донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

25.10.2016р. справа №908/2219/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
секретар судового засідання ОСОБА_4
за участю представників сторін:
від позивача: ОСОБА_5 (за довіреністю від 25.08.2016);
від відповідача: не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міського комунального підприємства «Основаніє», м. Запоріжжя
на рішення господарського суду Запорізької області
від19.09.2016р. (повний текст підписано 26.09.2016р.)
по справі№ 908/2219/1 (суддя Корсун В.Л.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Міські комунікаційні системи», м. Запоріжжя
до Міського комунального підприємства «Основаніє», м. Запоріжжя
простягнення 881103,47грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Міські комунікаційні системи», м. Запоріжжя (Позивач) звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом до Міського комунального підприємства «Основаніє», м. Запоріжжя (Відповідач) про стягнення суми за договором №2308-ППД від 23.08.2013р. у розмірі 881103,47грн., з яких: сума інфляційних втрат у розмірі 805 442,16грн. та 3% річних у розмірі 75 661,31грн.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 19.09.2016р. у справі №908/2219/16 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Міські комунікаційні системи», після перевірки правильності розрахунку, були задоволені частково стягнуто з Міського комунального підприємства «Основаніє» інфляційних втрат у розмірі 805 442,16грн. та 3% річних в розмірі 75 593,87грн.

Рішення місцевого суду було вмотивоване встановленням факту простроченням виконання основного зобовязання за договором на передачу прав дистрибютора №2308-ППД від 23.08.2013р. на загальну суму 1 272 593,17грн., заборгованість за яким була встановлена рішенням Господарського суду Запорізької області від 27.04.2016р. у справі № 908/476/16, між тим у задоволенні 3% річних у розмірі 67,44грн. було відмовлено через допущення Позивачем арифметичної помилки при підрахунку позовних вимог в цій частині.

Міське комунальне підприємство «Основаніє», не погодившись з прийнятим рішенням, звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 19.09.2016р. у справі №908/2219/16 та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає неналежне його повідомлення судом про дату та час судового засідання, що в розумінні ч.3 ст.104 Господарського процесуального кодексу України є безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки ухвала суду від 14.09.2016р. про відкладення розгляду справи на 19.09.2016р. Відповідачем була отримана вже після розгляду справи у суді, що зробило неможливим участь представників останнього у судовому засіданні та подання доказів в обґрунтування своїх заперечень на позов. Окрім того, апелянт зазначає, що судом при розрахунку належних до стягнення суми не було застосовано положення ч.6 ст.232 Господарського кодексу України та ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України, які обовязкові до застосування при стягненні штрафних санкцій, а також неврахування судом статусу апелянта, який фактично є балансоутримувачем комунального житлового фонду і виконавцем житлово-комунальних послуг з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій, через що задоволення зазначеного позову може призвести до негативних наслідків, аж до зупинення надання послуг населенню.

За результатами автоматизованого розподілу справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий (суддя-доповідач) Попков Д.О., судді Зубченко В.І. та Колядко Т.М.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 13.10.2016р. було порушено апеляційне провадження із призначенням розгляду скарги на 25.10.2016р. об 15.25.

У звязку із відпусткою судді Зубченко І.В. за результатами автоматичної зміни її у складі судової колегії було замінено на суддю

Фіксація судового засідання апеляційної інстанції здійснювалась за допомогою засобів аудиофіксації у порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Представник Скаржника у судове засідання 25.10.2016р. без пояснення причин не зявився, що, за висновком судової колегії, з огляду на викладення ним своєї позиції безпосередньо в апеляційній скарзі, достатність наявних матеріалів справи, не визнання явки обовязковою та вжиття заходів з належного повідомлення про судовий розгляд, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Представники Позивача у судовому засідання 25.10.2016р. проти апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у наданому відзиві №19/10.16 від 19.10.2016р. (а.с.а.с.129,130).

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне:

Як було встановлено місцевим судом та вбачається із матеріалів справи, 23.08.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Міські комунікаційні системи» (МКС) та Міським комунальним підприємством «Основаніє» (Субдистрибютор) було укладено договір №2308-ППД на передачу прав дистрибютора (Договір - а.с.а.с.26-28), відповідно до п.2.1 якого МКС, як генеральний дистрибютор ПК (Продукт частина Програмного комплексу «Розрахунок комунальних платежів, м. Запоріжжя, 2013»), на умовах, обумовлених у цьому договорі передає Субдистрибютору частину прав на самостійне користування та продаж права користування потенційним споживачам Продуктом на території реалізації в частині функціоналів, що забезпечують нарахування вартості комунальних послуг, облік та систематизацію платежів населення.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 27.04.2016р. у справі №908/476/16 (а.с.а.с.49-53), залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 09.08.2016р. (а.с.а.с.54-58), було задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Міські комунікаційні системи» про стягнення з Міського комунального підприємства «Основаніє» основного боргу за договором на передачу прав дистрибютора №2308-ППД від 23.08.2013р. в розмірі 1272593,17грн.

