України (копія довідки наявна в матеріалах справи).

Розмір страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту № 2333902 від 08.05.2014 року становить 32 206,66 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи страховим актом № 1.001.14.15231/ vesko28733 від 08.10.2014 року (копія страхового акту наявна в матеріалах справи).

За наслідками вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивачем було перераховано страхове відшкодування в розмірі 32 206,66 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 135184 від 10.10.2014 року (копія платіжного доручення наявна в матеріалах справи)

Таким чином позивач вважає що, загальний розмір страхового відшкодування за Договором добровільного страхування наземного транспорту № 2333902 від 08.05.2014 року становить 32 206,66 грн.

В подальшому позивачем подано уточнення позовних вимог, в якому останній зазначив, що у зв'язку з частковим виконанням відповідачем вимог позивача в добровільному порядку на 23554,29 грн., просив стягнути з відповідача 7 652,37 грн.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги, підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

У відповідності до положень частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положеннями статті 993 Цивільного кодексу України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічні приписи містить норма ст. 27 Закону України "Про страхування".

Відповідно до Постанови Київського районного суду міста Одеси від 02.10.2014 року у справі № 520/12452/14-п (належним чином засвідчена копія постанови міститься в матеріалах справи), дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм ОСОБА_3 п.п. 16.11 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року. Останнього визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Нормами п. 14.1 ст. 14 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що страхувальник має право вибору страховика для укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

За приписами п. 21.1 ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням положень п. 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

З аналізу матеріалів справи випливає, що ОСОБА_6 застраховано цивільно-правову відповідальність за шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу автомобіля "Chevrolet Aveo", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, шляхом укладення з відповідачем полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/2963238 (належним чином засвідчена копія витягу з МТСБУ про поліс № АІ/2963238 міститься в матеріалах справи).

У відповідності до ст. 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до положень п. 22.1 до ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Таким чином, на підставі зазначених вище норм та у зв'язку з укладеним відповідачем полісу страхування цивільно-правової відповідальності АІ/2963238, відповідач прийняв на себе обов'язок відшкодовувати завдану ОСОБА_3 шкоду, заподіяну майну третіх осіб, внаслідок експлуатації транспортного засобу "Chevrolet Aveo", державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

У відповідності до вищевказаних норм, ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до позивача перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до відповідача як страхувальника цивільної відповідальності за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації водієм ОСОБА_3 транспортного засобу "Chevrolet Aveo", державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

Аналізуючи матеріали справи, суд встановив, що вартість матеріального збитку автомобіля "Chevrolet Lachetti", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, визначено на підставі рахунку-фактури № АС-0057199 від 30.09.2014 року та становить: 42 269,26 грн. (копія рахунку наявна в матеріалах справи).

Також в матеріалах справи наявний Висновок експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку № 2413 від 02.10.2014 року ФОП - ОСОБА_5, завданого власнику транспортного засобу "Chevrolet Lachetti", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, відповідно до якого сума збитку складає 27 229,21 грн. (копія висновку наявна в матеріалах справи).

В матеріалах справи також наявна ремонтна калькуляція № 1133 від 02.10.2014 року, відповідно до якої вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля "Chevrolet Lachetti", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, становить 33 596,53 грн.

Судом встановлено, що зазначений висновок складений за допомогою комп'ютерної програми Аudatex, яка рекомендована п. 59 додатку 8 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджений наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року.

Частиною 1 статті 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно п. 12.1 статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Як встановлено судом, у відзиві на позовну заяву відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля є 24 554,29 грн. Також відповідач звернув увагу на те, що позивач розраховує свої вимоги виходячи з суми 31 206,66 грн., тоді як фактична вартість використаних у відновлюваному ремонті запчастин становить з урахуванням коефіцієнту зносу становить 24 554,29 грн. Відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи це тим, що з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та франшизи, яка передбачена полісом АІ/2963238 в розмірі 1 000 грн. сума збитку складає 23 554,29 грн., яка відповідачем була перерахована позивачу. А отже, відповідач зазначив про відсутність підстав для оплати страхового відшкодування в розмірі 7 652,37 грн.

У відповідності до позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові № 3-50гс15 від 15.04.2015 року страховик, виплативши страхове відшкодування, набуває право зворотної вимоги до страховика (винної особи) у сумі страхового відшкодування у межах фактичних затрат страхувальника за вирахуванням франшизи. Також відповідачем було додано до відзиву копію платіжного доручення № 31010 від 18.08.2016 року про перерахування позивачу 23 554,29 грн.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до приписів статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Пунктом 20.10 договору добровільного страхування наземного транспорту № 2333902 від 08.05.2014 року встановлено, що при пошкоджені транспортного засобу внаслідок страхового випадку розмір збитків визначатиметься шляхом складання кошторису вартості відновлення транспортного засобу (Кошторис збитків), в який включається вартість запасних частин, деталей обладнання та матеріалів, що підлягають заміні, без урахування експлуатаційного зносу, а також вартість ремонтних робіт. Кошторис збитків складається страховиком, виходячи з відновлення пошкодженого транспортного засобу на базі СТО на підставі рахунків з СТО (згідно з умовами п. 20.11 договору). В окремих випадках, за згодою страховика та страхувальника (Вигодонабувач), розмір збитків може визначатися на підставі авто товарознавчої експертизи або безпосередньо страховиком чи уповноваженою ним особою (аварійним комісаром).

Таким чином, враховуючи викладене, беручи до уваги подану позивачем заяву про уточнення розміру позовних вимог, положення ст. 1191 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12, 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", позицію Верховного Суду України, п.20.10 договору добровільного страхування наземного транспорту № 2333902 від 08.05.2014 року, а також те, що полісом №АІ/2963238 встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну в розмірі 50 000,00 грн. та франшизу в сумі - 1 000,00 грн., обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації водієм ОСОБА_3 транспортного засобу "Chevrolet Aveo", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, в розмірі 7 652,37 грн.

Отже, викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву доводи спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а також положеннями чинного законодавства.

У відповідності до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

За приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати позивача щодо сплати судового збору відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача в розмірі 337,91 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (ЄДРЮОФОП 33908322, адреса: 03056, м. Київ, ВУЛИЦЯ БОРЩАГІВСЬКА, будинок 154) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" (ЄДРЮОФОП: 20474912, адреса: 04070, м. Київ, ВУЛИЦЯ ІЛЛІНСЬКА, будинок 8) грошові кошти в розмірі 7 652,37 грн. (сім тисяч шістсот п'ятдесят дві гривні 37 копійок) та судовий збір - 337,91 грн. (триста тридцять сім гривень 91 копійка). Видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити повністю.

4. Копію даного рішення направити відповідачу у справі № 910/17203/16.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 31.10.2016 року.

Суддя О.С. Комарова