ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24.10.16р. Справа № 904/8782/16

За позовом Комунального підприємства "Водоканал" (м. Запоріжжя)

до Державного підприємства "Придніпровська залізниця" (м. Дніпро) в особі Відокремленого структурного підрозділу "Запорізьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління" (м. Запоріжжя)

про стягнення плати за скид понаднормативних забруднень в комунальну каналізацію у розмірі 237 523 грн. 67 коп.

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - провідний юрисконсульт (довіреність № 25 від 11.01.2016)

від відповідача: ОСОБА_2 - представник (довіреність № 1241 від 11.07.2016)

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство "Водоканал" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Державного підприємства "Придніпровська залізниця" (далі - відповідач) плату за скид понаднормативних забруднень в комунальну каналізацію у розмірі 237 523 грн. 67 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем вимог чинного законодавства та умов договору про надання послуг з питного водопостачання та приймання стічних вод у системи каналізації в частині скиду понаднормативних забруднень в комунальну каналізацію. Так, відповідно до пункту 2.1. Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 19.02.2002 № 37 (далі - Правила № 37) водоканали мають право: контролювати якість, кількість та режими скиду стічних вод підприємств, пред'являти підприємствам у встановленому порядку рахунки за скид понаднормативних забруднень із застосуванням коефіцієнта кратності, який враховує рівень небезпеки скинутих забруднень, при порушенні цих Правил, так і місцевих Правил приймання, здійснювати раптовий (у будь-який час доби), не погоджений з підприємством заздалегідь відбір проб для контролю за якістю стічних вод, що скидаються, порядок та періодичність відбору проб визначаються в місцевих Правилах приймання. При цьому, згідно з пунктом 2.1.2 Правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації м. Запоріжжя, затверджених рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 29.05.2003 № 167 (далі - Правила № 167) водоканал має право проводити обстеження водопровідних та каналізаційних систем будь-якого абонента, приладів та пристроїв на них, контролювати раціональне водоспоживання і т. ін., і складати акти за результатами цих обстежень. При виявленні представником водоканалу порушень підприємством вимог Правил та договору в акті встановлюються терміни їх усунення, акт оформлюється підписами представників водоканалу та обстежуваного абонента. Якщо останній відмовляється підписати акт, він підписується представником водоканалу, і в акті робиться відповідний запис про відмову (з вказівкою дати П.І.Б. і посади представника, що відмовився від підпису), оформлений таким чином акт є обов'язковим для виконання у вказані у ньому терміни, а також є підставою для вжиття відповідних заходів. Разом з тим, відповідно до пункту 3.6. Інструкції про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стяжних вод у системи каналізації населених пунктів, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 19.02.2002 № 37 (далі - Інструкція № 37) період, за який стягується плата за скид підприємством стічних вод з перевищенням допустимих концентрацій, установленим разовим аналізом, визначається згідно з місцевими Правилами приймання, але не більше трьох календарних місяців (місяця, у якому відібрана проба, та двох попередніх місяців). Поряд з цим відповідно до пункту 9.2. Правил № 167 при перевищенні рівня вмісту забруднюючих речовин в стічних водах підприємств, що скидаються у систему каналізації, порівняно з встановленими Правилами ДК, підприємства зобов'язані провести оплату за скид понаднормативних забруднень водоканалу, яка нараховується за нормативом плати за очищення 1 м3 стічних вод із вмістом забруднень у межах допустимих концентрацій (Нn), об'ємом скинутих понаднормативно забруднених стічних вод (Vпз) та коефіцієнтом кратності (Кк). Позивач вказує, що згідно з пунктом 9.3. Правил № 167 при виявленні водоканалом в ході контролю якості стічних вод, які скидаються підприємством, перевищення фактичної концентрації одного виду забруднення (Сф) над установленою договором або Правилами допустимою концентрацією коефіцієнт кратності для розрахунку плати за скид понаднормативних забруднень визначається за формулою: Кк = Сф/ДК-1. Коефіцієнт кратності при перевищенні ДК однієї речовини не може перевищувати "5", крім випадків, передбачених пунктами 9.2 і 9.2.2. Правил № 167.

