КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" жовтня 2016 р. Справа№ 921/280/16-г/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Калатай Н.Ф.

ОСОБА_1

при секретарі Матюхін І.В.

За участю представників сторін:

від позивача: не зявились.

від відповідача-1: не зявились.

від відповідача-2: не зявились.

від третьої особи: ОСОБА_2

розглянувши

апеляційну скаргу Приватного підприємства Продсервіс Україна 2012

на рішення

Господарського суду міста Києва

від 23.08.2016 року

у справі № 921/280/16-г/17 (суддя Комарова О.С.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурс

Лімітед"

до 1) Головного управління національної поліції в

Тернопільській області;

2) Державної казначейської служби

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Приватне підприємство Продсервіс Україна 2012

про відшкодування шкоди в розмірі 1 538 258,55 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.08.2016 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Приватне підприємство Продсервіс Україна 2012 звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить прийняти постанову, якою змінити рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2016 року у справі №921/280/16-г/17 в частині встановлення факту підроблення листа Слідчого відділу Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області № 24/10 від 01.10.2014 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2016 р. апеляційну скаргу Приватного підприємства Продсервіс Україна 2012 на рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2016 року у справі № 921/280/16-г/17 прийнято до провадження та призначено до розгляду колегією суддів у складі: головуючий суддя Баранець О.М., судді: Рябуха В.І., Сітайло Л.Г.

Розпорядженням начальника відділу забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду № 09-52/5264/16 від 29.09.2016 р. справу № 921/280/16-г/17, через припинення повноважень судді Рябухи В.І. у звязку із звільненням у відставку та вихід з 03.10.2016 р. у відпустку судді Сітайло Л.Г., які не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), відповідно до підпунктів 2.3.25, 2.3.49 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено до повторного автоматизованого розподілу.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 29.09.2016 р., справу № 921/280/16-г/17 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Баранець О.М., судді: Калатай Н.Ф., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.09.2016 р. апеляційну скаргу Приватного підприємства Продсервіс Україна 2012 прийнято до свого провадження колегією суддів у новому складі.

04.10.2016 р. на адресу електронної пошти Київського апеляційного господарського суду надійшов відзив від представника позивача.

В судове засідання 04.10.2016 року представники сторін не зявились. Розгляд справи було відкладено на 25.10.2016 року.

В судове засідання 25.10.2016 року представники позивача та відповідачів 1, 2 в судове засідання не зявилися про причини неявки суд не повідомили.

Колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд справи без участі представників позивача та відповідачів 1, 2, враховуючи що останні належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалав даної справи, рішенням Господарського суду Львівської області від 12.05.2015 року у справі № 914/4176/14 за позовом Приватного підприємства Продсервіс Україна 2012 до відповідача-1:Приватного підприємства Оптторгресурс та відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю Ресурс Лімітед про стягнення 1538258,55 грн. збитків, 153825,85 грн. штрафу, позовні вимоги Приватного підприємства Продсервіс Україна 2012 задоволено повністю, стягнуто з Приватного підприємства Оптторгресурс на користь Приватного підприємства Продсервіс Україна 2012 153825,85 грн. штрафу, 3076,21 грн. судового збору та 805,01 грн. витрат, пов'язаних з проведенням експертизи; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Ресурс Лімітед на користь Приватного підприємства Продсервіс Україна 2,55 грн. збитків, 30765,48 грн. судового збору та 8050,99 грн. витрат, пов'язаних з проведенням експертизи.

В рішенні Господарського суду Львівської області від 12.05.2015 року у справі № 914/4176/14 встановлено, що з листа Слідчого відділу Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області №24/10 від 01.10.2014 року вбачається, що в ході досудового розслідування кримінального провадження №0003344 зафіксовано факт перешкоджання доступу працівникам ПП Продсервіс Україна 2012 до орендованого вказаним підприємством приміщення (магазину Світоч) за адресою: м. Тернопіль, бульв. Шевченка, 23 з боку працівників ТОВ Ресурс Лімітед у серпні 2013 року, а також факти самовільного вивезення працівниками ТОВ Ресурс Лімітед належних ПП Продсервіс Україна 2012 товаро-матеріальних цінностей із приміщення вказаного магазину транспортним засобом ЗИЛ та псування невивезених продовольчих товарів.

