РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2016Справа №910/16588/16

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Клуб сиру"
доПідприємства з 100% іноземними інвестиціями "БІЛЛА - Україна"
пропро стягнення 521 995,96 грн.
суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Хоменко О.О. - представник за довіреністю № 31-08/2016 від 31.08.16
від відповідача не з'явився

У судовому засіданні 26.10.2016, в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Клуб сиру" до Підприємства з 100% іноземними інвестиціями "БІЛЛА - Україна" про стягнення 521 995,96 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 01.09.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Клуб сиру" (надалі- позивач, постачальник) та Підприємством з 100% іноземними інвестиціями "БІЛЛА - Україна" (надалі- відповідач, покупець) було укладено договір поставки № 600510, на підставі якого постачальник на замовлення покупця здійснив поставку товару. За доводами позивача, відповідач не в повній мірі виконав свої зобов'язання за договором, а саме, не здійснив розрахунку за поставлений товар на суму 594 497,46 грн., у зв'язку з чим у останнього станом на момент звернення з позовом до суду утворилась прострочена заборгованість перед позивачем у розмірі 508 689,74 грн. Крім того, за неналежне виконання зобов'язань позивачем нарахована пеня у розмірі 13 306,22 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 12.09.2016 порушено провадження у справі № 910/16588/16 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні 05.10.2016.

04.10.2016 через загальний відділ діловодства господарського суду надійшли документи позивача на виконання вимог ухвали суду від 12.09.2016 та заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач зазначає, у зв'язку з протермінованою оплатою у розмірі 85 807,72 грн. у відповідача збільшився розмір заборгованості, який становить 630 510,55 грн. (594 497,46 грн. - сума основного боргу та 36 013,09 грн. - сума пені).

У судовому засідання 05.10.2016 за участю представників сторін, суд в порядку ст. 22 ГПК України прийняв до розгляду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог, подану 04.10.2016, та задовольнив письмове клопотання відповідача, у якому останній повідомив про сплату заборгованості у розмірі 506 514,72 грн. та просив суд відкласти розгляд справи. Судом було оголошено перерву в судовому засіданні до 26.10.2016.

У судове засідання, призначене на 26.10.2016, з'явився представник позивача, який подав письмову заяву про зменшення розміру позовних вимог. У заяві позивач зазначає про часткову сплату боргу відповідачем у розмірі 506 514,72 грн. та про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 84 581,43 грн., у зв'язку з чим основна сума боргу зменшилась та становить 3 401,40 грн.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до п.17 Листа Вищого господарського суду від 20.10.2006, № 01-8/2351 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році та в I півріччі 2006 року" відповідно до частини четвертої статті 22 ГПК позивач вправі до прийняття рішення у справі, зокрема, зменшити розмір позовних вимог. Під зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну (у бік зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, в тому числі ціни позову.

Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК України ціну позову вказує позивач.

Судом вказана заява прийнята до розгляду.

У судовому засіданні представник позивача надав пояснення по суті спору, позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення підтримав.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання 26.10.2016 не забезпечив, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить підпис його представника на розписці про оголошення перерви в судовому засіданні 05.10.2016.

Таким чином, незважаючи на те, що відповідач не з'явився у судове засідання, справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

01.09.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Клуб сиру" (надалі- позивач, постачальник) та Підприємством з 100% іноземними інвестиціями "БІЛЛА - Україна" (надалі- відповідач, покупець) було укладено договір поставки № 600510 (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується відповідно до замовлень покупця передати у власність (постачати) покупцю, а покупець - приймати та оплачувати товар на умовах, передбачених цим договором, у тому числі додатковими умовами поставки, котрі погоджуються сторонами в Додатку № 1, Додатку № 2 та Додатку № 3, які є невід'ємними частинами цього Договору.

Відповідно до п.1.3 договору конкретний асортимент, номенклатура та ціна товару, який постачається за цим договором, визначатиметься сторонами в Специфікаціях до цього договору та замовленнях покупця, що становитимуть невід'ємну частину договору.

Згідно з п.1.4 договору постачальник зобов'язується передати товар в асортименті і в кількості, що зазначена в отриманих та узгоджених з постачальником замовленнях, а також належної якості у відповідності до вимог чинного законодавства України, за договірними цінами, що узгодженні та зафіксовані сторонами а специфікації до цього договору, і тими, що діють на дату поставки товару.

Перехід права власності на товар здійснюється в момент фактичного прийняття товару в Торговій точці чи РЦ та підписання покупцем товарно-транспортної та/або товарної (видаткової) накладної (п. 5.5. договору).

Відповідно до п.6.4 договору датою поставки вважається дата отримання товару покупцем в Торговій точці чи РЦ та підписання покупцем товарно-транспортної та/або товарної (видаткової) накладної.

Згідно з п. 1.1. Додатку № 2 від 01.01.2016 до договору строк оплати товару « 35» календарних днів з дати отримання товару покупцем.