Так, відповідно до акту відбору проб стічних вод від 17.11.2015 у контрольній точці - КК-1в було відібрано проби води, за результатами хімічного дослідження якої встановлено перевищення рівня вмісту забруднюючих речовин в стічних водах підприємства відповідача у контрольній точці - "КК-1 в" з хлоридів 0 213,6 мг/дм3, при допустимій концентрації (ДК) - 81,0 мг/дм3. У відповідності до Правил № 37, Інструкції № 37, Правил № 167 та договору № 947 позивачем було виконано розрахунок додаткової плати за скид понаднормативних забруднень на весь обсяг стічних вод, що скинуті ст.Запоріжжя-1 ВСП "ЗБМЕУ" ДП "Приднпровська залізниця" у мережу міської каналізації через "КК-1 в" за період з 01.09.2015 по 30.11.2015 у сумі 237 523 грн. 67 коп.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 05.10.2016 порушено провадження у справі та її розгляд призначено в засіданні на 24.10.2016.

Від відповідача надійшло клопотання (вх.суду 65040/16 від 24.10.20160, в якому він зазначає, що позовні вимоги позивача визнає у повному обсязі, але просить суд розстрочити виконання рішення у даній справі на 6 місяців зі сплатою боргу рівними частинами.

У судове засідання 24.10.2016 з'явилися представники позивача та відповідача.

У судовому засіданні представником позивача було викладено зміст позовних вимог, наведено доводи в їх обґрунтування.

Відповідачем відзиву на позов надано не було, але його представник у судовому засіданні наявність боргу у сумі 237 523 грн. 67 коп. визнав, зазначав, що позовні вимоги є обґрунтованими, але просив суд задовольнити його клопотання про розстрочку виконання рішення суду на 6 місяців.

Представник позивача у судовому засіданні 24.10.2016 проти задоволення клопотання про розстрочку виконання рішення суду на 6 місяців не заперечував, залишив вирішення цього питання на розсуд суду.

Судом також враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі, а також представниками позивача та відповідача у судовому засіданні 24.10.2016 наголошено на тому, що ними долучені до матеріалів справи всі докази, необхідні для правильного вирішення спору.

Судом також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 24.10.2016 оголошувались вступна та резолютивна частини рішення.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши представників позивача та відповідача, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1 та 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Так, 01.01.2006 між Комунальним підприємством "Водоканал" (далі - водоканал, позивач) та Державним підприємством "Придніпровська залізниця" (далі - абонент, відповідач) було укладено договір про надання послуг з питного водопостачання та приймання стічних вод у системи каналізації (далі - договір, а.с.10-12), відповідно умов якого Водоканал забезпечує Абоненту подачу питної води на господарсько-питні, побутові та технічні потреби, а також приймання стічних вод по майданчиках, зазначених у додатку до договору. При цьому, сторони керуються Законом України "Про питну воду та водопостачання" від 10.01.2002 № 2918-111, діючими "Правилами користування централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України", затвердженими наказом Мінжитлокомунгоспу України від 27.06.2008, далі за текстом цього Договору "Правила користування…", "Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України", затвердженими наказом Держбуду України від 19.02.2002 № 37, далі за текстом цього Договору "Правила приймання…", "Інструкцією про встановлення та стягнення плати за скидання промислових та інших стічних вод в системи каналізації населених пунктів", зареєстрованою Міністерством юстиції України 26.04.2002 № 402/6690, далі за текстом цього Договору "Інструкція…", "Правилами приймання стічних вод у систему каналізування міста Запоріжжя", затверджених рішенням виконавчого комітету міської ради № 167 від 29.05.2003, далі за текстом цього Договору "Правила приймання …м. Запоріжжя", "Правилами експлуатації та технічними вимогами до приладів обліку питної, технічної води, промислових та госпфекальних стоків" від 20.12.1993, далі за текстом цього Договору "Правила експлуатації", "ДСанПІН 2.2.4-171.-10 "Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною", ДБН 360-92, СНіП 2.04.02-84, "Правилами технічної експлуатації систем комунального водопостачання і каналізації населених пунктів України" КДП 204-12 Укр. 242-95 (пункт 1.1. договору).

