ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.10.2016 Справа № 905/2413/16

Господарський суд Донецької області у складі:

головуючий - суддя Харакоз К.С.,

за участю секретаря судового засідання Чорман О.О.,

розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 міської ради, м.Сєвєродонецьк, Луганська область,

до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Борди України, м.Донецьк,

про стягнення заборгованості за тимчасове користування місцем,

За участю:

представник позивача не з'явився;

представник відповідач не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

ОСОБА_1 міська рада, м.Сєвєродонецьк, Луганська область звернулася до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Борди України, м.Донецьк, про стягнення заборгованості за тимчасове користування місцем.

В обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на договір №430 на тимчасове користування місцем від 20.02.2013р., укладений між ОСОБА_1 міською радою та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Борди України, відповідно до якого відповідачу були надані в тимчасове користування місця розміщення рекламних засобів. У звязку з порушенням вимог п.3. Договору щодо оплати користування місцем розміщення зовнішньої реклами за відповідачем утворилася заборгованість в розмірі 17260,00грн., з яких: 5851,32грн. основна заборгованість, 5659,39грн. сума пені, 5192,63грн. індекс інфляції за весь час прострочення, 556,71грн. 3% від простроченої суми. Позивач посилається на ст.ст. 525, 526, 549, 611,629 Цивільного кодексу України.

Ухвалою суду від 15.08.2016р. порушено провадження у справі №905/2413/16.

Представник відповідача в судове засідання 28.09.2016р., як і в попередні судові засідання, не з'явився. Своїм правом на участь в судовому засіданні відповідач не скористався. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Розгляд справи відкладався у звязку з неявкою представника відповідача.

Враховуючи, що наявних в матеріалах справи документів та пояснень достатньо для прийняття рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача за наявними в ній матеріалами справи в порядку ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Виконавчим комітетом ОСОБА_1 міської ради 05.02.2013р. прийнято рішення №116 від 05.02.2013 року про продовження до 05.03.2013 року терміну дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами ТОВ «Борди України» за наступними адресами: м.Сєвєродонецьк, ш.Будівельників, квартал 71; м.Сєвєродонецьк, пр.Гвардійський, район б.№5.

20.02.2013р. між позивачем ОСОБА_1 міською радою та відповідачем ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Борди України було укладено договір про тимчасове користування місцем, відповідно до п.1.1. якого власник (позивач) надає, а користувач (відповідач) приймає в тимчасове користування місце площею 7 кв.м. за адресою: м.Сєвєродонецьк, пр.Гвардійський, район буд.№5 для розташування окремого двобічного рекламного щита.

Плата вноситься користувачем самостійно у грошовій формі та розмірі : 4586,40грн. на рік. Плата вноситься у такі строки: щомісячно в розмірі 382,20 гривень не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним. (п.3.1. Договору).

Відповідно до п.3.3. Договору у разі не внесення плати у термін, визначений цим договором, користувач зобовязаний сплатити власнику місця пеню в розмірі, обчислювальному виходячи з подвійної облікової ставки, встановленої Національним банком України і діючої в період прострочення, відповідної суми простроченого зобовязання за кожний календарний день прострочення. За цим Договором строк нарахування пені та позовної давності щодо неї встановлюється та складають три роки.

Договір укладено строком по 04.03.2013р. включно (п.2.1. Договору).

Сторони визнають, що користувач користувався місцем з 13 листопада 2011 року. (п.3.7. Договору).

27.05.2013р. позивач звертався до відповідача з претензією №2354 від 27.05.2013р. про сплату заборгованості в сумі 11654,86грн., з яких: 5851,32грн. основна заборгованість, 5803,54грн. пеня.

Відповідь на звернення позивача про сплату заборгованості в матеріалах справи відсутня.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 16 Закону України „Про рекламу" порядок розміщення зовнішньої реклами визначається Кабінетом Міністрів України. Пунктом 32 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених Постановою КМУ від 29 грудня 2003р. N 2067, передбачено, що плата за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності, встановлюється у порядку, визначеному органами місцевого самоврядування, а місцем, що перебуває у державній або приватній власності, - на договірних засадах з його власником або уповноваженим ним органом (особою).

Статтею 16 зазначеного Закону також встановлено, що розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 2067 від 29.12.03, встановлено, що зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами міських рад відповідно до цих Правил.

Згідно п.2 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003р. № 2067 місце розташування рекламного засобу - площа зовнішньої поверхні будинку, споруди, елемента вуличного обладнання або відведеної території на відкритій місцевості у межах населеного пункту, що надаються розповсюджувачу зовнішньої реклами в тимчасове користування власником або уповноваженим ним органом (особою).

Згідно п.32. Типових правил, за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності, встановлюється у порядку, визначеному органами місцевого самоврядування, а місцем, що перебуває у державній або приватній власності, - на договірних засадах з його власником або уповноваженим ним органом (особою). При цьому площа місця розташування рекламного засобу визначається як сума площі горизонтальної проекції рекламного засобу на це місце та прилеглої ділянки завширшки 0,5 метра за периметром горизонтальної проекції цього засобу. Для неназемного та недахового рекламного засобу площа місця дорівнює площі вертикальної проекції цього засобу на уявну паралельну їй площину.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 2 ст.9 ЦК України встановлено, що законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Відповідно до вимог передбачених статтею 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Частиною пятою статті 762 Цивільного кодексу України встановлено, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Договором було узгоджено, що встановлену п.3.1. Договору орендну плату користувач вносить щомісячно не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У п.1, 3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом.

