ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.10.16р. Справа № 904/8717/15
За позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства "ЕВРАЗ ОСОБА_2", м. Кривий Ріг Дніпропетровська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім ПРМЗ", м. Пятихатки Дніпропетровськ

про стягнення неустойки за порушення строків поставки у розмірі 1 856 786, 40 грн.

Суддя Суховаров А.В.

Представники:

від позивача - ОСОБА_3, довіреність №141 від 11.10.2016р.;

від відповідача - ОСОБА_4, довіреність №171 від 18.03.2016р.,

- ОСОБА_5, довіреність №297 від 08.12.15р.

ОСОБА_2 спору:

Публічне акціонерне товариство "ЕВРАЗ ОСОБА_2" (далі - позивач) звернулось до господарського суду з позовом, в якому просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім ПРМЗ" (далі - відповідач) на свою користь неустойку за порушення строків поставки товару за договором купівлі-продажу №260 від 18.01.14р. у розмірі 1 856 786, 40 грн.

17.10.2016 року від позивача надійшло клопотання про зміну назви позивача з ОСОБА_1 акціонерного товариства "ЕВРАЗ ОСОБА_2" на Приватне акціонерне товариство "ЕВРАЗ ОСОБА_2".

Позивач наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач заперечує проти позову, разом з тим просить суд зменшити розмір неустойки до 14 000, 00 грн.

В порядку ст.85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

встановив:

18.01.2014 року між позивачем (продавцем) та відповідачем (покупцем) укладено договір купівлі-продажу товару №260 (далі - Договір), згідно якого продавець зобовязується передати покупцеві продукцію, а покупець зобовязується прийняти у власність і оплати товар на передбачених Договором (п.1.1 Договору)

Відносини, що виникли між сторонами на підставі зазначеного вище Договору, є господарськими зобовязаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Номенклатурний перелік, асортимент, кількість, ціна та вартість товару узгоджуються сторонами в Специфікаціях (Додатках), які після їх підписання є його невід'ємною частиною цього Договору (п.1.2 Договору)

Пунктом 2.2 Договору передбачено, що базисні умови, терміни поставки товару, а також відвантажувальні реквізити, узгоджуються сторонами в Специфікаціях (Додатках) до цього Договору.

Специфікацією №3 від 28.02.2014р. (далі - Специфікація№3) до Догово ру сторонами погоджено поставку товару в кількості двох одиниць - машина транс портно-зарядна МТЗ-3 - вартістю 444 600,00грн. за одну одиницю товару, на загальну суму 889 200,00 грн. з ПДВ.

Специфікацією №5 від 05.03.2014р. (далі - Специфікація№5) до Договору сторонами погоджено поставку товару в кількості трьох одиниць пневмобетономашина ПБМ-1 - вартістю 335 160, 00 грн. за одну одиницю товару, на загальну суму 1 005 480,00грн. з ПДВ.

За змістом Специфікацій №3 та №5 в редакції Додаткової угоди №2 від 03.07.2014р. до Договору поставка товару має бути здійснена у листопаді 2014 року.

Отже, граничним терміном поставки товару є 30.11.2014 року.

Положеннями ч. 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 9.2 Договору в редакції Додаткової угоди №2 від 03.07.2014р. до Договору передбачена сплата постачальником неустойки за порушення термінів поставки товару з вини постачальника, крім форс-мажорних обставин, у розмірі 0,7% від вартості не поставленого в строк товару за кожен день прострочення.

З огляду на те, що позивачем не передано товар в обумовлені Договором строки, позивач нарахував до сплати відповідачу неустойку у розмірі 1 856 786,40 грн.

Заявою за вих.№1238 від 20.04.15р. позивач відмовився від виконання зобовязання, а 21.04.2015 року позивач звернувся до відповідача з претензією про сплату неустойки за порушення строків поставки товару, яка залишена відповідачем без відповіді та без задоволення.

На час розгляду спору відповідач не надав господарському суду доказів добровільної сплати спірної суми заборгованості.

Положеннями ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до приписів ст.ст. 525, 526, ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання, а ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу країни виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею).

З приводу заяви позивача щодо зменшення розміру неустойки, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень частин першої, третьої статті 509, статей 526, 629 Цивільного Кодексу України, зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Кодексом також передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Кодексу). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 Кодексу).

Відповідно до п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 за №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГГЖ йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України). Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми, як неустойку, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України в постанові від 25.12.14р. по справі №922/3601/13.

Пунктом 1 ст.233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

З змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

Враховуючи викладене та те, що розмір неустойки є досить значним і майже дорівнює сум вартості непоставленого відповідачем товару, суд вважає за можливе частково задовольнити клопотання відповідача та зменшити розмір неустойки на 50%, стягнути з відповідача 928 393, 20 грн., тоді які в решті позовних вимог відмовити.

Відповідно до вимог частин 1 і 7 ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів; одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається крім випадків, передбачених законом.

В силу положень ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів субєктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обовязку в натурі та застосування штрафних санкцій.

Викладене є підставою для часткового задоволення позовних вимог.

Разом з тим, до матеріалів справи представником позивача долучено документи, які свідчать про зміну найменування підприємства позивача з ОСОБА_1 акціонерного товариства "ЕВРАЗ ОСОБА_2" на Приватне акціонерного товариства "ЕВРАЗ ОСОБА_2", у звязку із чим, суд вважає за необхідне на підставі ст. 25 ГПК України здійснити заміну позивача на його правонаступника - Приватне акціонерне товариство "ЕВРАЗ ОСОБА_2".

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України сплата судового збору покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 36, 43, 44, 49, 82-85, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Здійснити заміну відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства "ЕВРАЗ ОСОБА_2" на його правонаступника - Приватне акціонерне товариство "ЕВРАЗ ОСОБА_2" (49107, м. Дніпропетровськ, вул. Запорізьке шосе, 22; ).

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім ПРМЗ" (52100, Дніпропетровська область, м. Пятихатки, вул. Робоча, буд.2; ) на користь Приватного акціонерного товариства "ЕВРАЗ ОСОБА_2" (50029, Дніпропетровськ область, м. Кривий Ріг, вул. Конституційна, буд.5; ) суму 928 393, 20 грн. (девятсот двадцять вісім тисяч триста девяносто три грн. 20 коп.) неустойки, 27 851, 80 грн. (двадцять сім тисяч вісімсот пятдесят одна грн. 80 коп.) судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя А.В. Суховаров

Повний текст рішення підписаний 24.10.2016 р.