ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" жовтня 2016 р.Справа № 907/534/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Кухар Н.М.

при секретарі судового засідання Руденко О.О.

розглянувши справу

за позовом Руськокомарівської сільської ради, с.Руські Комарівці Ужгородського району Закарпатської області,
до 1) Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" в особі Ужгородського відділення Львівської філії ПАТ "Банк "Київська Русь", м.Ужгород , 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна Група "Базус", м.Харків , 3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Грандінвестгруп", м.Харків , 4) Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича компанія "Київська Русь", м.Харків , 5) Товариства з обмеженою відповідальністю "Каскад", м.Харків 6) Товариства з обмеженою відповідальністю "Далія", м.Харків, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - - ОСОБА_1, с.Білогородка Києвсько-Святошинського району Київської області,
про стягнення 392643,70 грн.
за участю представників:

позивача - не з'явився;

1-го відповідача - не з'явився;

2-го відповідача - не з'явився;

3-го відповідача - не з'явився;

4-го відповідача - не з'явився;

5-го відповідача - не з'явився;

6-го відповідача - не з'явився;

третьої особи - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Руськокомарівська сільська рада Ужгородського району Закарпатської області звернулась до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна Група "Базус", м.Харків, Товариства з обмеженою відповідальністю "Грандінвестгруп", м.Харків, Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича компанія "Київська Русь", м.Харків, Товариства з обмеженою відповідальністю "Каскад", м.Харків, та Товариства з обмеженою відповідальністю "Далія", м.Харків, як власників істотної участі ПАТ "Банк "Київська Русь", грошової суми в розмірі 392643,70 грн. за порушення Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" зобов'язань за Договором банківського рахунку № 10237/14 від 22.04.2014р. Також позивач просить стягнути солідарно з 2-го, 3-го, 4-го, 5-го та 6-го відповідачів витрати по сплаті судового збору в розмірі 5889,66 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08.09.2016р. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача було залучено ОСОБА_1, с.Білогородка Києвсько-Святошинського району Київської області.

11.10.2016р. до суду надійшли письмові пояснення ОСОБА_1, в яких третя особа на стороні відповідачів проти позовних вимог заперечує, вважає їх незаконними, безпідставними та недоведеними належними доказами, у зв'язку з чим просить відмовити у задоволенні позову Руськокомарівської сільської ради.

У судове засідання, яке відбулося 17.10.2016р., учасники судового процесу не зявились; витребуваних судом документів не надали; доказів отримання сторонами копій ухвали суду про відкладення розгляду справи від 20.09.2016р. на час даного судового засідання до суду не надійшло.

Позивач та третя особа на стороні відповідачів були належним чином повідомлені про час та місце попереднього судового засідання, про що свідчать підписи їх представників на повідомленнях про вручення поштових відправлень.

Копії ухвал, надіслані на адреси 1-го та 4-го відповідачів, повернуті до господарського суду, у звязку з відсутністю адресатів. Копії ухвал, надіслані на адреси 2-го, 3-го, 5-го та 6-го відповідачів, повернуті до суду за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідачі були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання (за місцезнаходженням згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), проте не скористались наданим їм статтею 22 Господарського процесуального кодексу України правом на участь у судовому засіданні, а також не надали суду жодного доказу в обґрунтування заперечень проти позову, суд визнав за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

22.04.2014р. між Руськокомарівською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області (позивачем) та Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" (1-м відповідачем), в особі керуючого Ужгородським відділенням Львівської філії ПАТ "Банк "Київська Русь" ОСОБА_2, було укладено Договір банківського рахунку № 10237/14.

Відповідно до п. 1.2. вищевказаного Договору, 1-й відповідач (Банк) зобов'язався приймати і зараховувати на рахунок, відкритий позивачу (клієнтові) грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження позивача щодо перерахування і видачі відповідних сум з рахунку та здійснювати інші операції за рахунком (рахунками) у порядку та на умовах, передбачених цим Договором та чинним законодавством України.

Згідно п. 2.1.4. Договору, Банк взяв на себе зобов'язання надавати Клієнту послуги з розрахунково-касового обслуговування згідно тарифів Банку.