За змістом означеного рішення судом було встановлено наявність у Міського комунального підприємства «Основаніє» перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Міські комунікаційні системи» заборгованості за договором на передачу прав дистрибютора №2308-ППД від 23.08.2013р. на загальну суму 1 272 593,17грн. за наступними актами прийому-здачі наданих послуг:

- акт прийому-здачі наданих послуг № 12/1 (а.с.36) від 30.06.2014р. на суму 110458,11грн. та акт прийому-здачі наданих послуг №12/2 (а.с.37) від 30.06.2014р. на суму 211572,19грн., всього на загальну суму 322030,30грн.;

- акт прийому-здачі наданих послуг №14/1 (а.с.39) від 31.07.2014р. на суму 116813,89грн.та акт прийому-здачі наданих послуг №14/2 (а.с.40) від 31.07.2014р. на суму 208513,23грн., всього на загальну суму 325 327,12грн.;

- акт прийому-здачі наданих послуг №16/1(а.с.42) від 31.08.2014р. на суму 109203,82грн. та акт прийому-здачі наданих послуг № 16/2 (а.с.43) від 31.08.2014р. на суму 208 512,33грн., всього на загальну суму 317 621,23грн.;

- акт прийому-здачі наданих послуг №18/1(а.с.45) від 30.09.2014р. на суму 114958,22грн. та акт прийому-здачі наданих послуг №18/2 (а.с.47) від 30.09.2014р. на суму 192 656,30грн., всього на загальну суму 307614,52грн.

Відповідно до п.5.1 договору на передачу прав дистрибютора №2308-ППД від 23.08.2013р. визначено, що оплата за цим Договором здійснюється Субдистрибютором щомісячно до 15 числа місяця наступного за звітнім.

Таким чином, з урахування прострочення виконання основного зобовязання за договором на передачу прав дистрибютора №2308-ППД від 23.08.2013р. в розмірі 1272593,17грн., факт якого було встановлено рішенням Господарського суду Запорізької області у справі №908/476/16, Позивачем було заявлено до стягнення з Відповідача інфляційну індексацію в розмірі 805 442,16грн. та 3 % річних в розмірі 75661,31грн.

За таких обставин, Господарський суд Запорізької області, з огляду на доведеність рішенням у справі №908/476/16 факту наявності заборгованості за договором на передачу прав дистрибютора від №2308-ППД 23.08.2013р. в розмірі 1272593,17грн. та встановленням факту прострочення сплати цієї заборгованості Відповідачем, своїм рішенням позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Міські комунікаційні системи» задовольнив частково.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом ст.6 ратифікованої Україною Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 1950р. та ст.7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, що діяла впродовж розгляду справи місцевим судом) кожний субєкт має право на справедливий і викритий розгляд його справи. В свою чергу, забезпечення цих засад учасникам процесу, які є рівними перед законом і судом згідно із ст.4-2 Господарського процесуального кодексу України, та належних умов здійснення ними процесуальних прав є завданням суду відповідно до ст.2 та ч.2 ст.9 вказаного Закону (також у відповідній редакції).

Наразі, за змістом ст.22 Господарського процесуального кодексу України сторона, серед іншого, має право на участь у судового процесі та доведення до відома суду своєї позиції відносно розглядуваного спору із представленням відповідних доказів, можливість реалізації якого (права) обєктивно перебуває у залежності від обізнаності сторони про судовий розгляд щодо неї, обовязок з забезпечення належного повідомлення про який покладено на суд приписами ст.ст.64, 87 Господарського процесуального кодексу України і опосередковується своєчасним надсиланням відповідних ухвал на адресу учасника провадження.

Зважаючи на мету надсилання вказаних ухвал забезпечення своєчасної обізнаності субєктів про розгляд справи з їх участю задля забезпечення можливості реалізувати надані процесуальні права, суд має враховувати час поштового обігу при визначенні дати судового засідання та визначати такий проміжок часу, який є розумним і достатній для забезпечення стороні, отримавши відомості про судове провадження щодо неї, у разі відповідного бажання взяти в ньому участь чи здійснити інші процесуальні права. Виходячи із наведеного вище припису ч.2 ст.9 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, діючий у період провадження у місцевому суді у цій справі), суд має переконатися у тому, що стороні були забезпечені належні умови для реалізації її прав, у даному випадку у тому, що відомості (надіслані ухвали) про призначені судові засідання були отримані щонайменш до дати їх проведення.