До вказаного договору між сторонам в період з 01.08.2006 по 01.09.2011 були підписані численні додаткові угоди (а.с.13-30).

Доказів розірвання, припинення або визнання недійсним договору сторонами суду не надано.

Судом встановлено, що між сторонами, внаслідок укладання договору про надання послуг з питного водопостачання та приймання стічних вод у системи каналізації від 01.01.2006, виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 63 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Так, у пункті 1.2. договору для здійснення розрахунків між водоканалом і абонентом встановлені тарифи по групам споживачів.

Відповідно до пункту 3.1.1 договору, водоканал зобов'язаний забезпечити абоненту подачу питної води з напором в точці підключення вводу абонента до мереж водоканалу згідно з додатком і якістю у відповідності з ГОСТом на воду питну 2874-82 в точці підключення вводу абонента до мереж водоканалу згідно розподілу зон обслуговування та балансової належності, а також приймання стоків в кількості, вказаній в цьому договорі, з забрудненнями, не перевищуючими допустимі концентрації.

Як зазначено в пункті 3.2.8. договору, абонент зобов'язаний виконувати скид стоків, якість яких в контрольних точках по майданчикам визначена даним пунктом.

Підпунктом 5.2.2. договору визначено порядок розрахунків за порушення умов цього Договору по водовідведенню, зокрема за скид стоків з перевищенням ДК абонент зобов'язаний сплатити водоканалу на підставі претензій за скид наднормативних забруднень в систему каналізації м. Запоріжжя, складениз у відповідності з "Правилами приймання...", "Правилами приймання... м. Запоріжжя" та "Інструкцією...".

Як вбачається з матеріалів справи, 17.11.2015 представниками Комунального підприємства "Водоканал", в присутності представника Державного підприємства "Придніпровська залізниця", здійснено відбір проб стічних вод, за результатами якого складений акт відбору проб стічних вод від 17.11.2015 (а.с.31).

Так, відповідно до проведеного аналізу виявлено перевищення рівня вмісту забруднюючих речовин у стічних водах відповідача, а саме: у контрольній точці - "КК-1 в" за результатами хімічного дослідження встановлено перевищення рівня вмісту забруднюючих речовин - з хлоридів 0 213,6 мг/дм3, при допустимій концентрації (ДК) - 81,0 мг/дм3, що знайшло своє відображення в протоколі якості скиду стічних вод від 17.11.2015 (а.с.33).

У відповідності до Правил № 37, Інструкції № 37, Правил № 167 та договору № 947 позивачем було виконано розрахунок додаткової плати за скид понаднормативних забруднень на весь обсяг стічних вод, що скинуті ст.Запоріжжя-1 ВСП "ЗБМЕУ" ДП "Приднпровська залізниця" у мережу міської каналізації через "КК-1 в" за період з 01.09.2015 по 30.11.2015 у сумі 237 523 грн. 67 коп.

Також, відповідачу була направлена претензія № 12514 від 16.12.2015 на суму 237 523 грн. 67 коп. (а.с.34), а також рахунок на оплату № 947 від 16.12.2015 (а.с.37), які були отримані відповідачем 26.12.2015 (а.с.35-36).