Додатковою угодою № 600510 від 01.09.2014, яка є невід'ємною частиною договору поставки, сторони домовились, що договір вступає в дію з моменту його підписання повноважними представниками сторін і діє протягом одного календарного року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх договірних зобов'язань.

За твердженням позивача, на виконання умов вказаного договору поставки відповідачу було поставлено товар, який залишився з боку відповідача неоплачений на загальну суму 594 497,46 грн., з них прострочені зобов'язання за договором на суму в 508 689,74 грн.

Видаткові накладні, з приводу оплати яких виник спір у даній справі, у належним чином засвідчених копіях містяться в матеріалах справи, перелік наведено у позовній заяві, та які такі підтверджують виконання договірних зобов'язань позивачем.

10.08.2016 позивач направив на адресу відповідача претензію № 10-08/16 на суму 487 972,08 грн., відповідно до якої просив невідкладно перерахувати суму заборгованості на його рахунок. Проте, відповіді на претензію від відповідача не надходило.

В той же час, після порушення провадження у справі, відповідачем було оплачено поставлений товар на суму 506 514,72 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією виписки з банківського рахунку позивача від 04.10.2016 та здійснено зарахування зустрічних позовних вимог на загальну суму 843 581,43 грн. (акти про залік взаємних вимог від 31.07.2016, 08.08.2016, 08.09.2016, 08.08.2016 та 08.09.2016).

Отже, за твердженням позивача, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, станом на момент вирішення спору основна сума заборгованість відповідача частково погашена та складає 3 401,40 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Укладений між сторонами договір за своєю природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України. Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Поряд з цим, стаття 712 ЦК України регулює відносини, що виникають із договору поставки. Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно з ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено, що у відповідності до умов договору позивач поставив відповідачеві товар на загальну суму 594497,46 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних та відповідачем не заперечується. В порушення умов договору відповідач вчасно та у повному обсязі не розрахувався за поставлений товар. Часткова оплата за поставлений товар була здійснена відповідачем вже після звернення позивача з даним позовом до суду.

Таким чином, основний борг відповідача перед позивачем за поставлений згідно договору поставки № 600510 від 01.09.2014 товар, станом на момент вирішення спору (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) складає 3 401,40 грн., а строк виконання зобов'язань покупцем своїх грошових зобов'язань станом на момент вирішення спору настав.

За таких обставин, позовна вимога позивача про стягнення з відповідача основної суми боргу у розмірі 3 401,40 грн є обґрунтованою документально підтвердженою та підлягає задоволенню.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 36 013,09 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

В силу ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Разом з тим, згідно з ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Пунктом п.4.1 Додатку № 2 від 01.01.2016 до договору поставки передбачено, що у випадку невиконання або неналежного виконання покупцем своїх грошових зобов'язань щодо оплати товару за умовами цього договору, постачальник має право стягнути з покупця пеню, за умови надання останньому обґрунтованого повідомлення щодо змісту належно виконаної покупцем умови цього договору, та із зазначенням дати з якої нараховується відповідна пеня. Пеня стягується у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від загальної вартості несвоєчасно оплаченого товару, але не більше 10 (десяти відсотків) від вартості несвоєчасно оплаченого товару.

Пеня згідно п. 4.1. цього додатку нараховується за кожен день прострочення оплати відповідного товару.

Як свідчать матеріали справи, 31.08.2016 на виконання умов п. 4.1. Додатку № 2 від 01.10.2016 до договору, позивач направив відповідачу повідомлення про дату з якої нараховується пеня.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Судом враховано викладене у пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а саме те, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування пені за період з 05.07.2016 по 04.10.2016, суд зазначає, що розмір пені складає суму більшу, ніж заявлено позивачем до стягнення, проте, враховуючи, що відповідно до п.2 ч.1 ст.83 ГПК України суд не може виходити за межі позовних вимог без відповідного клопотання позивача, з відповідача підлягає стягнення пеня у розмірі 36 013,09 грн.

З огляду на вищенаведене та доведення факту несвоєчасності виконання грошового зобов'язання за договором поставки № 600510 від 01.09.2014, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 401,40 грн. - основного боргу та 36 013,09 грн. - пені підлягають задоволенню у повному обсязі за обґрунтованими розрахунками позивача.

Враховуючи, що позовні вимоги (з урахуванням заяви про зменшення) підлягають задоволенню у повному обсязі, а часткова оплата основного боргу була здійснена відповідачем вже після звернення позивача з даним позовом до суду, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 8 188,94 грн згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача. У частині зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 84 581,43 грн, судові витрати у розмірі 1 268,72 грн покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Підприємства з 100% іноземними інвестиціями "БІЛЛА - Україна" (02140, м. Київ, вул. Гришка, буд. 3; ідентифікаційний код 25288083) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Клуб сиру" (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 119; ідентифікаційний код 36413692) 3 401 (три тисячі чотириста одну) грн. 40 коп. - основного боргу, 36 013 (тридцять шість тисяч тринадцять) грн. 09 коп. - пені та 8 188 (вісім тисячі сто вісімдесят вісім) грн. 94 коп. - судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 31.10.2016

Суддя Пукшин Л.Г.