Будь-яких документів, які б спростували вимоги позивача відповідачем надано не було.

Відповідно до вимог ст.509 Цивільного кодексу України та ст.173 Господарського кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Частиною першою статті 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як встановлено судом, з наданих позивачем розрахунків заборгованості відповідача з орендної плати за тимчасове користування місцем, а також суми пені, 3% річних та індексу інфляції заборгованість відповідача складає 17260,00грн., з яких: 5851,32грн. основна заборгованість, 5659,39грн. сума пені, 5192,63грн. індекс інфляції за весь час прострочення 556,71грн. 3% від простроченої суми.

Як зазначає позивач, внаслідок неповної та несвоєчасної сплати орендної плати з боку відповідача станом на 16.05.2016 року перед позивачем виник борг у сумі 5851,32грн., що є порушенням, п.3 Договору.

Як встановлено ст. 202 Господарського кодексу України та ст.598 Цивільного кодексу України зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Наразі, будь-яких доказів своєчасної сплати стягуваної заборгованості або припинення відповідних грошових зобовязань перед Позивачем у будь-який інший передбачений законом спосіб, Відповідачем всупереч ст.ст. 4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України до матеріалів справи не надано.

Жодних доказів (ні копій платіжних доручень, ні банківських виписок) на підтвердження проведених відповідачем оплат за користування місцем для розміщення рекламного засобу у період з 20 лютого 2013р. по 04 березня 2013р. відповідачем суду не надано.

За таких обставин, господарський суд дійшов висновку, що на момент розгляду спору у суді, заборгованість відповідача перед позивачем по оплаті за користування місцем для розміщення рекламного засобу становить 5851,32 грн., яка є обґрунтованою, доведеною позивачем належними та допустимими доказами, не спростованою відповідачем і, відповідно, підлягає задоволенню.

Крім суми основного боргу позивач просив суд стягнути з відповідача 556,71грн. 3% річних та 5192,63грн. інфляційних втрат за порушення договірних зобов'язань.

Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проаналізувавши розрахунок сум 3% річних та інфляційних втрат за порушення договірних зобов'язань, суд дійшов висновку про правомірність заявлених сум : 5192,63грн. індекс інфляції за весь час прострочення; 556,71грн. 3% від простроченої суми.

Щодо позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 5659,39 грн., суд приходить до висновків про часткове задоволення позову в цій частині.

Згідно з ч.2 ст.218 Господарського Кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Як встановлено судом пеня нарахована позивачем за період з 16.05.2013р. по 16.05.2016 року.

Відповідно до ст. 2 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Пунктом 5 ст. 11 Прикінцеві та перехідні положення цього Закону Кабінету Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону доручено затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року N 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

П. 1 Розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 р. N 1275-р Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція встановлено, що на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком, до п.1 розділу 1 включено м.Донецьк.

З огляду на викладене обґрунтованим можна вважати нарахування позивачем пені лише за період до 14.04.2014 року, отже позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню та підлягають стягненню за період з 16.05.2013 року по 13.04.2014 року (включно) у розмірі 712,26 гривень.

В решті вимог про стягнення пені суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

При цьому оскільки спір виник з вини відповідача, а позивач мав формальне право здійснити нарахування штрафних санкцій у звязку з невиконанням відповідачем своїх зобовязань за договором, а також керуючись принципом справедливості суд вважає, що вся сума судового збору, що сплачена позивачем за розгляд цієї справи у розмірі 1378,00 гривень має бути покладена на відповідача, незалежно від того, що у позовній вимоги в частині стягнення пені судом задоволено частково, що узгоджується із приписами ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно приписів ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до вимог передбачених ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

При цьому оскільки спір виник з вини відповідача, а позивач мав формальне право здійснити нарахування штрафних санкцій у звязку з невиконанням відповідачем своїх зобовязань з повернення кредитних коштів, а також керуючись принципом справедливості суд вважає, що вся сума судового збору, що сплачена позивачем за розгляд цієї справи у розмірі 1378,00 гривень має бути покладена на відповідача, незалежно від того, що у позовній вимоги в частині стягнення пені судом задоволено частково, що узгоджується із приписами ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.1, 2, 4-2, 4-3, 4-6, 12, 15, 20, 22, 28, 32-34, 36, 43, 49, 77, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 міської ради, м.Сєвєродонецьк, Луганська область, до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Борди України, м.Донецьк, про стягнення заборгованості за тимчасове користування місцем задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Борди України (83096, м.Донецьк, пр.А.Матросова, б.24-а; ідентифікаційний номер 33670421) на користь ОСОБА_1 міської ради (93400, Луганська область, бул. Дружби Народів, б.32; ), заборгованість у розмірі 12312,92грн. (з яких: 5851,32грн. основна заборгованість, 712,26грн. сума пені, 5192,63грн. індекс інфляції за весь час прострочення, 556,71грн. 3% від простроченої суми), витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378,00грн.

Видати наказ після набуття рішенням законної сили.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 17.10.2016 року.

Суддя К.С. Харакоз