ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2016 року Справа № 904/6718/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Березкіної О.В. ( доповідач)

Суддів: Чус О.В., Дармін М.О.

При секретарі Логвіненко І.Г.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 , довіреність №31 від 13.01.2016 р.;

від відповідача: ОСОБА_2 , довіреність №007 від 01.02.2016 р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця"

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2016 року у справі № 904/6718 /16

за позовом Державного підприємства «Одеська залізниця», м. Одеса Одеська область,

до Товариства обмеженою відповідальністю «Промислова інвестиційна компанія «Енерго- інвест», м. Дніпро

про стягнення 6 362 164, 44 грн.

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2016 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя Ніколенко М.О., судді Петрова В.І., Соловйова А.Є.) у задоволенні позовних вимог Державного підприємства « Одеська залізниця» - відмовлено.

Додатковим рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2016 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя Ніколенко М.О., судді Петрова В.І., Соловйова А.Є.) стягнуто з Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Одеська залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова інвестиційна компанія "Енерго-Інвест" частину витрат зі сплати вартості проведення судової експертизи у справі у розмірі 11 088,00грн.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - Державне підприємство « Одеська залізниця», звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування своєї скарги позивач посилається на те, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального та порушив норми процесуального права.

Зокрема, апелянт вважає, що він, як позивач по справі, не отримав копію висновку судового експерта, у звязку з чим був позбавлений можливості надати свої письмові пояснення з приводу означеної експертизи.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції допустив неоднозначне тлумачення та перекручення тексту правочину, оскільки суд може вирішувати питання щодо тлумачення правочину лише при наявності спору з цього питання.

Крім того, позивач посилається на те, що суд помилково дійшов до висновку про відсутність доказів звернення позивача до відповідача із вимогою про оплату, оскільки строк оплати чітко встановлений п. 3.1., 3.2 договору.

Всі зазначені обставини, на думку позивача, є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

В доповненнях до апеляційної скарги, наданих суду апеляційної інстанції 13.10.2016 року, позивач Державне підприємство « Одеська залізниця», апелянт по справі, просив також скасувати додаткове рішення, яким було вирішено питання про стягнення з позивача на користь відповідача частини вартості проведення судової експертизи.

16 серпня 2016 року судом першої інстанції задоволено клопотання позивача про заміну позивача - Державного підприємства " Одеська залізниця" на його правонаступника - Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця", оскільки на підставі постанови КМУ від 25.06.2014 року № 200 " Про утворення публічного акціонерного товариства " Українська залізниця" на базі державної адміністрації залізничого транспорту, які реорганізуються шляхом злиття, утворено ПАТ " Українська залізниця", до складу якого, згідно з додатком № 1 вказаної постанови, увійшла " Одеська залізниця".

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців зареєстрована юридична особа- Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" 21.10.2015 року.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26 вересня 2016 року апеляційна скарга була прийнята до розгляду, розгляд справи було призначено у судовому засіданні на 24 жовтня 2016 року.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду скасувати та задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити без змін рішення суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що між Позивачем (орендодавець) та Відповідачем (орендар) укладено договір оренди вантажних вагонів №ОД/М-12-651 дню від 22.10.12 (Договір).

Відповідно до п.1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове користування на засадах оренди 300 зерновозів з довготривалого запасу для перевезення вантажів, передбачених Правилами. В оренду передаються вагони з довготривалого запасу, що потребують капітально відновлювального ремонту з продовженням терміну експлуатації на 6 років. Акти передачі складаються на станції передачі перед їх подаванням на вагоноремонтне підприємство (п.2.1).

Згідно п. 3.1 Договору №ОД/М-12-651 дню, Орендна плата за перший (базовий) місяць оренди визначається за результатами конкурсу і складає 118 грн. (без ПДВ) на добу за один вагон, але не менше 10 % на рік від вартості вагону визначеної шляхом незалежної оцінки, з урахуванням відновлювального ремонту.