Між тим, як було встановлено апеляційним господарським судом, Відповідач, враховуючи відсутність його представника в судовому засіданні 14.09.2016р., дізнався про дату та час проведення наступного (і останнього) судового засідання по справі №908/2219/16 з ухвали Господарського суду Запорізької області від 14.09.2016р. про відкладення розгляду справи, яка була направлена останньому 15.09.2016р. (четвер), що вбачається з наявного в матеріалах справи реєстру на відправлення рекомендованої кореспонденції (а.с.96) та відповідної відмітки на ухвалі, лише в день прийняття оскаржуваного рішення 19.09.2016р. об 16.41год., що підтверджується з роздруківки сайту Укрпошти про відстеження пересилання поштового відправлення (а.с.126), тоді як саме судове засідання було призначено на 19.09.2016р. (понеділок) об.12.30год. При цьому, апеляційний суд зазначає, що місцевий суд, визначаючи дату судового засідання в межах визначеного ст.69 Господарського процесуального кодексу України строку, не був позбавлений можливості без порушення строку розгляду справи забезпечити проведення засідання в дати, про які сторони були б обізнані заздалегідь (враховуючи термін поштового обігу та вихідні дні).

Означені обставини вказують на допущені місцевим судом порушення як вказаних вище норм, так і приписів п.п.2, 4 ч.3 ст.129 Конституції України (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення), що за змістом п.2 ч.3 ст.104 Господарського процесуального кодексу України є безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення за результатами апеляційного перегляду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги в цій частині апеляційним судом враховуються, а її вимоги щодо скасування переглядуваного рішення з цієї підстави підлягають задоволенню.

Наразі, щодо прийняття нового рішення по суті розглядуваного спору, позиція апеляційного суду полягає в такому:

Факт порушення у розумінні ст.610 Цивільного кодексу України Відповідачем грошового зобов'язання, сума якого має виступати базою для нарахування стягуваних в межах цієї справи сум інфляційної індексації та 3% річних, встановлений чинним судовим рішенням від 27.04.2016р. у справі №908/476/16 та є преюдиціальним для розглядуваної справи у розумінні ч.3 ст.35 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сам по собі факт задоволення судом позовних вимог про стягнення певної суми заборгованості діючим законодавством наразі не віднесений до обставин, що припиняють чи змінюють правову природу грошового зобов'язання, а отже - жодною мірою не звільняє боржника від відповідальності за порушення грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора на отримання коштів, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, нарахування яких припиняється лише із припиненням відповідного грошового зобов'язання.

В свою чергу, у світлі приписів п.30.1 ст.30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

Наразі, належних у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказів погашення визначеної в межах справи №908/476/16 заборгованості перед Позивачем Відповідач до суду не представив.

При цьому, апеляційний суд наголошує, що ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, на якій ґрунтуються заявлені в межах цієї справи позовні вимоги, передбачають можливість нарахування інфляційної індексації та 3% річних виключно на суму заборгованості - здійснення таких нарахувань на суму пені, державного мита чи витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу не передбачено. За таких обставин, з огляду на рішення у справі №908/476/16 від 27.04.2016р., нарахування в порядку ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України може бути здійснено лише відносно суми боргу в розмірі 1272593,17грн., що і було здійснено Позивачем.

Здійснивши перерахунок заявлених позовних вимог, судова колегія зазначає, що Позивачем було визначено період нарахування 3% річних та інфляційних втрат:

- за актами прийому-здачі послуг № 12/1 від 30.06.2014р. на суму 110458,11грн., та №12/2 від 30.06.2014р. на суму 211572,19грн. період нарахування 3% річних становить з 16.07.2014р. по 22.08.2016р., а інфляційних втрат з серпня 2014р. по квітень 2016р.;

- за актами прийому-здачі наданих послуг №14/1 від 31.07.2014р. на суму 116813,89грн., та №14/2 від 31.07.2014р. на суму 208513,23грн. період нарахування 3% річних становить з 16.08.2014р. по 22.08.2016р., а інфляційних втрат з вересня 2014р. по квітень 2016р.;

- за актами прийому-здачі наданих послуг №16/1 від 31.08.2014 на суму 109203,82грн., та №16/2 від 31.08.2014р. на суму 208512,33грн. період нарахування 3% річних становить з 16.09.2014р. по 22.08.2016р., а інфляційних втрат з жовтня 2014р. по квітень 2016р.;

- за актами прийому-здачі наданих послуг №18/1 від 30.09.2014р. на суму 114958,22 грн. та №18/2 від 30.09.2014р. на суму 192656,30грн. період нарахування 3% річних становить з 16.10.2014р. по 22.08.2016р., а інфляційних втрат з листопада 2014р. по квітень 2016р.,

без перевищення періоду, який міг бути визначений з урахуванням встановлених умовами договору положень щодо кінцевої дати належного щомісячного платежу (до 15 числа наступного за оплачуваним місяцем).

Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Міські комунікаційні системи» про стягнення 3% річних в розмірі 75661,31грн. та інфляційних втрат в розмірі 805442,16грн., у світлі приписів ст.625 Цивільного кодексу України, за підрахунками апеляційного суду є обґрунтованими та такими, що підлягають стягненню з Міського комунального підприємства «Основаніє». З приводу здійсненого місцевим судом розрахунку 3% річних (а.с.а.с.98-101), за результатами якого належна до стягнення сума є меншою, колегія суддів наголошує на припущення помилки у використання ІПС «Законодавство», що полягає у визначенні граничної дати оплати 16 числом відповідного місяця, що зумовлює встановлення першого дня прострочення з наступної дати 17 числа та штучного зменшення періоду прострочення, визначеного Позивачем, адже 16 число відповідного місяця нарахування є також вже днем прострочення виконання грошових зобовязань, за який Позивач вправі нараховувати 3% річних у розумінні ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України.

З приводів доводів апелянта щодо незастосування при розрахунку належних до стягнення сум положень ч.6 ст.232 Господарського кодексу України та ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України, які обовязкові до застосування при стягненні штрафних санкцій, а також неврахування судом статусу апелянта, який фактично є балансоутримувачем комунального житлового фонду і виконавцем житлово-комунальних послуг з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій, через що задоволення зазначеного позову може призвести до негативних наслідків, аж до зупинення надання послуг населенню, апеляційний суд зазначає, що:

- по-перше, стягувані з Відповідача 3% річних та інфляційних втрат, які є предметом розгляду означеної справи, не відносяться до штрафних санкцій у розумінні ст.230 Господарського кодексу України, а тому застосування зазначених апелянтом норм Господарського та Цивільного кодексів України в даному випадку є безпідставним;

- по-друге, апеляційний суд зауважує, що ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України не передбачає можливості звільнення боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. В свою чергу, природа стягуваних в межах цієї справи коштів унеможливлює вирішення питання судом про їх зменшення в порядку п.3 ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України.

Водночас, Відповідач, за наявністю відповідних підстав не позбавлений можливості в порядку ст.121 Господарського процесуального кодексу України ініціювати питання про надання місцевим судом розстрочення або відстрочення виконання судового рішення тощо.

Виходячи з вищевикладеного та з огляду на допущені місцевим судом істотні порушення норм процесуального права, Донецький апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення Господарського суду Запорізької області від 19.09.2016р. у справі №908/2219/16 на підставі п.2 ч.3 ст.104 Господарського процесуального кодексу України з прийняттям нового - про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Міські комунікаційні системи» у повному обсязі, що за змістом ст.49 вказаного Кодексу має наслідком віднесення на рахунок Міського комунального підприємства «Основаніє» витрат зі сплати судового збору як за подання позову, так і за подання апеляційної скарги, оскільки спір виник саме з вини останнього.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Міського комунального підприємства «Основаніє», м. Запоріжжя на рішення Господарського суду Запорізької області від 19.09.2016р. (повний текст підписано 26.09.2016р.) у справі №908/2219/16 задовольнити частково.

2.Рішення Господарського суду Запорізької області від 19.09.2016р. (повний текст підписано 26.09.2016р.) у справі №908/2219/16 скасувати.

3. Прийняти нове рішення у справі №908/2219/16, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Міські комунікаційні системи», м.Запоріжжя до Міського комунального підприємства «Основаніє», м. Запоріжжя зі стягнення 3% річних в розмірі 75661,31грн. та інфляційних втрат в розмірі 805442,16грн. задовольнити в повному обсязі.

4.Стягнути з Міського комунального підприємства «Основаніє» (69095, м.Запоріжжя, вул.Українська, буд.29-а, ідентифікаційний код 20485152) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Міські комунікаційні системи» (69057, м.Запоріжжя, вул.Незалежної України (40 років Радянської України), буд. 86, ідентифікаційний код 38839877) 3 % річних в розмірі 75 661,31грн., інфляційну індексацію в розмірі 805 442,16грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 13 216,56грн.

5. Доручити Господарському суду Запорізької області видати відповідний наказ про примусове цієї постанови, оформивши його у відповідності до приписів ст.18 Закону України «Про виконавче провадження».

6.Постанова апеляційної інстанції набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя: Д.О.Попков

Судді: О.О. Радіонова

ОСОБА_3

Надруковано 5 прим.: 1-2 - сторонам, 3-у справу,4 - ДАГС, 5 - ГСЗО