Позивач в позові вказує, що відповідач в порушення умов пунктів 3.2.8., 5.2.2. договору плату за скид понаднормативних забруднень не здійснив, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість в сумі 237 523 грн. 67 коп. за виставленим рахунком № 947 від 16.12.2015, що і є причиною спору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

За своєю правовою природою між сторонами склалися правовідносини, які виникли в процесі виконання договору про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення і пов'язані з наданням і отриманням вказаних послуг, які регулюються Законом України "Про питну воду та питне водопостачання" № 2918-ІІІ від 10.01.2002, Законом України "Про житлово-комунальні послуги" № 1875-ІV від 24.06.2004, Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 190 від 27.06.2008 (далі - Правила користування № 190).

Сторони досягли всіх суттєвих умов договору, встановили його предмет, ціну, строк дії, а тому в розумінні вимог статей 638, 639 Цивільного кодексу України договір вважається укладеним.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України, статей 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, а згідно статті 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Матеріали справи свідчать, що за наслідками контрольного відбору Комунальним підприємством "Водоканал" проб стічних вод відповідача, який здійснено у присутності представника відповідача, було виявлено перевищення рівня вмісту забруднюючих речовин в стічних водах підприємства відповідача у контрольній точці - "КК-1 в" з хлоридів 0 213,6 мг/дм3, при допустимій концентрації (ДК) - 81,0 мг/дм3, тобто встановлено перевищення допустимих концентрацій забруднення по цьому показнику.

Відповідно до пункту 2.1. Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених Наказом Держбуду України 19.02.2002 № 37 (далі - Правила), водоканали мають право, зокрема пред'являти підприємствам у встановленому порядку рахунки за скид понаднормативних забруднень із застосуванням коефіцієнта кратності, який враховує рівень небезпеки скинутих забруднень, при порушенні як цих Правил, так і місцевих Правил приймання та пред'являти Підприємствам претензії та позови (в установленому порядку) щодо відшкодування збитків, заподіяних системам комунальної каналізації, а також виставляти рахунки за скид понаднормативних забруднень.

Рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 167 від 29.05.2003 затверджені "Правила приймання стічних вод підприємств у систему каналізування м.Запоріжжя" (далі - Правила-2) (а.с.38-53).

До вказаного рішення були внесені зміни рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 476 від 19.11.2009, зокрема в частині додатку 1 до Правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізування м. Запоріжжя: затверджені допустимі концентрації забруднюючих речовин у стічних водах, що скидаються підприємствами у міську систему каналізування (ДК) у новій редакції.

За умовами пункту 7.7. Правил-2 при виявленні перевищень ДК забруднень, встановлених договором або Правилами, Водоканал після завершення аналізу надсилає Підприємству повідомлення виявлене перевищення ДК забруднень (листом або телефонограмою) в продовж 15 діб після закінчення аналізу. Протягом шестимісячного терміну після виявлення перевищення ДК Водоканал надсилає підприємству претензію, до якої додаються: протокол якості скиду стічних вод, розрахунок величини додаткової плати за скид стічних вод, рахунок для оплати за понаднормативний скид забруднень (передаються лише ті документи, які відсутні на підприємстві).

З матеріалів справи вбачається, що про встановлені порушення відповідач був повідомлений претензією № 12514 від 16.12.2015 на суму 237 523 грн. 67 коп., з якою відповідачу також було надіслано рахунок на оплату № 947 від 16.12.2015, розрахунок додаткової оплати та протокол якості стічних вод, які були отримані відповідачем 26.12.2015 (а.с.35-36).

.Отже, позивачем були виконані вимоги пункту 7.7. Правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізування м. Запоріжжя.

Пунктом 9.3. Правил-2 визначено, що при виявленні Водоканалом в ході контролю якості стічних вод, які скидаються Підприємством, перевищення фактичної концентрації одного виду забруднення (Сф) над установленою договором або Правилами допустимою концентрацією коефіцієнт кратності для розрахунку плати за скид понаднормативних забруднень визначається за формулою: Кк = Сф/ДК-1. Вказані положення кореспондуються з пунктом 2.3. Інструкції про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів, затвердженої наказом Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України від 19.02.2002 № 37.