Згідно п. 3.2 Договору, розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Розрахунки проводяться щодекадно. Остаточний розрахунок (коригування інфляції) проводиться не пізніше 15-го числа наступного місяця за звітним, з урахуванням індексу інфляції. Сторони узгодили розмір передплати розрахунку орендної плати на 10 діб.

19 листопада 2012 року між сторонами укладено договір № 1171724 про організацію перевезень вантажів та проведення розрахунків за перевезення вантажів та надані залізницею додаткові послуги, за умовами якого для проведення розрахунків і обліку сплачених сум Залізниця відкриває вантажовласнику особовий рахунок з присвоєнням коду № 1171724.

Відповідно до п. 2.4 вантажовласник зобовязується здійснювати попередню оплату за перевезення вантажів та додаткові послуги, шляхом перерахування коштів у сумах, відповідних до обсягу перевезення та вагонообігу на під»їздній колії на рахунок залізниці 3. Одержані кошти залізниця зараховує на особистий рахунок вантажовласника. У разі наявності заборгованості і пені першочергово погашається заборгованість і пеня.

Звертаючись до Товариства обмеженою відповідальністю «Промислова інвестиційна компанія «Енерго-Інвест» із позовом про стягнення 6 362 164,44 грн., з яких сума боргу у розмірі 4 663 423,62 грн., пеня у розмірі 207 576,68 грн., 3% річних у сумі 40 304,11 грн., інфляційні у розмірі 1 450 860,03 грн., позивач посилався на те, що відповідач з 01.01.2015 року не сплачував орендну плату за користування зерновозами, та станом на 01.07.2015 року виникла заборгованість у сумі 4 871 000,30 грн.

У подальшому позивач уточнив свої вимоги, та просив суд стягнути з відповідача заборгованість, яка станом на 1.07.2015 року становить 4 739 081,66 грн., пеню у сумі 207 576,68 грн. , 3% річних у сумі 40 304,11 грн., інфляційні у розмірі 1 450 860,03 грн. за період з 01.03.15 по 01.06.2015 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, господарський суд першої інстанції виходив з того, що договором не врегульовано порядок та строки внесення орендної плати у випадку відсутності коштів на рахунку орендатора у ЕТехПД, тому, фактично Договором не встановлено строк (термін) виконання відповідачем зобов'язання по внесенню орендної плати. В матеріалах справи відсутні докази того, що позивач звертався до відповідача з відповідною вимогою, а отже, відповідач не порушував будь-яких прав чи інтересів позивача.

Крім того, на день розгляду цієї справи неможливо встановити точний розмір заборгованості за заявлений період, а залучення до участі у справі особи, яка має спеціальні знання (експерта) не усунуло неясностей, неузгодженостей, суперечностей та інших недоліків розрахунку заявленої суми (т. 3 а.с. 37- 48). Станом на день розгляду справи розмір заявленої суми не можна вважати доведеним.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Згідно ст. 283 ГК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно п. 1. ст. 286 ГК України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Відповідно до п. 4 ст. 286 ГК України, строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до пункту 3.2. Договору оренди вантажних вагонів №ОД/М-12-651 дню від 22.10.12 року, розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Розрахунки проводяться щодекадно. Остаточний розрахунок (коригування інфляції) проводиться не пізніше 15-го числа наступного місяця за звітним, з урахуванням індексу інфляції. Сторони узгодили розмір передоплати розрахунку орендної плати на 10 діб.

Господарський суд першої інстанції зазначив, що п. 3.1 встановлює розмір орендної плати за один вагон за перший базовий місяць, а п 3.2 встановлює алгоритм та порядок нарахування орендної плати за всі передані вагони за певний проміжок часу і передбачає обов'язкове корегування такої орендної плати на індекс інфляції, а тому, на думку суду, позивач дійшов помилкового висновку, що п. 3.2 Договору регулює строки внесення орендної плати.

В той же час, порядок внесення орендної плати встановлено в пункті 3.4 Договору.

Так, згідно п. 3.4 оплата належних залізниці платежів здійснюється шляхом списання коштів з рахунку орендатора у ЕТехПД.