28.05.2015 року Господарським судом Львівської області на виконання рішення Господарського суду Львівської області від 12.05.2015 року у справі 914/4176/14 було видано наказ про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Ресурс Лімітед на користь Приватного підприємства Продсервіс Україна 2,55 грн. збитків, 30765,48 грн. судового збору та 8050,99 грн. витрат, пов'язаних з проведенням експертизи, який пред'явлено до виконання до Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції та відкрито виконавче провадження №47734471.

Як зазначав позивач, він не брав участі у розгляді справи № 914/4176/14 та вказує, що вже після прийняття Господарським судом Львівської області рішення від 12.05.2015 року у справі № 914/4176/14 виявилось, що одним із ключових доказів, покладених в основу рішення, був лист Слідчого відділу Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області №24/10 від 01.10.2014 року лейтенанта міліції ОСОБА_3, який був підробленим.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.06.2015 року Тернопільським MB УМВС України в Тернопільській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено інформацію про відкриття кримінального провадження №0001604 за ознаками підроблення службового листа від 01.10.2014 року, кваліфікованого за ч.1 ст. 358 КК України.

Позивач вказував, що дізнавшись про факт підроблення листа Слідчого відділу Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області №24/10 від 01.10.2014 року, звернувся до Господарського суду Львівської області із заявою про перегляд рішення Господарського суду Львівської області від 12.05.2015 року у справі № 914/4176/14 за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 23.12.2015 року відмовлено в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Ресурс Лімітед про перегляд рішення Господарського суду Львівської області від 12.05.2015 року у справі № 914/4176/14 за нововиявленими обставинами.

Постановами Львівського апеляційного господарського суду від 15.02.2016 року та Вищого господарського суду України від 19.04.2016 року ухвалу Господарського суду Львівської області від 23.12.2015 року про відмову в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Ресурс Лімітед про перегляд рішення Господарського суду Львівської області від 12.05.2015 року у справі № 914/4176/14 за нововиявленими обставинами залишено без змін.

Як стверджував позивач, підставою для відмови судами усіх трьох інстанцій у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Ресурс Лімітед про перегляд рішення Господарського суду Львівської області від 12.05.2015 року у справі № 914/4176/14 за нововиявленими обставинами стала відсутність вироку у кримінальній справі №0001604, а відтак і недоведеність факту підроблення листа слідчого.

На думку позивача, для справи №914/4176/14 результати розслідування кримінальної справи №0001604 мають неабияке значення, адже спростування такого доказу як підроблений лист слідчого № 24/10 від 01.10.2014 року спростовує висновок суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з позивача збитків в розмірі 1538258,55 грн., оскільки він був предметом дослідження при прийнятті рішення Господарським судом Львівської області від 12.05.2015 року у справі № 914/4176/14 і жодних інших доказів на підтвердження факту псування продуктів, завдання збитків ПП Продсервіс Україна 2012, чи взагалі знаходження матеріальних цінностей у приміщенні за адресою: м. Тернопіль, бульвар Т.Шевченка, 23 у справі №914/4176/14 не було.

Так, як позивач зазначав, що підроблення листа Слідчого відділу Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області №24/10 від 01.10.2014 року підтверджується листом Управління національної поліції в Тернопільській області №9/1-1101 від 07.12.2015 pоку, в якому повідомляється про досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001604 за фактом підроблення листа № 24/10 від 01.10.2014 року та про те, що в ході проведення слідчих дій вже встановлено, що слідчий Бачинський П. Р. вказаного листа не підписував, вказаний лист в матеріалах кримінального провадження №0003344 відсутній та взагалі не зареєстрований у спосіб, передбачений законодавством, та листом № 24/10-14142 від 20.07.2015 року Слідчого СВ Тернопільського MB УМВС України в Тернопільській обл., з якого позивачу вперше стало відомо про фальсифікацію листа № 24/10 від 01.10.2014 року та розслідування по даному факту.

Втім, досудове розслідування у кримінальній справі №0001604 триває вже 10 місяців, в межах досудового розслідування не проведено жодних слідчих дій для встановлення підозрюваного, не проведено почеркознавчу експертизу підробленого підпису на листі, тому бездіяльність відповідача-1 призвела до того, що позивачу завдано матеріальної шкоди у вигляді стягнення з нього за рішенням Господарського суду Львівської області від 12.05.2015 року у справі № 914/4176/14 збитків в сумі 1 538 258,55 грн., яких він не завдавав.

