КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2016 р. Справа№ 910/17433/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Гончарова С.А.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явились

від відповідача: Новик О.В. дов. № 2 від 04.01.2016р.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2015 року

у справі № 910/17433/14 (суддя Плотницька Н.Б.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна

компанія "Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТехНова"

(Комунальний енергетичний підрозділ "Чернігівська ТЕЦ")

про стягнення 214 393, 44 грн.

В судовому засіданні 19.10.2016р. відповідно до ст. ст. 85, 99 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

19.08.2014р. до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТехНова" (Комунальний енергетичний підрозділ "Чернігівська ТЕЦ") про стягнення 214 393, 44 грн., в тому числі: 92 672, 57грн. пені, 63 241,94 грн. інфляційних втрат та 58 478, 93 грн. 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору купівлі-продажу природного газу № 14/07-ТЕ від 03.08.2012р. належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання з повної та своєчасної оплати природного газу, у зв'язку з чим позивачем нараховано пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором у розмірі 92 672, 57грн., 3 % річних у розмірі 58 478, 93грн. та інфляційні втрати у розмірі 63 241, 94грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.11.2015р. у справі №910/17433/14 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права, не з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апелянт посилається на порушення судом норм матеріального (ст. 233 ГК України, ст. 22, 549-552, 625, 629 ЦК України) та процесуального (ст.4-2, 43, 83, 84 ГПК України) права та принципу справедливості.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 26.11.2015р. передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Самсін Р.І., Шаптала Є.Ю.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 30.11.2015р., у зв'язку з припиненням повноважень судді Самсіна Р.І. сформовано судову колегію у складі: головуючий суддя - Скрипка І.М., судді - Гончаров С.А., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.11.2015р. колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції склад колегії суддів змінювався, у відповідності до ст. 77 ГПК України у справі оголошувалась перерва, розгляд справи відкладався, останній раз на 19.10.2016р.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 19.10.2016р. заперечував проти доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі, просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін, з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник позивача в судове засідання апеляційної інстанції 19.10.2016р., будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не з'явився, причини неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 1 статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 03.08.2012р. між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (продавець за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТехНова" (Комунальний енергетичний підрозділ "Чернігівська ТЕЦ") (покупець за договором) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 14/07-ТЕ, відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність покупця у 2012 році з 01.07.2012р. про 31.12.2015р. природний газ обсягом до 53 200,0 тис. куб. м., ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00 виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх релігійними осередками (крім обсягів, що використовується для виробничо-комерційної діяльності), а покупець зобов'язується прийняти та оплачувати цей природний газ на умовах цього договору.

Відповідно до пункту 11.1 договору строк дії договору встановлений з моменту його підписання сторонами і діє в частині поставки газу з 01.07.2012р. до 31.12.2012р., в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Згідно з пунктом 3.3. договору приймання-передача газу, переданого постачальником покупцеві у відповідному місяці оформляється сторонами актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Пунктом 5.2. договору сторонами передбачено, що ціна природного газу з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом становила 1 309,2 грн. з ПДВ.

Оплата за газ здійснюється покупцем шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок здійснюється до 14-го числа наступного за місяцем поставки (пункт 6.1. договору).

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що уклавши договори про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу газу, а тому підстави для стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором відсутні.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, колегія суддів дійшла висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

У відповідності до норм частини 1 та частини 2 статті 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Нормами частини 1 статті 694 Цивільного кодексу України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

Як встановлено судом, на виконання умов укладеного договору купівлі-продажу природного газу № 14/07-ТЕ від 03.08.2012р. позивач поставив відповідачу 38 404 491 м3 природного газу вартістю 50 279 159 грн. 62 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями актів приймання-передачі природного газу від 31.07.2012р. на суму 5 602 040 грн. 62 коп., від 31.08.2012р. на суму 4 974 132 грн. 59 коп., від 30.11.2012р. на суму 3 601 799 грн. 03 коп., від 30.11.2012р. на суму 8 882 302 грн. 75 коп., від 30.11.2012р. на суму 11 009 795 грн. 95 коп., від 31.12..2012р. на суму 16 209 088 грн. 68 коп.