Відповідно до п. 2.4. Договору № 1171724 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення вантажів та надані залізницею додаткові послуги від 19.11.2012 року, (з урахуванням змін, що викладені в Додатковій угоді від 12.05.2014 року до Договору розрахунків ЕТехПД) вантажовласник зобовязується здійснювати попередню оплату за перевезення вантажів та додаткові послуги шляхом перерахування коштів у сумах, відповідних до обсягу перевезення та вагонообігу на підїзні колії на рахунок залізниці № 2095 у філії Одеського обласного управління ПАТ "Державний ощадний банк Україна", МФО 328845, . Одержані кошти залізниця зараховує на особовий рахунок вантажовласника. У разі наявності заборгованості і пені першочергово погашається заборгованість і пеня.

Таким чином, розрахунки за Договором з 15.05.2014 року здійснювалися за новими реквізитами, згідно Додаткової угоди від 12.05.2014 р. до Договору розрахунків ЕТехПД.

Розрахунки до 15.05.2014 р. проводились за реквізитами, згідно Додаткової угоди від 24.10.2013 р. до Договору розрахунків ЕТехПД (рахунок залізниці № 8016 у ПАТ "ОСОБА_3 Розвитку" МФО 380719 ).

При цьому, договором не врегульовано порядок та строки внесення орендної плати у випадку відсутності коштів на рахунку орендатора у ЕТехПД, тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що фактично Договором не встановлено строк (термін) виконання відповідачем зобов'язання по внесенню орендної плати.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що строк оплати договором не встановлений, а доводи апелянта в цій частині необґрунтованими.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції допустив неоднозначне тлумачення та перекручення тексту правочину, оскільки суд може вирішувати питання щодо тлумачення правочину лише при наявності спору з цього питання , є неспроможними з огляду на наступне.

Відповідно до статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як розяснено у п. 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року N 6 «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Таким чином, вирішуючи спір по означеній справі суд першої інстанції виклав свої висновки щодо строку оплати орендних платежів у відповідності до умов договору, а тому апелянтом помилково ототожнено право суду відповідно до статті 213 ЦК України розтлумачити умови правочину із обовязком суду прийняти обґрунтоване рішення на підставі всебічного, повного і обєктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до п.3.5 договору оренди, орендна плата нараховується з дати підписання сторонами актів приймання передачі вагонів в оренду згідно з Додатками. Нарахування та сплата орендної плати за цим Договором припиняється з дати здачі вагонів з оренди на станції приписки. Орендна плата не нараховується на період знаходження вагона у плановому виді ремонту, тобто з дати виписки повідомлення форми ВУ-23М (про несправність вагону) до дати виписки повідомлення форми ВУ-36М (про приймання вагонів з ремонту). Орендна плата не нараховується за період перебування вагону на вагоноремонтному підприємстві (з дати підпису акту передачі в оренду) при проведенні капітально відновлювального ремонту, але не більше ніж 30 діб. Починаючи з першої доби після закінчення вказаного терміну орендна плата нараховується в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору, позивач передав відповідачу, а відповідач прийняв зерновози (вагони).

Проте, з наявних у справі матеріалів неможливо встановити кількість переданих вагонів. Судовий експерт, під час дослідження первинної документації, також не зміг визначити остаточне коло вагонів, переданих в оренду.

Як вбачається з позовної заяви, у описовій частині, позивач посилається на наявність заборгованості відповідача станом на 1.07.2015 року у сумі 4 871 000, 30 грн., в той час як у прохальній частині зазначає про заборгованість у розмірі 4 663 423,62 грн.,

При цьом, детального розрахунку суми боргу, виходячи з встановленого умовами договору розміру орендної плати за кожний наступний місяць з коригуванням орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць, позовна заява та додатки не містить.

В уточненій позовній заяві позивач визначив заборгованість у описовій частині станом на 1.07.2015 року у сумі 4 739 081,66 грн., та пеню у сумі 207 576,68 грн., в той же час у прохальній частині зазначив пеню у тому ж розмірі, проте за період з 01.03.2015 року по 01.06.2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач за період з 01.012015 року по 27.05.2015 року платіжними дорученнями, копії яких долучені до матеріалів справи, сплатив на користь позивача 4 350 000,00 грн.