Відповідно до пункту 9.6. Правил-2, період, за який стягується плата за скид підприємством стічних вод з перевищенням допустимих концентрацій, встановлених разовим аналізом, складає не більше трьох календарних місяців (поточного місяця та двох попередніх місяців). Підвищена плата стягується за весь об'єм стічних вод, скинених Підприємством за цей період з даного об'єкту.

Таким чином, розрахунок додаткової плати за скид понаднормативних забруднень на весь обсяг стічних вод, що скинуті підприємством у мережу міської каналізації за період з 01.09.2015 по 30.11.2015 у сумі 237 523 грн. 67 коп. відповідає приписам пунктів 9.3, 9.6. Правил-2 та умовам договору.

Разом з тим, пунктом 7.9.16. Правил-2 передбачена можливість використання як Водоканалом так і Підприємством паралельного аналізу проб для перевірки та уточнення результатів основного аналізу. Так вказаним пунктом Правил-2 визначено, що паралельний аналіз проби - це аналіз проби, відібраної паралельно з основним та виконаний Підприємством.

Згідно з пунктом 7.9.18. Правил-2 паралельний аналіз може проводитися Підприємством тільки в хімічній лабораторії, що акредитована на право проведення вимірювань хімічних показників стічних вод. Відповідальність за достовірність результатів аналізу несе лабораторія, яка проводила аналіз.

Однак, як свідчать матеріали справи відповідач правом на проведення паралельного аналізу проби стічних вод не скористався.

Умовами пункту 2.4.4. Правил-2 передбачений обов'язок Підприємства сплачувати рахунки за скид понаднормативних забруднень при порушенні встановлених показників, перевищенні договірних обсягів, а також порушенні Правил в терміни, встановлені Договором.

Втім відповідач всупереч умов договору та Правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізування м. Запоріжжя оплату рахунка № 947 від 16.12.2015 за скид понаднормативних забруднень не здійснив.

В силу загальної норми, передбаченої статтею 599 Цивільного кодексу України, та спеціальної норми, визначеної у частині 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Вимоги статті 34Господарського процесуального кодексу України визначають, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім, ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Суд приходить до висновку, що позивач довів суду факт перевищення допустимої концентрації забруднюючих речовин (хлоридів) у стічних водах відповідача. Відповідач доказів оплати додаткової плати за скид понаднормативних забруднень на весь обсяг стічних вод, що скинуті у мережу міської каналізації за період з 01.09.2015 по 30.11.2015 суду не надав, заявлені до нього вимог не спростував, крім того визнач позов у повному обсязі, з приводу чого суд зазначає таке.

Право відповідача визнати позов повністю або частково передбачено статтею 22 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно зі статтею 78 Господарського процесуального кодексу України визнання позову відповідачем викладається в адресованій господарському суду письмовій заяві, що долучається до справи.

Відповідно до частини 5 статті 78 Господарського процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Дії відповідача в частині визнання боргу у сумі 237 523 грн. 67 коп. не суперечать законодавству, не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, з огляду на що господарський суд приймає визнання позову відповідачем.

Враховуючи вищевикладене, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача плати за скид понаднормативних забруднень в комунальну каналізацію за період з 01.09.2015 по 30.11.2015 в сумі 237 523 грн. 67 коп.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, судові витрати по справі, з урахуванням положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

З приводу клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення у даній справі, суд зазначає наступне.

У судовому засіданні 24.10.2016 представник відповідача зазначав, що підприємство відповідача є підприємством стратегічного значення для економіки України та безпеки держави, яке на теперішній час перебуває у скрутному фінансовому становищі, крім того знаходиться в процесі реорганізації.

У зв'язку з викладеним, відповідач просив суд розстрочити виконання рішення у даній справі на шість місяців.