Також Договором було передбачено зобов'язання Банку виконувати платіжні доручення та інші розрахункові документи позивача у строки, що встановлені п.п. "а", "б" п. 2.1.5. Договору.

Як зазначає позивач, починаючи з лютого 2015 року 1-й відповідач припинив виконувати свої зобов'язання по перерахунку та видачі грошових коштів з рахунку позивача у Банку.

Пунктом 7.5 Договору передбачено, що в разі закриття рахунку (рахунків) залишок грошових коштів на рахунку (рахунках) видається Клієнтові або за його вказівкою перераховується протягом 3 днів на інший рахунок, вказаний Клієнтом.

З метою закриття у Банку свого поточного рахунку № 001 у валюті "євро" та отримання залишку грошових коштів на своєму рахунку у Банку, який станом на 30.04.2015р. складав суму 16133,01 євро, позивач звернувся до 1-го відповідача із заявою про закриття поточного рахунку за № 177.02/26 від 17.06.2015р.

Проте, 1-й відповідач (Банк) закриття поточного рахунку № 001 у валюті "євро" та перерахуваня позивачеві залишку грошових коштів у розмірі 16133,01 євро або гривневого еквіваленту вказаної суми не здійснив, зіславшись на правові норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", якою встановлено, що під час дії тимчасової адміністрації задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку не здійснюється.

Як стало відомо позивачу, Постановою Правління Національного Банку України № 190 від 19.03.2015р. 1-го відповідача було віднесено до категорії неплатоспроможних, на підставі чого виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних 19.03.2015р. було прийнято рішення № 61 про запровадження у Публічному акціонерному товаристві "Банк "Київська Русь" тимчасової адміністрації строком на три місяці з 20.03.2015р. по 19.06.2015р.

Правлінням Національного банку України було прийнято постанову № 460 від 16.07.2015р. про відкликання банківської ліцензії та про ліквідацію ПАТ "Банк "Київська Русь" з 17.07.2015р.

За таких обставин, позивач звернувся до 1-го відповідача із заявою про визнання кредиторських вимог.

Листом за № 2027/43 від 06.04.2016р. 1-й відповідач повідомив позивача про те, що його кредиторські вимоги акцептовані в сумі 392643,70 грн. (гривневий еквівалент залишку грошових коштів на поточному рахунку позивача) та включені до 7 черги задоволення вимог кредиторів.

Позивач зазначає, що зі змісту прес-релізу Національного банку України від 20.03.2015р., постанова НБУ № 190 від 19.03.2015р. про віднесення 1-го відповідача до категорії неплатоспроможних прийнята у зв'язку з неспроможністю учасників/акціонерів ПАТ "Банк "Київська Русь" забезпечити капіталізацію згідно з результатами діагностичного обстеження банку, проведеного у 2014 році, керуючись пунктом 3 частини 3 статті 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на сприяння капіталізації та реструктуризації банків". Тобто ПАТ "Банк "Київська Русь" не забезпечило у встановлені строки виконання Плану капіталізації щодо збільшення капіталу банку, основним призначенням якого є покриття негативних наслідків різноманітних ризиків, які банки беруть на себе в процесі своєї діяльності, а також забезпечення захисту вкладів, фінансової стійкості й стабільної діяльності банків. Отже, власниками істотної участі ПАТ "Банк "Київська Русь", всупереч вимогам статті 58 Закону України "Про банки і банківську діяльність", не вжито своєчасних заходів для запобігання настанню неплатоспроможності банку.

