РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2016Справа №910/24285/15

За позовом Комунального підприємства «Марганецьке виробниче управління

водопровідно-каналізаційного господарства «Дніпропетровської обласної

ради»

до Публічного акціонерного товариства «Банк Професійного фінансування»

про зобов'язання включити кредиторські вимоги до реєстру

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Бятеуць Л.В. - по дов. № 5/16 від 03.05.2016

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Комунального підприємства «Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства «Дніпропетровської обласної ради» до Публічного акціонерного товариства «Банк професійного фінансування» про зобов'язання включити кредиторські вимоги у сумі 61 742,20 грн. до реєстру акцептованих кредиторських вимог.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.12.2014 між сторонами було укладено договір банківського рахунку за № 12122014.001 та договір про банківське обслуговування № 12122014.002. Також між сторонами 24.12.2014 був укладений договір банківського вкладу (депозиту) № 30.00.0000337. Постановою Національного банку України № 35/БТ від 19.01.2015 ПАТ «Банк Професійного фінансування» віднесено до категорії неплатоспроможних та рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 11 від 19.01.2015 у ПАТ «Банк Професійного фінансування» запроваджено тимчасову адміністрацію. Постановою Національного банку України № 258 від 15.04.2015 відкликано банківську ПАТ «Банк Професійного фінансування» та розпочато процедуру ліквідації. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами № 46/2 від 21.01.2015, № 52/2 від 22.01.2015, № 1 від 05.02.2015 на які було отримано відповіді банку № 187/1 від 03.03.2015, № 202/1 від 10.03.2015, № 230/1 від 19.03.2015 про відмовлення у задоволенні вимог. В подальшому позивач звернувся до відповідача із заявою № 956/2 від 12.08.2015 щодо включення до реєстру вимог кредиторів банку суми 56 732,20 грн. та 5 010,0 грн., проте отримав відмову банку за № 560/1 від 26.08.2015 з посиланням на пропущення строку для звернення з кредиторською вимогою. Позивач вважає, що його право власності на кошти є непорушним та відповідачем неправомірно відмовлено у задоволенні про включення його до реєстру кредиторських вимог.

Відповідач у поданому 17.10.2016 до відділу діловодства суду відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на те, що позивачем пропущений встановлений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» строк для звернення із заявою про включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк Професійного фінансування». а отже вимоги позивача в силу вказаного Закону є погашеними.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/24285/15 від 15.10.2015 (суддя Демидов В.О.) провадження у справі припинено на підставі ч. 1 п. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Київського апеляційного господарського суду № 910/24285/15 від 06.09.2016 ухвалу Господарського суду міста Києва № 910/24285/15 від 15.10.2015 скасовано, матеріали справи передано до розгляду до Господарського суду міста Києва.

Матеріали справи № 910/24285/15 були отримані Господарським судом міста Києва 04.10.2016.

Розпорядженням Керівника апарату Господарського суду міста Києва від 04.10.2016 за № 04-23/2069 щодо призначення повторного автоматичного розподілу справ, призначено проведення повторного автоматичного розподілу даної справи.

Згідно протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 04.10.2016 визначено суддю Сівакову В.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/24285/16 від 06.10.2016 розгляд справи призначено на 18.10.2016.

Позивач в судовому засіданні 18.10.2016 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 18.10.2016 не з'явився.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, оскільки

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України ухвалу суду від 06.10.2016 було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, а саме: м. Київ, вул. Дмитрівська, 69, яка згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є місцезнаходженням відповідача.

Відповідач ухвалу суду, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 11.10.2016, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення за № 01 7 роздруківкою відстеження пересилання поштових відправлень з сайту Укрпошти.

Про поважні причини неявки в судове засідання повноважного представника відповідача суд не повідомлений. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило.

У відповідності до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського сулу України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представника відповідача.

В судовому засіданні 18.10.2016, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

12.12.2014 між Комунальним підприємством «Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства «Дніпропетровської обласної ради» (клієнт) та Публічним акціонерним товариством «Банк Професійного фінансування» (банк) було укладено договір банківського рахунку № 12122014.001, за умовами якого банк відкриває та здійснює обслуговування поточних рахунків клієнта в банку, а клієнт сплачує послуги банку.

12.12.2014 між Комунальним підприємством «Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства «Дніпропетровської обласної ради» (клієнт) та Публічним акціонерним товариством «Банк Професійного фінансування» (банк) було укладено договір про банківське обслуговування з використанням програмно-технічного комплексу «PROFINBANK-Online» № 12122014.002, відповідно до якого клієнт доручив, а банк прийняв на себе зобов'язання по розрахунковому обслуговуванню відкритих клієнтом в банку поточних рахунків та надання йому послуг з використанням системи «PROFINBANK-Online».

