ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25 жовтня 2016 р. Справа № 918/928/16

Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В. розглянувши справу за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮТ-АГРО"

до відповідача ОСОБА_1 господарство "Ім.Шевченка"

про стягнення заборгованості за договором про надання поворотної позики в сумі 38 144,24 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: представник ОСОБА_2М

від відповідача: представник ОСОБА_3

Статті 20, 22 Господарського процесуального кодексу України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав визначених статтею 20 ГПК України відсутні.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮТ-АГРО" (надалі Позивач або Товариство) звернулося в господарський суд Рівненської області з позовом до Фермерського господарства "ім.Шевченка" (надалі Відповідач або ОСОБА_1 господарство) в якому просить стягнути з останнього 35 000, 00 грн. заборгованості за Договором про надання поворотної позики №02-П/-8/2015 від 13.08.2015р., 25% річних від суми основного боргу в розмірі 383, 56 грн., пеню в розмірі 457,62 грн..

Свої вимоги Позивач мотивує тим, що на підставі Договору про надання поворотної позики №02-П/-8/2015 від 13.08.2015р. він надав Відповідачу поворотну позику в розмірі 35 000, 00 грн., однак Відповідач у встановлений договором строк (до 13.08.2016р.) її не повернув.

До винесення рішення зі спору Позивач подав заяву про збільшення позовних вимог в якій просить стягнути з Відповідача 35 000, 00 грн. заборгованості за Договором про надання поворотної позики №02-П/-8/2015 від 13.08.2015р., 25% річних від суми основного боргу в розмірі 1414, 38 грн., пеню в розмірі 1729,86 грн..

Дана заява подана у відповідності до норм ГПК України, а відтак приймається судом до розгляду.

Відповідач письмового відзиву на позов суду не надав, представник його в судовому засіданні проти вимог Позивача заперечив пославшись на те, що Договір про надання поворотної позики №02-П/-8/2015 від 13.08.2015р. суперечить вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам законодавства, так як укладений зі сторони Позивача без відповідного дозволу (ліцензіі), вчинений сторонами для приховування іншого правочину - надання безповоротної фінансової допомоги, відтак є удаваним, і, відповідно, є недійсним.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, заслухавши пояснення представників сторін, давши належну оцінку доказам, які мають значення для справи, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому господарський суд керувався наступним.

13 серпня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЮТ -АГРО», як Позикодавцем та ОСОБА_1 господарством "ім. Шевченка, як Позичальником було укладено договір про надання поворотної позики № 02-П/08/2015 (надалі Договір).

Відповідно до умов п. 1.1 вказаного Договору Позикодавець надає Позичальнику пооворотну фінансову допомогу, а Позичальник зобов"язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених даним Договором.

Пунктом 2.1. Договору встановлено розмір поворотної фінансової допомоги, яка надається в національній валюті. Так, відповідно до п. 2.1. Договору Відповідачу була надана

поворотна фінансова допомога в сумі 35 000.00 ( тридцять п"ять тисяч ) гривень 00 коп..

Відповідно до п.2.3. Договору поворотна фінансова допомога надається Позикодавцем Позичальнику шляхом зарахування грошових коштів на поточний рахунок Позичальника.

Розділом 3 Договору встановлено порядок повернення допомоги. Так поворотна фінансова допомога підлягала поверненню до 13 серпня 2016 року. Відповідно до п. 3.2. Договору повернення грошових коштів проводиться шляхом перерахування грошових коштів па поточний рахунок Позикодавця.

На виконання умов Договору Позикодавець належним чином виконав свої зобовязання і надав Позичальнику поворотну фінансову допомогу. Факт надання допомоги підтверджується платіжним дорученням №4529 від 13.08.2015 рок) на суму 35 000.00 грн..

В свою чергу Позичальник свої зобов'язання щодо повернення допомоги не виконав в повному обсязі. Станом на дату подання позову основний борг Позичальника перед Позикодавцем за Договором про надання поворотної позики №02-П/08/ 2015 від 13 серпня 201 5 року складає 35 000.00 (тридцять п'ять тисяч) гривень..

Згідно із ст. 509 Цивільною кодексу України (надалі ЦКУ) зобов'язанням є таке правовідношення у якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитор) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.526 ЦКУ зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами ст. 193 Господарського кодексу України (надалі ГКУ).

Так, відповідно до ч. 1 ст.193 ГКУ суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що в певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із ч. 2 ст. 193 ГКУ кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 ГКУ не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим довором не було виконано належним чином.

Як значено в ст. 610 ЦКУ порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 626 ЦКУ договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно із ч. 1 ст. 629 ЦКУ договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1046 ЦКУ за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ст.1049 ЦКУ).

Відповідач у встановлений Договором строк свого обов'язку по поверненню грошових коштів не виконав і допустив прострочення виконання грошового зобовязання, тому його дії є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 ЦКУ) і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 ЦКУ). Відповідно, наявні підстави для застосування встановленої законом або договором відповідальності.

У відповідності до ч. 1 ст. 1050 ЦКУ якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦКУ боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншого розміру процентів не встановлено договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи індекс інфляції та трьох відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора. Їхня суть полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та уціненні грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Відповідно до п. 4.2. Договору у випадку несвоєчасного повернення позики Позичальник сплачує на користь Позикодавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, а також двадцять п'ять відсотків річних за кожен день такого прострочення.

Таким чином правомірними є вимоги Позивача про стягнення з Відповідача 25% річних від суми основного боргу в розмірі 1414,38 (одна тисяча чотириста чотирнадцять) гривень 38 коп. та пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 1729,86 (одна тисяча сімсот двадцять дев'ять) гривень 86 коп., нарахованих за період з 13.08.2016р. по 11.10.2016 року.

Заперечення представника Відповідача спростовуються всім вищенаведеним.

Крім того суд зазначає, що відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Договір про надання поворотної позики №02-П/-8/2015 від 13.08.2015р. судом недійсним не визнавався, його недійсність законом не встановлена, а відтак останній є дійсним і, відповідно, є підставою для виникнення цивільних прав та обов"язків між Позивачем та Відповідачем.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 32 цього ж Кодексу Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами:

письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів;

поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обгрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим (ст.43 ГПКУ).

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮТ-АГРО" довело належними та допустимими доказами те, що Відповідачем - ОСОБА_1 господарством "ім.Шевченка" в результаті невиконання зобов"язань по Договору про надання поворотної позики №02-П/-8/2015 від 13.08.2015р. порушені його права та законні інтереси, а відтак позовні вимоги останнього підлягають задоволенню.

На підставі ст.49 ГПК України на Відповідача покладаються судові витрати.

Керуючись статями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Фермерського господарства "ім.Шевченка" (35720, Рівненська область, Здолбунівський район, с.Копиткове, вул.Шкільна, буд.9, ) на користь Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮТ-АГРО" (33028, м.Рівне, вул.Драгоманова, 27 ) 35 000,00 тридцять п"ять тисяч) грн. 00 коп. заборгованості за Договором про надання поворотної позики №02-П/-8/2015 від 13.08.2015р., 25% річних від суми основного боргу в розмірі 1414, 38 (одна тисяча чотириста чотирнадцять) гривень 38 коп., пеню в сумі 1729,86 (одна тисяча сімсот двадцять дев'ять) гривень 86 коп., нарахованих за період з 13.08.2016р. по 11.10.2016 року, 1378,00 грн. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення підписано 28 жовтня 2016 року.

Суддя Марач В.В.