КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2016 р. Справа№ 910/10041/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Мартюк А.І.

Зубець Л.П.

За участю секретаря судового засідання Москаленко Г.С.

представників сторін у судове засідання 12.10.2016 року не з'явилися,

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

на рішення Господарського суду міста Києва

від 01.08.2016 року

у справі № 910/10041/16 (суддя Лиськов М.О.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Публічного акціонерного товариства «КОМЕРЦІЙНИЙ

БАНК «ХРЕЩАТИК»

про стягнення 200 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.08.2016 року по справі № 910/10041/16 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2016 року по справі № 910/10041/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.08.2016 року апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 прийнято до провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні на 14.09.2016 року.

14.09.2016 року через Відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ХРЕЩАТИК» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні 14.09.2016 року було оголошено перерву в розгляді справи на 12.10.2016 року.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного судового рішення.

Представник сторін у судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 у поясненнях, наданих у судовому засіданні 14.09.2016 року, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2016 року по справі № 910/10041/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник Публічного акціонерного товариства «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ХРЕЩАТИК» у поясненнях, наданих у судовому засіданні 14.09.2016 року, заперечував проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду як таке, що прийняте з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (далі - позивач, ФО-П ОСОБА_2.) було передано Публічному акціонерному товариству «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ХРЕЩАТИК» (далі - відповідач, ПАТ «КБ «Хрещатик») у заставу майнові права на кошти в сумі 200 000 грн., що знаходяться на вкладному (депозитному) рахунку позивача № НОМЕР_1 на підставі Договору банківського вкладу № 01-3 від 15.08.2014 року, що укладений у межах генеральної угоди № 11/ДЮГ/2014, відкритому в ПАТ «КБ «Хрещатик», та які були передані в управління банку з метою забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «Манеж», що випливали з Кредитного договору про відкриття кредитної лінії за № 01/2013 від 29.11.2013 року, на весь строк дії кредитного договору.

Відповідно до абз. 2 п. 1.5 Додаткової угоди № 4 від 25.12.2015 року до Договору № 01-3 від 15.08.2014 року в рамках Генеральної угоди від 15.08.2014 року № 11/ДЮГ/2014, у випадку повного погашення ТОВ «Манеж» зобов'язань за кредитним договором у строк до 31.03.2016 року або у разі зміни забезпечення за кредитним договором ФО-П ОСОБА_2 має право достроково розірвати договір банківського вкладу без перерахунку процентів за вкладом.

25.03.2016 року ТОВ «Манеж» повністю погасило кредит за Кредитним договором.

Згідно з п. 3.1.3 Додаткової угоди № 1 від 05.09.2014 року до Договору № 01- 3 від 15.08.2014 року в рамках Генеральної угоди від 15.08.2014 року № 11/ДЮГ/2014 (далі - Додаткова угода № 1) вкладник має право на дострокове одноразове отримання частини або всієї суми вкладу, після повного виконання зобов'язань ТОВ «Манеж» за кредитним договором або зміни забезпечення, повідомивши ПАТ «КБ «Хрещатик» шляхом подання листа не пізніше, ніж за 3 (три) банківські дні до дати отримання коштів.

Позивачем 29.03.2016 року електронною поштою, а 30.03.2016 року нарочно було подано заяву від 28.03.2016 року про повернення коштів з вкладного рахунку № НОМЕР_1, який відкрито у ПАТ «КБ «Хрещатик», яку банк зареєстрував за вхідним № 92 від 01.04.2016 року.

Оскільки ПАТ «КБ «Хрещатик» даної вимоги не виконав, позивач звернувся з даним позовом про стягнення з відповідача 200 000,00 грн.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Частинами 1 та 2 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - п. 1 ст. 530 ЦК України.

Враховуючи положення п. 3.1.3 Додаткової угоди № 1, 04.04.2016 року відповідач зобов'язаний був повернути позивачу кошти.

Проте, на підставі постанови Правління Національного банку України від 05.04.2016 року № 234 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.04.2016 року № 463, згідно з яким з 05.04.2016 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу у ПАТ «КБ «Хрещатик». Рішення від 03.06.2016 року № 913 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК».

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Відповідно до п.п. 1-3 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку.

Пунктом 1 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 ст. 36, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитором банку є юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Між сторонами у даній справі склались зобов'язальні правовідносини на підставі договору, тому, позивач виступає кредитором за вимогою з розпорядженням належними йому коштами, а відповідач є боржником у спірних правовідносинах і вказані вимоги підпадають під обмеження, встановлені положеннями Закону.

Враховуючи, що позивач є кредитором банку, на якого поширюються обмеження, встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», то його вимоги до відповідача під час запровадження тимчасової адміністрації не можуть бути задоволені у інший спосіб ніж у передбачений спосіб та у порядку вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України, зокрема, у постанові від 25.03.2015 року у справі № 910/9232/14, постанові Верховного Суду Українй від 20.01.2016 року у справі № 6-2001цс15.

З огляду на перебування ПАТ «КБ «Хрещатик» в ліквідаційній процедурі та зазначені положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача.

Слід зазначити, що позивач не позбавлений права на захист своїх прав, шляхом звернення до відповідача у порядку визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обставини, викладені Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2016 року по справі № 910/10041/16 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2016 року по справі № 910/10041/16 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/10041/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді А.І. Мартюк

Л.П. Зубець

Повний текст рішення складено 17.10.2016 року.