РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2016Справа № 910/15457/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участі секретаря судового засідання Коновалова С.О., розглянувши матеріали справи за позовом дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі Компанія) до приватного підприємства «Інжпобутсервіс» (далі Підприємство) про стягнення 56 943,24 грн.,

за участі представників:

позивача: ОСОБА_1, за довіреністю від 4 січня 2016 року № 12-16,

відповідача: не зявилися,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У серпні 2016 року Компанія звернулась до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом, посилаючись на те, що між її філією та Підприємством 10 жовтня 2013 року було укладено договір надання послуг механізмами № 10/1-10-13 (далі договір), на виконання умов якого позивачем були надані послуги на загальну суму 19 879,68 грн. Оскільки Підприємство взяте на себе за даним правочином зобов'язання по оплаті вказаних послуг не виконало, Компанія, посилаючись на положення статей 509, 525, 530, 626 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та статтю 193 Господарського кодексу України (далі ГК України), просила суд стягнути вказану суму заборгованості, а також 18 355,70 грн. пені, три проценти річних у розмірі 1 595,00 грн. та 17 112,86 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25 серпня 2016 року порушено провадження у справі № 910/15457/16. Розгляд даної справи призначено судом на 15 вересня 2016 року.

Господарський суду міста Києва ухвалою від 15 вересня 2016 року відклав розгляд справи на 6 жовтня 2016 року.

Ухвалою суду від 6 жовтня 2016 року суд відклав розгляд справи на 20 жовтня 2016 року.

Під час судового засідання 20 жовтня 2016 року представник позивача просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові.

Відповідач у призначені судові засідання явку свого повноважного представника не забезпечив, витребуваних судом документів не надав, будь-яких обґрунтованих заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи із зазначенням підстав щодо своєї неявки не направив.

Відповідно до статті 64 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

За змістом цієї норми, зокрема, у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 3.9.1 Постанови.

Ухвали суду про порушення провадження у даній справі від 25 серпня 2016 року, про відкладення розгляду справи від 15 вересня 2016 року та 6 жовтня 2016 року надіслані відповідачу за адресою, вказаною в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Отже, за змістом вищезазначеної норми відповідач завчасно та належним чином повідомлений про місце, дату та час судового засідання. Крім того, йому надавалося достатньо часу для подання заяв, клопотань, письмових пояснень та додаткових документів.

Слід також зазначити, що чергове відкладення розгляду справи спричинить до виходу встановленого статтею 69 ГПК України строку розгляду спору.

За таких обставин суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та відповідно до статті 75 ГПК України здійснює її розгляд за наявними матеріалами без участі представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність наявних у матеріалах справи копій поданих позивачем документів їх оригіналам, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

10 жовтня 2013 року між дочірнім підприємством «Рівненський облавтодор» філія «Рівненський райавтодор» (далі Філія) та Підприємством був укладений договір, за умовами якого Філія зобовязалась надати послуги дорожніми механізмами, а відповідач прийняти та оплатити ці послуги.

Даний правочин підписано повноважними представниками сторін та скріплено їх печатками. Строк дії договору до 31 грудня 2013 року, але в будь-якому разі до остаточного виконання сторонами зобовязань за даною угодою (пункт 6.1 договору).

Відповідно до пункту 2.3 вказаного правочину Підприємство зобовязалось своєчасно оплатити вартість фактично наданих послуг, які оформляються двосторонніми актами та щомісячно підписуються представниками сторін.

Пунктами 3.1-3.2 цієї угоди передбачено договірну ціну послуг, оплата яких здійснюється відповідачем протягом 5 календарних днів з дня отримання рахунку.

Додатковою угодою від 10 жовтня 2013 року № 1 до договору погоджено тарифи на послуги Філії, а саме: за 1 маш./год. асфальтоукладальника Vogele-1800 при паливі Підприємства 233,09 грн. з ПДВ та за 1 маш./год. катка HAMM HD-110 при паливі Підприємства 99,90 грн. з ПДВ.

У підтвердження надання послуг за вказаним правочином позивач посилався на підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 24 грудня 2013 року № ДК-0000281 та рахунок-фактуру від цієї ж дати № ДК-0000353 на суму 19 038,70 грн., яка складається з: послуг катка HAMM HD-110 на суму 4 245,80 грн., асфальтоукладальника Vogele-1800 на суму 9 889,78 грн. та автомобіля MAN-26413 на суму 1 730,00 грн., а також акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31 грудня 2013 року № ОУ-0000148 на суму 840,68 грн. за послуги платформи згідно товарно-транспортних накладних.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з вимогами статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За приписами частини 2 статті 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Із умов укладеного між сторонами договору слідує, що відповідач мав оплатити надані послуги протягом 5 календарних днів з дня отримання рахунку. Однак позивач не надав суду докази, які підтверджують факт направлення та отримання відповідачем рахунку на оплату спірних послуг. З метою встановлення дійсних обставин справи ухвалами суду в позивача неодноразово витребовувались ці докази, проте позивач дані вимоги суду проігнорував.

Крім того, судом встановлено, що у вищенаведених актах та доданих до них рахунках відсутні будь-які посилання на те, що вони складені на підставі договору від 10 жовтня 2013 року № 10/1-13-13.

За приписами статті 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Судом також встановлено, що з метою позасудового врегулювання спору позивач звертався до Підприємства з претензією від 30 червня 2015 року про термінове погашення заборгованості в розмірі 19 039,00 грн. Також у матеріалах справи містяться аналогічні за змістом претензії від 18 березня 2015 року та 22 червня 2015 року.

Однак зазначена у наведених вище претензіях сума є більшою, ніж сума, яка відображена в акті від 24 грудня 2013 року № ДК-0000281. Що стосується акта від 31 грудня 2013 року, то в матеріалах справи взагалі відсутні докази того, що позивач надсилав відповідачу претензію про сплату зазначеної у цьому акті суми заборгованості.

Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів у підтвердження факту настання строку оплати відповідачем наданих послуг, суд дійшов висновку про передчасне звернення Компанії з даною позовною вимогою, у зв'язку з чим у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Враховуючи те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з Підприємства нарахованої пені та компенсаційних виплат на вищевказану суму боргу мають похідний характер від основної вимоги, то позов у цій частині задоволенню також не підлягає.

Оскільки в позові відмовлено, понесені у справі судові витрати відповідно до вимог статті 49 ГПК України залишаються за позивачем.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 25 жовтня 2016 року

Суддя Є.В. Павленко