РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2016Справа №910/13611/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство Будвироби"

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 24 213, 44 грн.

Суддя Бондарчук В.В.

Представники:

від позивача: не з`явились;

від відповідача: Попович Л.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Підприємство Будвироби" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі-відповідач) про стягнення 21 921, 77 - основного боргу, 1 809, 92 грн. - процентів за користування чужими грошовими коштами, 853, 71 - інфляційних втрат та 273, 00 грн. - 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем здійснено переплату відповідачу за договорами № ПЗ/НХ-146051/НЮ від 03.06.2014, № ПЗ/НХ-156114/НЮ від 25.06.2015 за поставлений відповідачем товар у загальному розмірі 21 921, 77 грн., а тому зазначені грошові кошти є безпідставно набутими відповідачем та підлягають поверненню ТзОВ "Підприємство Будвироби".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2016 порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 15.08.2016 за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

12.08.2016 через загальний відділ діловодства суду представник позивача надав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.08.2016 розгляд справи відкладався до 19.09.2016, зокрема, суд зобов'язував позивача надати належним чином засвідчену копію договору № ПЗ/НХ-146051/НЮ від 03.06.2014 для долучення до матеріалів справи та оригінал для огляду в судовому засіданні, а також первинні документи за договорами № ПЗ/НХ-146051/НЮ від 03.06.2014, № ПЗ/НХ-156114/НЮ від 25.06.2015, крім того, суд зобов'язував сторін надати суду акт звірки взаєморозрахунків.

19.09.2016 через відділ автоматизованого документообігу суду представник відповідача подав відзив на позов, у якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем взагалі не надано доказів сплати коштів за договором № ПЗ/НХ-146051/НЮ від 03.06.2014, завіреної копії договору, доказів отримання товару, тощо, а отже вказана позовна заява є необґрунтованою.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.09.2016 розгляд справи відкладено та призначено судове засідання на 03.10.2016, зокрема, повторно зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Підприємство Будвироби" надати належним чином засвідчену копію договору № ПЗ/НХ-146051/НЮ від 03.06.2014 для долучення до матеріалів справи та оригінал для огляду в судовому засіданні, а також первинні документи за договорами № ПЗ/НХ-146051/НЮ від 03.06.2014, № ПЗ/НХ-156114/НЮ від 25.06.2015.

04.10.2016 через відділ автоматизованого документообігу суду представник позивача надав витребувані судом документи.

У судовому засіданні 03.10.2016 оголошувалась перерва до 17.10.2016 згідно ст. 77 ГПК України.

У даному судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, однак про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою повноважного представника ТзОВ "Підприємство Будвироби".

Приймаючи до уваги, що представник позивача був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників позивача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 17.10.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

03.06.2014 між Державним територіально-галузевим об'єднанням «Південно-Західна залізниця», яке реорганізовано у Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Підприємство Будвироби" (далі - покупець) укладено договір поставки № ПЗ/НХ-146051/НЮ, умовами якого передбачено, що постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупцю брухт чорних металів (ДСТУ 4121-2002), а покупець зобов'язується прийняти і оплатити цей товар на умовах даного договору.

Кількість, асортимент та ціна товару вказані у специфікації № 1 (додаток № 1), яка є невід'ємною частиною даного договору (п. 1.2. договору).

Відповідно до п.п. 2.2. по 2.3. договору, ціна та кількість товару може змінюватися за взаємною згодою сторін, шляхом підписання додаткових угод до договору. Сума договору становить 724 500, 00 грн. без ПДВ.

Згідно п. 3.1. договору, оплата вартості товару здійснюється таким чином:

3.1.1. 100 % вартості товару, запланованого до відвантаження, вартості залізничного тарифу та охорони покупець сплачує протягом 10 банківських днів з дня отримання листа постачальника про готовність товару до вивозу.

3.1.2. У разі відвантаження товару у кількості, яка перевищує заплановану, залишок вартості партії товару покупець сплачує протягом 5 (п'яти) банківських днів з дня підписання сторонами акту приймання-передачу товару.

Пунктом 3.4. договору передбачено, що в разі зміни кон'юктури ринку відповідного виду металобрухту, відвантаження товару припиняється до узгодження нової ціни. Зміна ціни товару оформлюється шляхом підписання додаткової угоди до даного договору. Сума, що надійшла у якості попередньої оплати згідно п. 3.1.1. договору не повертається покупцю, а зараховується в якості попередньої оплати за металобрухт, який буде поставлено за новими цінами.

За умовами п. 5.1. договору, у випадку неможливості виконання договірних зобов'язань, постачальник зобов'язується протягом 30 банківських днів повернути покупцю залишок від перерахованої покупцем попередньої оплати.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2014, а в частині розрахунків - до остаточного виконання сторонами зобов'язань за даним договором (п. 9.1. договору).

25.06.2015 між Державним територіально-галузевим об'єднанням «Південно-Західна залізниця», яке реорганізовано у Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Підприємство Будвироби" (далі - покупець) укладено договір поставки № ПЗ/НХ-156114/НЮ, умовами якого передбачено, що постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупцю брухт чорних металів (ДСТУ 4121-2002), а покупець зобов'язується прийняти і оплатити цей товар на умовах даного договору.