Крім того, у позовній заяві позивач зазначив, що станом на день подання позову є відкрите кримінальне провадження № 0001149 (зареєстроване 06.01.2016р.), предметом розгляду якого є масштабні розкрадання коштів стабілізаційних кредитів, виданих Національним банком України на користь ПАТ "Банк "Київська Русь". Як вбачається зі змісту ухвал слідчих суддів про виїмку документів, що підтверджують виведення коштів (активів) від 1-го відповідача, предметом інтересу органів слідства є фізичні особи та юридичні особи, які пов'язані з власником істотної участі та колишнім Головою Правління "ПАТ "Банк "Київська Русь" ОСОБА_1 (третя особа на стороні відповідачів у справі). Даний факт підтверджується ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м.Києва Матійчук Г.О. від 04.12.2015р. по справі № 757/45775/15-к, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м.Києва Матійчук Г.О. від 04.12.2015р. по справі № 757/45776/15-к, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м.Києва Шапутько C.B. від 15.05.2015р. по справі № 757/16234/15-к.

Оскільки 1-й відповідач не виконав свого зобов'язання перед позивачем по закриттю його поточного рахунку та по перерахунку залишку грошових коштів у розмірі 16133,01 євро або гривневого еквіваленту вказаної суми - 392643,70 грн. у зв'язку з віднесенням його до категорії неплатоспроможних та введенням тимчасової адміністрації з 20.03.2015р., а також з огляду на те, що постановою Правління НБУ № 190 від 19.03.2015р. встановлено, що саме з вини власників істотної участі ПАТ "Банк "Київська Русь" 1-го відповідача було віднесено до категорії неплатоспроможних, позивач вважає, що за таких обставин, наявні передбачені ч. 5 ст. 58 Закону підстави для відповідальності власників істотної участі банку за зобов'язаннями цього банку.

Ретельно дослідивши наявні у матеріалах справи докази, з'ясувавши фактичні обставини спору та надавши їм правову кваліфікацію, суд приймаючи рішення у даній справі, виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, кредиторські вимоги Руськокомарівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області до Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" акцептовані відповідно до затвердженого 22.10.2015р. виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб реєстру в сумі 392643,70 грн. та включені до 7 черги задоволення вимог кредиторів.

Згідно інформації, розміщеної на офіційному веб-сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 1085 від 23.06.2016р., відповідно до якого продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ "Банк "Київська Русь" на два роки до 16.07.2018р. включно.

Тобто станом на даний час процедура ліквідації ПАТ "Банк "Київська Русь" не завершена. За таких обставин, твердження позивача про порушення його права на отримання коштів від ПАТ "Банк "Київська Русь" та завдання йому збитків є передчасним.

Крім того, позивачем у позовній заяві не заявлено жодних вимог до ПАТ "Банк "Київська Русь», якого визначено 1-м відповідачем у справі.

Проте, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на положення Договору банківського рахунку № 10237/14 від 22.04.2014р. та Цивільного кодексу України (ст.ст. 1066, 1068, 1075), що регламентують зобов'язання саме банку як сторони договору банківського рахунку та не можуть бути застосовані до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна Група "Базус", Товариства з обмеженою відповідальністю "Грандінвестгруп", Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича компанія "Київська Русь", Товариства з обмеженою відповідальністю "Каскад", Товариства з обмеженою відповідальністю "Далія" (надалі разом - Відповідачі), які не є сторонами спірного договору банківського рахунку.

Позивач вважає, що сума залишку грошових коштів на поточному рахунку позивача у розмірі 392643,70 грн. (гривневий еквівалент суми 161333,01 євро) становить суму збитків, які відповідно до ст. 611 ЦК України, підлягають примусовому стягненню на користь позивача з власників істотної участі у солідарному порядку.

Стосовно такої позиції позивача, суд зазначає, що стягнення завданих збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності. Для застосування такої міри відповідальності позивачу необхідно довести наявність у діянні відповідачів усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме:

1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідачів та збитками; 4) вини.

Сукупність цих складових і є підставою для покладання на особу цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України, що регулює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 27.03.1992р. "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (зі змінами), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Позивач не надав належних доказів існування у поведінці відповідачів усіх елементів складу цивільного правопорушення, що є необхідною передумовою для притягнення їх до цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ст. 58 Закону України "Про банки і банківську діяльність", банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства.

Банк не відповідає за невиконання або несвоєчасне виконання зобов'язань у разі прийняття Національним банком України рішення про запровадження обмежень на діяльність банків, зупинення операцій по рахунках, арешту власних коштів банку на його рахунках уповноваженими органами державної влади.