Як зазначає позивач, відповідачем в порушення умов договору належним чином не виконано взяті на себе зобов'язання щодо повної та своєчасної оплати вартості поставленого газу, у зв'язку з чим позивачем за період прострочення з 16.03.2013р. по 01.04.2014р. нараховано пеню у розмірі 92 672 грн. 57 коп., 3 % річних у розмірі 58 478 грн. 93 коп. та інфляційні втрати у розмірі 63 241 грн. 94 коп.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

У відповідності до частин 1 та 2 статті 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до пункту 7.2. договору у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору покупець у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення платежу

Як вбачається з матеріалів справи, 17.12.2012р., 19.12.2012р. та 28.12.2012р. між Територіальним органом Казначейства у Чернігівській області, Головним фінансовим управлінням Чернігівської облдержадміністрації, Фінансовим управлінням Чернігівської міської ради, Управлінням житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради, Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Товариством з обмеженою відповідальністю фірми "ТехНова" укладено договори про організацію взаєморозрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялась та постачалась населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії тарифам, що затверджувались та/або погоджувались органами державної влади чи органами місцевого самоврядування № 1144/517з, № 1258/517з та №1360/517з.

А також, 12.02.2014р. між Територіальним органом Казначейства у Чернігівській області, Головним фінансовим управлінням Чернігівської облдержадміністрації, Фінансовим управлінням Чернігівської міської ради, Управлінням житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради, Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Товариством з обмеженою відповідальністю фірми "ТехНова" укладено договір про організацію взаєморозрахунків (відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік") № 78/30.

Предметом вищевказаних договорів є організація проведення сторонами взаєморозрахунків щодо оплати заборгованості по договору купівлі-продажу природного газу №14/07-ТЕ від 03.08.2012р. відповідно до статті 23 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" та постанови Кабінету Міністрів України від 11.06.2012 № 517 затверджено Порядок та умови надання у 2012 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Враховуючи викладене, можна зробити висновок, що сторони зазначили, що положення зазначених договорів про організацію взаєморозрахунків застосовуються до оплати заборгованості по договору купівлі-продажу природного газу №14/07-ТЕ від 03.08.2012р., з огляду на що доводи апелянта про те, що умови Договорів про організацію взаєморозрахунків не застосовуються до відносин між позивачем та відповідачем, які виникли до моменту укладення цих договорів, є необґрунтованими.

Крім того, між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Чернігівській області, Головним фінансовим управлінням Чернігівської облдержадміністрації, позивачем та відповідачем підписані спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 2552 від 17.09.2012, № 2762 від 17.10.2012, № 2917 від 16.11.2012, № 3170 від 17.12.2012, № 10 від 15.01.2013.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України "Про теплопостачання" державна підтримка у сфері теплопостачання надається відповідно до обсягів коштів, передбачених законом про Державний бюджет України та місцевими бюджетами на відповідний рік, а також коштів на проведення науково-дослідних робіт з удосконалення систем теплопостачання та енергозбереження.

Статтею 23 Закону України "Про Державний бюджет України на 2012 рік" передбачено, що перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2012 № 517 затверджено Порядок та умови надання у 2012 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Зазначений Порядок та умови визначають механізм перерахування і надання у 2012 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (далі - заборгованість) (п. 1.1 Порядку).

Згідно з пунктом 4 цього Порядку підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію населенню або надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення (далі - надавачі послуг), та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості (далі - учасники розрахунків), у тому числі у разі заміни сторони у зобов'язанні під час здійснення розрахунків за придбану/реалізовану на оптовому ринку електричну енергію, на підставі довідки, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості на дату підписання такого договору.