Крім того, представник відповідача у судовому засіданні 24.10.2016 наголошував на тому, що подана ним заява про розстрочку виконання рішення суду є такою, що направлена на фактичне та повне виконання рішення суду, й ого дії підтверджують, що він не ухиляється від виконання свого обов'язку перед позивачем, визнає наявність заборгованості, але просить суд під час вирішення питання про відстрочку врахувати його матеріальні інтереси та фінансовий стан.

Так, представник відповідача у судовому засіданні 24.10.2016 посилався на те, що вказані обставини у їх сукупності підтверджують можливість поступового виконання рішення суду, не ставлячи підприємство

Представник позивача у судовому засіданні 24.10.2016 проти задоволення клопотання про розстрочку виконання рішення суду на 6 місяців не заперечував, залишив вирішення цього питання на розсуд суду.

Отже, правова позиція позивача у справі свідчить про те, що вказані дії не будуть негативним чином позначитись на його діяльності та не призведуть до порушення його законних прав.

Вирішуючи питання щодо задоволення клопотання відповідача, суд виходив також із наступного.

Відповідно до пункту 6 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Згідно з пунктом 7.1.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" № 9 від 17.10.2012 розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Відповідно до пункту 7.2. вказаної Постанови підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до статті 33 Господарського просувального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, судом було описано вище обставини, що підтверджують неможливість негайного повного виконання рішення суду відповідачем. Крім того, суд вважає вказані обставини виключними та такими, що є підставою для застосування права господарського суду щодо розстрочки виконання рішення у даній справі.

Стосовно матеріального інтересу позивача суд відзначає, що розстрочення виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області у даній справі матиме наслідком гарантоване щомісячне надходження грошових коштів від Державного підприємства "Придніпровська залізниця" на рахунок Комунального підприємства "Водоканал".

Таким чином, надання заявнику можливості сплачувати належну до стягнення суму боргу із розстрочкою платежів, по мірі отримання доходів, призведе до повного виконання рішення суду та задоволення вимог стягувача.

В даному випадку вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення, господарський суд враховує інтереси обох сторін, їх фінансовий стан та інші обставини справи, відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, та з метою реального виконання рішення суду, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання відповідача та розстрочити його виконання рівними частинами щомісячно строком на 6 місяців.

Пунктом 10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" визначено, що результати розгляду господарським судом заяв (клопотань) учасників судового процесу повинні зазначатися в мотивувальній, а не в резолютивній частині рішення суду, прийнятого по суті справи, за винятком тих випадків, коли суд вирішує питання про вжиття заходів до забезпечення позову (статті 67, 68 Господарського процесуального кодексу України), відстрочку або розстрочку виконання рішення (стаття 121 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 1, 4-5, 33, 34, 43, 49, 82 - 85, 121 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Клопотання Державного підприємства "Придніпровська залізниця" про розстрочку виконання рішення суду на шість місяців задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства "Придніпровська залізниця" (49602, м. Дніпро, проспект Карла Маркса, будинок 108, ідентифікаційний код 01073828) на користь Комунального підприємства "Водоканал" (69002, м. Запоріжжя, вулиця Святого Миколая, будинок 61; ідентифікаційний код 03327121) - 237 523 грн. 67 коп. плати за скид понаднормативних забруднень в комунальну каналізацію, 3 562 грн. 86 коп. - витрат по сплаті судового збору, розстрочивши виконання рішення наступним чином:

до 30.11.2016 - 40 181 грн. 09 коп.;

до 31.12.2016 - 40 181 грн. 09 коп.;

до 31.01.2017 - 40 181 грн. 09 коп.;

до 28.02.2017 - 40 181 грн. 09 коп.;

до 31.03.2017 - 40 181 грн. 09 коп.;

до 30.04.2017 - 40 181 грн. 08 коп.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 27.10.2016.

Суддя ОСОБА_3