Відповідач-1 у запереченнях на позов та додаткових запереченнях на позов проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що в ході службового розслідування та за матеріалами кримінального провадження №0001604, порушеного за фактом підроблення невідомою особою службового листа за №24/10, було встановлено, що слідчим Слідчого відділу Тернопільського МВ УМВС України у Тернопільській області ОСОБА_4 здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003344, порушеному 30.08.2013 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 356 Кримінального кодексу України, провадження у якому було закрите 30.11.2013 року на підставі п.2 ч.1 ст.284 Кримінального процесуального кодексу України. Крім того, відповідач-1 зазначив, що журнал вихідної кореспонденції Слідчим відділом Тернопільського міського відділу УМВС України в Тернопільській області заповнювався до червня 2013 року із зазначенням початкового номеру документа тобто індексу Слідчого відділу 24/10, після якого вказувався вихідний номер документа. В подальшому вся вихідна кореспонденція слідчого відділу проводилася канцелярією Тернопільського міського відділу УМВС України в Тернопільській області. З даних журналу вихідної кореспонденції 01.10.2014р. такий лист за №24/10 на адресу господарського суду Львівської області не направлявся, що додатково підтверджується протоколом допиту свідка від 26.02.2016р., здійсненого в межах досудового розслідування у кримінальному провадженні за №0001604, порушеного за фактом підроблення листа №24/10.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Звертаючись до суду, позивач самостійно обирає спосіб захисту, передбачений ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Норми ст. 16 Цивільного кодексу України кореспондуються з положеннями ст. 20 Господарського кодексу України, якими визначено, що права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності права; визнання недійсними господарських угод; відновлення становища; припинення дій; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних і оперативно-господарських санкцій; установлення, зміни та припинення господарських правовідносин.

Позивач звернувся до суду з матеріально-правовою вимогою про стягнення за рахунок державного бюджету (через Головне управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області) на його користь завданої Головним управлінням національної поліції в Тернопільській області майнової (матеріальної) шкоди в розмірі 1538258,55 грн.

Відповідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

На відміну від загальної норми статті 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 Цивільного кодексу України допускає можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів.

Згідно з ст. 1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю, зокрема, органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів.

Статтею 1174 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до положень ст. 1176 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Отже для відшкодування шкоди за правилами ст. 1173 Цивільного кодексу України необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії.

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті 1173 Цивільного кодексу України завдана шкода відшкодовується в повному обсязі.

в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

При цьому, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача, і є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Тобто, для настання вказаної деліктної відповідальності в сукупності необхідна наявність наступних елементів складу правопорушення, а саме: наявність завданої шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача шкоди та вина. Обов'язок доказування наявності шкоди та протиправності поведінки заподіювача шкоди покладається на особу, якій завдано шкоду. Позивач вказаних доказів не подав.

В свою чергу, в ч. 2 ст. 19 Цивільного кодексу України встановлено, що способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням.

Таким чином, звертаючись з позовом до суду за захистом порушеного права, позивач має обрати спосіб захисту, який узгоджується з двома критеріями: (1) має відповідати змісту права, що порушене й здатний таке право відновити, а також (2) має бути передбачений приписами ст. 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України, або ж визначений іншим Законом чи укладеним між сторонами договором.

Стаття 56 Конституції України проголошує право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Дане положення Основного Закону України реалізується нормами статті 1173 Цивільного кодексу України, якими закріплено спеціальний випадок відшкодування шкоди, що має певні особливості порівняно з загальними правилами про деліктну відповідальність.

За змістом ст. 1 Закону України Про національну поліцію, Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Відповідно до ст. 45 Бюджетного Кодексу України, казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Статтею 22 Бюджетного Кодексу України встановлено, що для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно, за бюджетними призначеннями, визначеними законом про Державний бюджет України, - установи, уповноважені забезпечувати діяльність Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України в особі їх керівників; міністерства, Національне антикорупційне бюро України, Конституційний Суд України, Верховний Суд України, вищі спеціалізовані суди та інші органи, безпосередньо визначені Конституцією України, в особі їх керівників, а також Національна академія наук України, Національна академія аграрних наук України, Національна академія медичних наук України, Національна академія педагогічних наук України, Національна академія правових наук України, Національна академія мистецтв України, інші установи, уповноважені законом або Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у відповідній сфері, в особі їх керівників (ст. 22 Бюджетного Кодексу України).