Учасники банку відповідають за зобов'язаннями банку згідно із законами України та статутом банку.

Власники істотної участі зобов'язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку.

Пов'язана з банком особа за порушення вимог законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, здійснення ризикових операцій, які загрожують інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, або доведення банку до неплатоспроможності несе цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність.

Пов'язана з банком особа, дії або бездіяльність якої призвели до завдання банку шкоди з її вини, несе відповідальність своїм майном. Якщо внаслідок дій або бездіяльності пов'язаної з банком особи банку завдано шкоди, а інша пов'язана з банком особа внаслідок таких дій або бездіяльності прямо або опосередковано отримала майнову вигоду, такі особи несуть солідарну відповідальність за завдану банку шкоду.

Для притягнення пов'язаної з банком особи до цивільно-правової відповідальності за цією статтею також потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення. Зокрема, має бути доведена наявність:

1) протиправної поведінки, а саме: дій чи бездіяльності, що полягають у порушенні вимог законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, здійсненні ризикових операцій, які загрожують інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, або доведенні банку до неплатоспроможності;

2) шкоди, що спричинена банку. Варто підкреслити, що ст. 58 Закону України "Про банки і банківську діяльність" застосовується у разі завдання шкоди саме банку, а не його кредиторам. При цьому завдання шкоди має бути реальним;

3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою пов'язаної особи і завданою банку шкодою;

4) вини - психічного ставлення заподіювача шкоди до своєї протиправної поведінки та її негативних наслідків у формі умислу та необережності.

Позивач не довів належними та допустимими доказами наявності у діяннях відповідачів складу цивільного правопорушення, визначеного ст. 58 Закону України "Про банки і банківську діяльність".

Крім того, слід зазначити, що порядок притягнення до відповідальності пов'язаних з банком осіб за завдану банку шкоду визначено спеціальним законом, а саме Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Вимоги кредиторів банку відшкодовуються Фондом гарантування вкладів фізичних осіб за рахунок майна банку у визначеній ст. 52 цього закону черговості.

Також цією статтею визначено, що вимоги до банку, незадоволені за недостатністю його майна, вважаються погашеними, що не позбавляє Фонд або уповноважену особу Фонду права звертатися з вимогами до пов'язаної з банком особи у порядку, визначеному ч. 5. ст. 52 даного Закону.

Відповідно до ч. 5 ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Фонд гарантування вкладів фізичних осіб або уповноважена особа Фонду у разі недостатності майна банку звертається до пов'язаної з банком особи, дії або бездіяльність якої призвели до заподіяння кредиторам та/або банку шкоди, та/або пов'язаної з банком особи, яка внаслідок таких дій або бездіяльності прямо чи опосередковано отримала майнову вигоду, з вимогою про відшкодування шкоди, заподіяної банку. У разі отримання відмови у задоволенні таких вимог або невиконання вимоги у строк, установлений Фондом або уповноваженою особою Фонду, Фонд звертається з такими вимогами до суду.

Вищевказана норма закону надає право на звернення до суду з позовом до повязаної з банком особи лише Фонду і лише у випадку отримання ним відмови від такої особи у добровільному задоволенні відповідної вимоги або невиконання такої вимоги у встановлений строк.

Таким чином, спеціальні норми законодавства не надають кредиторам банку права на самостійне звернення до пов'язаних з банком осіб з вимогами про відшкодування завданої банку шкоди.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що кредиторські вимоги позивача в сумі 392643,70 грн. (гривневий еквівалент залишку грошових коштів на поточному рахунку позивача) були акцептовані Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" та включені до 7 черги задоволення вимог кредиторів, суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог щодо стягнення вищевказаної суми з повязаних з банком осіб (2-го, 3-го, 4-го, 5-го та 6-го відповідачів), у якості збитків, у звязку з чим визнав за необхідне відмовити у задоволенні позову Руськокомарівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, у звязку з відмовою у позові, судові витрати суд покладає на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 18.10.2016 р.

Суддя ОСОБА_3