Відповідно до призначення платежу в платіжних дорученнях зазначено: оплата за послуги перевезення вантажів згідно договору № 1171724 від 19.11.2012 року, договору оренди вантажних вагонів № М-12-651 дню від 22.10.12 ( а.с. 109- 125 т.1), при цьому, розбивка сум платежів за кожним договором окремо не проведена.

Як вбачається з Договору №ОД/М-12-65Ідню від 22.10.2012, в його умовах відсутня інформація про детальний порядок здійснення зарахувань при проведенні оплати за договором, оскільки оплата здійснюється на умовах передплати на особовий рахунок, яка здійснюється шляхом списання коштів з рахунку орендатора у ЕТехПД (п. 3.2. 3.4 Договору).

В той же час, позивачем не надано розрахункові документи ( перевізні документи, квитанції різних зборів, відомості плати за користування вагонами, накопичувальні картки за перевезення вантажів і надані послуги, складання яких передбачено п. 2.3 Договору № 1171724, тому встановити, які саме послуги та на яку суму надавалися згідно означеного Договору, неможливо. Проте, позивач не заперечував той факт, що орендна плата за зерновози за договором №0Д/М-12-651дню від 22.10.2012 обліковувалась саме на особовому рахунку № спр: 1171724, відкритому на підставі договору № 1171724 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення вантажів та надані залізницею додаткові послуги від 19.11.2012 року.

Судом першої інстанції встановлено, що актами прийому - передачі зерновозів підтверджується, що ДП «Одеська залізниця» передала, а ТОВ «ПІК «Енерго-Інвест» прийняло всього 302 зерновози відповідно до додатків до договору.

Проте, відповідно документів, що містяться в матеріалах справи за Договором ОД/М-12-651 дню від 22.10.2012 документально підтверджується повернення з оренди 300 зерновозів.

В той же час, відповідно до розрахунку заборгованості, який долучений до уточненої позовної заяви ( т. 1 а.с. 205-208), вартість оренди вагонів з урахуванням умов п. 3.1, 3.2 Договору щодо визначення розміру орендної плати за 300 зерновозів за період січень 2015 - травень 2015 становить 3 884 698,99 грн. , хоча згідно первинних документів передано 302 зерновоза, отже, розрахунок не відповідає наявним в матеріалах справи первинним документам и вимогам, заявленим в позовних заявах.

Відповідно відомостей, які містяться у накопичувальних картках зборів за роботи (послуги) та штрафи, повязані з перевезенням вантажів форми ФДУ-92, відповідно до додатку 3 до пункту 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів, які посвідчені Єдиним технологічним центром з обробки перевізних документів Одеської залізниці, за період з січня по 20.07.2015 року відповідачем сплачено 3 963 847,28 грн. за оренду рухомого складу та пеню.

Відповідно до Акту звірки взаємних розрахунків, станом на 01.01.2015 відповідно до договору оренди вагонів ОД/М-12-651 дню обліковується заборгованість ТОВ «ПІК «Енерго-Інвест» в розмірі 4301947,72грн. (т. 2. а.с. 5).

Однак, відповідно до особового рахунку № спр: 1171724 та даних Єдиного технологічного центру з обробки перевізних документів по номеру угоди: 1171724 станом на 01.01.2015 обліковується заборгованість ТОВ «ПІК «Енерго-Інвест» в розмірі 4068129,07 грн.

З метою встановлення розміру заборгованості за оренду вантажних вагонів, господарським судом першої інстанції була призначена судово-економічна експертиза, за висновками якої:

В обсязі наданих документів не підтверджується заявлений у позовних вимогах Державного підприємства «Одеська залізниця» розмір заборгованості за оренду вантажних вагонів згідно договору №0Д/М-12-651дню від 22.10.2012 укладеного між сторонами за період з серпня 2014 по червень 2015.