24.12.2014 між Комунальним підприємством «Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства «Дніпропетровської обласної ради» (вкладник) та Публічним акціонерним товариством «Банк Професійного фінансування» (банк) було укладено договір банківського вкладу (депозиту) № 30.00.000337, за умовами якого банк відкрив вкладнику вкладений (депозитний) рахунок, а вкладних вносить на цей рахунок грошові кошти в депозит на певний строк, після закінчення якого банк повертає внесену суму та сплачує проценти, нараховані на цю суму.

Спір виник внаслідок того, що позивач після того, як було розпочато ліквідацію відповідача звернувся до Уповноваженої особи банку із заявою про включення його кредиторських вимог до реєстру акцептованих кредиторів банку, проте отримав відповідь з відмовою в задоволенні його заяви, що на думку позивача є неправомірним.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

На підставі постанови Правління Національного банку України № 35/БТ від 19.01.2015 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Професійного Фінансування» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення № 11 від 19.01.2015 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Професійного Фінансування».

Відповідно до постанови Правління Національного банку України № 258 від 15.04.2015 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Професійного Фінансування» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення № 78 від 20.04.2015 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Професійного Фінансування» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку».

Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами про повернення грошових коштів з листами № 46/2 від 21.01.2015, № 52/2 від 22.01.2015, № 1 від 05.02.2015 на які було отримано відповіді банку № 187/1 від 03.03.2015, № 202/1 від 10.03.2015, № 230/1 від 19.03.2015 про неможливість задоволення вимог позивача. у зв'язку з віднесенням банку до неплатоспроможних та ліквідацією банку.

Станом на момент звернення позивача з позовом до суду триває процедура ліквідації відповідача.

За загальним правилом, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, окрім випадків і лише в порядку, встановлених законом (ст. 321 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 2 статті 1066 Цивільного кодексу України банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Судом враховано, що всупереч вказаної норми банк не зміг забезпечити право позивача на безперешкодне розпорядження його коштами, що знаходяться на його рахунках, відкритих в банку на підставі договорів.

Відповідно до ч. 1 статті 1074 Цивільного кодексу України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Починаючи з 09.03.2011 (дата набрання чинності Законом України від 04.11.2010 № 2677-VI) випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Тому, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Виходячи зі суті (змісту) та згідно з частиною 2 статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Так, відповідно до п. 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Судом враховано, що пунктом 1 частини 6 статті 36 даного Закону передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Однак, згідно з п. 4 частини 1 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у цьому Законі термін «вкладник» вживається у значені «фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката».

А тому, враховуючи дану норму, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та юридичні особи не підпадають під визначення поняття «вкладник» у розумінні вищевказаного Закону. Тому, на них не поширюється виняток з обмеження встановленого пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Разом із цим, вказаний Закон не дає визначення поняття «кредитор банку». Визначення терміну «кредитор банку» міститься у статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», та під яким розуміється - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Відповідно до ч. 1 статті 1066 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунка банк, зокрема, зобов'язується виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з п. 1.24 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Отже, враховуючи вищезазначене, та, зокрема, положення статей 177, 190, 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання щодо переказу коштів з рахунку позивача, відкритому у відповідача, на його рахунок в іншому банку чи на рахунок контрагента позивача є майновим зобов'язанням.

Тому, виходячи з аналізу вищенаведених положень, позивач є кредитором банку на якого поширюються обмеження встановлені пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», і тому не можуть бути задоволені його вимоги (у т.ч. спірні) до відповідача від часу запровадження у останньому тимчасової адміністрації.

Виходячи зі змісту статей 39, 40, 49, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» після запровадження у банку тимчасової адміністрації (з метою виведення цього банку з ринку) та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону.

Так, згідно ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Оголошення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Професійного Фінансування» було розміщено в газеті «Голос України» № 72 (6076) 22.04.2015, а отже останнім днем приймання вимог кредиторів банку є 22.05.2015.

Однак, як свідчать матеріали справи позивач звернувся до Уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ «Банк Професійного Фінансування» із заявою № 965/2 від 12.08.2015 про включення коштів в сумі 61 742,20 грн. до реєстру кредиторів, тобто після встановленого Законом строку на звернення.

Відповідач листом № 560/1 від 26.08.2015 повідомив позивача, що оскільки він звернувся з вимогами після настання терміну приймання вимог кредиторів, у зв'язку з цим вони є погашеними відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно відмовлено позивачу у включенні його кредиторських вимог до відповідного реєстру кредиторів ПАТ «Банк Професійного Фінансування», а тому вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Комунального підприємства «Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства «Дніпропетровської обласної ради» є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 24.10.2016.

СуддяВ.В.Сівакова