Учасниками розрахунків є територіальні органи Казначейства; Міністерство фінансів Автономної Республіки Крим, обласні, міські у м. Києві та Севастополі фінансові управління, фінансові управління районних, районних у м. Києві та м. Севастополі держадміністрацій чи структурні підрозділи з питань фінансів виконавчих органів міських (міст обласного значення) рад (далі - місцеві фінансові органи); надавачі послуг; Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", її філії, дочірні підприємства і компанії; суб'єкти господарювання, що здійснюють постачання природного газу за регульованим тарифом; підприємства, що здійснюють передачу та постачання електричної енергії (далі - енергопостачальники); державне підприємство "Енергоринок"; енергогенеруючі компанії та їх кредитори - постачальники вугільної продукції; державне підприємство "Вугілля України"; вугледобувні підприємства; Держрезерв. Кількість сторін договору про організацію взаєморозрахунків є необмеженою та визначається такою кількістю учасників розрахунків, виконання договору якими забезпечить погашення заборгованості та надходження до бюджету коштів у сумі, необхідній для її погашення. Учасниками розрахунків можуть бути підприємства, установи, організації та інші суб'єкти господарювання незалежно від форми власності. Із суб'єктами господарювання, що здійснюють постачання природного газу, та енергопостачальниками проводяться розрахунки з погашення кредиторської заборгованості за спожиті енергоносії (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій).

Відповідно до підпунктів 2, 3 пункту 11 договору про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору; перерахувати кошти наступній стороні не пізніше наступного дня після нарахування коштів на їх рахунок.

Згідно пунктів 14, 15, 16 договору про організацію взаєморозрахунків договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором. Договір є дійсним лише у разі проведення відповідного фінансування. Сторони засвідчують, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Крім того, укладені договори про організацію взаєморозрахунків набули чинності і державою профінансовано погашення заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу № 14/07-ТЕ від 03.08.2012.

Умови договорів про організацію взаєморозрахунків не передбачають можливості існування між сторонами інших грошових зобов'язань та підстав для інших грошових вимог.

Таким чином, доводи апелянта щодо недійсності договору організації взаєморозрахунків, який не міг створювати будь-яких юридичних наслідків та не впливав на порядок розрахунків відповідача за спожитий згідно договору природний газ до дня відповідного фінансування, є необґрунтованими.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи платіжних доручень № 19 від 20.12.2012, № 20 від 20.12.2012, № 21 від 29.12.2012, № 1 від 21.01.2013, № 9 від 16.08.2012, № 5 від 11.03.2014, № 12 від 18.10.2012, № 13 від 19.11.2012, № 18.12.2012 розрахунок за поставлений природний газ за договором купівлі-продажу природного газу № 14/07-ТЕ від 03.08.2012 відбувся у порядку та строки, передбачені у договорах про організацію взаєморозрахунків.

Отже, для застосування санкцій, передбачених пунктом 7.2 договору купівлі-продажу природного газу, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляд справи і відповідно до пункту 16 якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Таким чином, колегія суддів вважає, що уклавши вказані договори про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу газу.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі № 3-23гс15 від 25.03.2015.

Відповідно до частини 1 статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111- 16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Таким чином, оскільки розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та в строки, передбачені у договорах про організацію взаєморозрахунків, доводи апелянта про необхідність задоволення позовних вимог, розрахованих на дату остаточного розрахунку, поза межами дії договору про організацію взаєморозрахунків, є необґрунтованими.

З огляду на все вищевикладене, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу № 14/07-ТЕ від 03.08.2012, оскільки позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження факту порушення відповідачем грошового зобов'язання, оскільки для застосування санкцій, передбачених пунктом 7.2 договору купівлі-продажу природного газу, та наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків.

Згідно ст. ст. 32-34 ГПК України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржниками зроблено не було.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції порушень судом норм матеріального (ст. 233 ГК України, ст. 22, 549-552, 625, 629 ЦК України) та процесуального (ст.4-2, 43, 83, 84 ГПК України) права, принципу справедливості встановлено не було.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 85, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2015 року у справі № 910/17433/14 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2015 року у справі № 910/17433/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/17433/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

С.А. Гончаров