Встановити, який має бути розмір заборгованості за оренду вантажних вагонів згідно договору № ОД/М-12-65І дню від 22.10.2012, укладеного між сторонами за період з серпня 2014 по червень 2015 в обсязі наданих документів не надається за можливе, оскільки розрахунок заборгованості (т.1,а.с.205-208)зроблено з розрахунку, що в оренду передано 300 зерновозів, хоча на експертизу надано первинні документи згідно яких в оренду згідно договору передано 302 зерновозів. Отже, розрахунок не відповідає наявним в матеріалах справи первинним документам. В матеріалах справи міститься Акт звірки взаємних розрахунків, відповідно до якого станом на 01.01.2015 відповідно до договору оренди вагонів №ОД/М-12-65Ідню обліковується заборгованість ТОВ «ПІК «Енерго-Інвест» в розмірі 4301947,72грн. (т. 2, а.с. 5).

Акт звірки взаємних розрахунків без номера та дати складання, містить підписи представників сторін та печатку ДП «Одеська залізниця».

Відповідно до особового рахунку № спр: 1171724 та даних Єдиного технологічного центру з обробки перевізних документів по номеру угоди: 1171724, станом на 01.01.2015 обліковується заборгованість ТОВ «ПІК «Енерго-Інвест» в розмірі 4068129.07 грн.

Встановити, яким чином обліковується №0Д/М-12-651дню від 22.10.2012 в особових рахунках та переліках Єдиного технологічного центру по обробці документів в обсязі наданих документів не надається за можливе.

Встановити чи відповідає наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості позичальника по сплаті пені, 3 % річних, індекс інфляції вимогам укладеному між сторонами договору № ОД/М-12-65 Ідню від 22.10.2012 та вимогам чинного законодавства за спірний період не надається за можливе.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як розяснено у п. 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про недоведеність позивачем належними та допустимими доказами своїх вимог, зокрема, розміру заборгованості за наявності у матеріалах справи суперечливих та взаємо виключающих доказів.

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12 травня 2015 року по справі № 904/6648/14 за позовом Державного підприємства «Одеська залізниця» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова інвестиційна компанія «Енерго- інвест», оскільки предметом спору по даній справі хоча і були правовідносини з того ж самого договору оренди, проте періоди нарахувань були інші, акти приймання-передачі та їх кількість судами не досліджувалась.

Доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки він не отримав копію висновку судового експерта, у звязку з чим був позбавлений можливості надати свої письмові пояснення з приводу означеної експертизи., є необґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29 липня 2016 року провадження по справі поновлено, сторонам направлено висновок судового експерта, та призначено справу до розгляду на 16 серпня 2016 року.

Згідно протоколу судового засідання від 16 серпня 2016 року, представник позивача брав участь у судовому засіданні, надав пояснення. Крім того, у цьому ж судовому засіданні приймав участь експерт ОСОБА_4, який виконував судово-економічну експертизу, та який надав пояснення на висновок експертизи та відповів на питання сторін.( л.с. 102 т.3)

Судом першої інстанції було задоволено клопотання позивача та йому наданий час для ознайомлення з висновком експерта ( л.с.102 т.3), після чого судом було продовжено судове засідання та винесено рішення по справі.

При цьому, будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи для підготовки письмових пояснень з приводу проведеної експертизи, представником позивача не заявлялось, що вбачається з протоколів судового засідання, на які були відсутні зауваження.

Крім того, таких пояснень не надано було позивачем і до суду апеляційної інстанції, тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були дотримані норми процесуального права, та в цій частині доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на встановлених обставинах справи.

З огляду на викладене, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення судом першої інстанції, колегія суддів дійшла висновків про те, що судом першої інстанції в порядку ст. ст. 4 -7, 43 ГПК України всебічно, повно і об'єктивно розглянуто в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; суд дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази; належним чином проаналізув відносини сторін. На підставі встановлених фактичних обставин судом першої інстанції з'ясовано дійсні права і обов'язки сторін, правильно застосовано норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, що у відповідності до ст. 103 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2016 року у справі № 904/6718/15- залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дати її прийняття.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 25 жовтня 2016 року

Головуючий суддя О.В. Березкіна

Суддя М.О.Дармін

Суддя О.В.Чус