У відповідності до положень ст. 23 Бюджетного Кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Положеннями ст. 25 Бюджетного кодексу України передбачено, що відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 12.05.2015 року у справі № 914/4176/14 за позовом Приватного підприємства Продсервіс Україна 2012 до відповідача-1:Приватного підприємства Оптторгресурс та відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю Ресурс Лімітед про стягнення 1 538 258,55 грн. збитків, 153 825,85 грн. штрафу, позовні вимоги Приватного підприємства Продсервіс Україна 2012 задоволено повністю, стягнуто з Приватного підприємства Оптторгресурс на користь Приватного підприємства Продсервіс Україна 2012 153 825,85 грн. штрафу, 3076,21 грн. судового збору та 805,01 грн. витрат, пов'язаних з проведенням експертизи; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Ресурс Лімітед на користь Приватного підприємства Продсервіс Україна 2,55 грн. збитків, 30 765,48 грн. судового збору та 8050,99 грн. витрат, пов'язаних з проведенням експертизи.

В рішенні Господарського суду Львівської області від 12.05.2015 року у справі № 914/4176/14 встановлено, що з листа Слідчого відділу Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області №24/10 від 01.10.2014 року вбачається, що в ході досудового розслідування кримінального провадження №0003344 зафіксовано факт перешкоджання доступу працівникам ПП Продсервіс Україна 2012 до орендованого вказаним підприємством приміщення (магазину Світоч) за адресою: м. Тернопіль, бульв. Шевченка, 23 з боку працівників ТОВ Ресурс Лімітед у серпні 2013 року, а також факти самовільного вивезення працівниками ТОВ Ресурс Лімітед належних ПП Продсервіс Україна 2012 товаро-матеріальних цінностей із приміщення вказаного магазину транспортним засобом ЗИЛ та псування невивезених продовольчих товарів.

Як зазначав позивач, він не брав участі у розгляді справи № 914/4176/14 та вказує, що вже після прийняття Господарським судом Львівської області рішення від 12.05.2015 року у справі № 914/4176/14 виявилось, що одним із ключових доказів покладеного в основу рішення, був лист Слідчого відділу Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області №24/10 від 01.10.2014 року лейтенанта міліції ОСОБА_3, який був підробленим.

16.06.2015 року Тернопільським MB УМВС України в Тернопільській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено інформацію про відкриття кримінального провадження №0001604 за ознаками підроблення службового листа від 01.10.2014 року, кваліфікованого за ч.1 ст. 358 КК України.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач звертався до Господарського суду Львівської області із заявою про перегляд рішення Господарського суду Львівської області від 12.05.2015 року у справі № 914/4176/14 за нововиявленими обставинами.

Водночас, ухвалою Господарського суду Львівської області від 23.12.2015 року, залишеною без змін постановами Львівського апеляційного господарського суду від 15.02.2016 року та Вищого господарського суду України від 19.04.2016 року, відмовлено в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Ресурс Лімітед про перегляд рішення Господарського суду Львівської області від 12.05.2015 року у справі № 914/4176/14 за нововиявленими обставинами.

Позивач в позові зазначав, що досудове розслідування у кримінальній справі №0001604, порушеній 16.06.2015 року за фактом підроблення листа Слідчого відділу Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області лейтенанта міліції ОСОБА_4 №24/10 від 01.10.2014 року триває вже 10 місяців, в межах досудового розслідування не проведено жодних слідчих дій для встановлення підозрюваного, не проведено почеркознавчу експертизу підробленого підпису на листі, що призвело до завдання позивачу матеріальної шкоди у вигляді стягнення з нього за рішенням Господарського суду Львівської області від 12.05.2015 року у справі № 914/4176/14 збитків в сумі 1 538 258,55 грн., яких він не завдавав.

Відповідно до наданого позивачем листа Головного управління національної поліції в Тернопільській області № 8908/9/2-2016, наданого у відповідь на звернення позивача щодо того, на якій стадії знаходиться кримінальне провадження №0001604 вбачається, що Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Тернопільській області в період з 20.06.2015 року по 11.08.2016 року було проведено ряд слідчих (розшукових) дій тому твердження позивача про те, що в межах досудового розслідування не проведено жодних слідчих дій для встановлення підозрюваного є безпідставним.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не визнавав встановленим факт підроблення листа слідчого.

Суд першої інстанції досліджував наявність неправомірної поведінки особи, наявність шкоди і причинний зв'язок між ними.

Відповідно суд першої інстанції був зобовязаний дослідити подані сторонами пояснення та докази на їх обґрунтування.

У відповідності до ст. 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2016 року у справі №921/280/16-г/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Справу № 921/280/16-г/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Копію постанови направити сторонам та третій особі.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді Н.Ф. Калатай

ОСОБА_1