Кількість, асортимент та ціна товару вказані у специфікації, яка є невід'ємною частиною даного договору (п. 1.2. договору).

Відповідно до п.п. 2.2. по 2.3. договору, ціна та кількість товару може змінюватися за взаємною згодою сторін, шляхом підписання додаткових угод до договору. Сума договору становить 753 400, 00 грн. без ПДВ.

Згідно п. 3.1. договору, оплата вартості товару здійснюється таким чином:

3.1.1. 100 % вартості товару, запланованого до відвантаження, вартості залізничного тарифу та охорони покупець сплачує протягом 10 банківських днів з дня отримання листа постачальника про готовність товару до вивозу.

3.1.2. У разі відвантаження товару у кількості, яка перевищує заплановану, залишок вартості партії товару покупець сплачує протягом 5 (п'яти) банківських днів з дня підписання сторонами акту приймання-передачу товару.

За умовами п. 5.1. договору, у випадку неможливості виконання договірних зобов'язань, постачальник зобов'язується протягом 30 банківських днів повернути покупцю залишок від перерахованої покупцем попередньої оплати.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2015, а в частині розрахунків - до остаточного виконання сторонами зобов'язань за даним договором (п. 9.1. договору).

Як зазначає позивач, з липня 2015 по грудень 2015 на виконання умов договору № ПЗ/НХ-156114/НЮ від 25.06.2015 позивачем перераховано на рахунок відповідача 438 723, 19 грн., що підтверджується банківською випискою, в той час, як відповідачем поставлено, а позивачем прийнято товар на суму 418 091, 34 грн., що підтверджується актами приймання-передачі № 21/07-01, № 16/07-02 та № 16/07-01.

Станом на 01.12.2015 переплата ТзОВ "Підприємство Будвироби" за поставлений товар за договором № ПЗ/НХ-156114/НЮ від 25.06.2015 становить 20 631, 85 грн.

При цьому, станом на 01.01.2015 переплата ТзОВ "Підприємство Будвироби" за поставлений товар за договором № ПЗ/НХ-146051/НЮ від 03.06.2014 склала 644, 96 грн.

Таким чином, переплата позивача за поставлений товар за договорами № ПЗ/НХ-146051/НЮ від 03.06.2014 та № ПЗ/НХ-156114/НЮ від 25.06.2015 у загальному складає 21 276, 81 грн., що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків станом на 01.12.2015, який підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками.

25.03.2016 позивачем на адресу відповідача направлено вимогу про сплату грошових коштів, в якій позивач вимагав протягом 3-х днів з моменту отримання даної вимоги повернути грошові кошти у розмірі 21 276, 81 грн., перераховані у якості передоплати, яка отримана відповідачем 28.03.2016, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідача на претензію відповіді не надав, грошові кошти не повернув.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує зобов'язання за договорами, сплачений товар у повному обсязі не поставив, перерахованих грошових коштів у розмірі 21 921, 77 грн. не повернув.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 1 809, 92 грн. - процентів за користування чужими грошовими коштами за період з 09.02.2016 по 14.07.2016, 853, 71 грн. - інфляційних втрат за період з 09.02.2015 по 30.06.2016 та 273, 00 грн. - 3 % річних за період з 09.02.2016 по 14.07.2016.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Проаналізувавши зміст укладених між сторонами договорів поставки № ПЗ/НХ-146051/НЮ від 03.06.2014 та № ПЗ/НХ-156114/НЮ від 25.06.2015, суд відзначає таке.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Матеріалами справи підтверджується, що позивач на виконання умов договорів перерахував відповідачеві грошові кошти, в якості попередньої оплати на поставку товару, що підтверджується банківськими виписками.

Судом встановлено, що відповідач оплаченого позивачем товару у повному обсязі не поставив, доказів зворотного суду не надав.

При цьому, п. 5.1. договорів встановлено, що у випадку неможливості виконання договірних зобов'язань, постачальник зобов'язується протягом 30 банківських днів повернути покупцю залишок від перерахованої покупцем попередньої оплати.

Частиною 2 статті 693 ЦК України встановлено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Так, судом було встановлено вище, що позивач звертався до відповідача з вимогою про повернення передоплачених коштів у розмірі 21 276, 81 грн., однак відповідач такого обов'язку не виконав.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Разом з тим, згідно п. 9.1. договору поставки № ПЗ/НХ-146051/НЮ від 03.06.2014, останній набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2014, а в частині розрахунків - до остаточного виконання сторонами зобов'язань за даним договором.

Крім того, п. 9.1. договору поставки № ПЗ/НХ-156114/НЮ від 25.06.2015 передбачено, що такий договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2015, а в частині розрахунків - до остаточного виконання сторонами зобов'язань за даним договором.

Проаналізувавши п. 9.1. наведених вище договорів, суд дійшов висновку, що зобов'язання за договором поставки № ПЗ/НХ-146051/НЮ від 03.06.2014 є припиненими з 31.12.2014 та за договором поставки № ПЗ/НХ-156114/НЮ від 25.06.2015 з 31.12.2015 відповідно, оскільки положення у договорах щодо «частини розрахунків - до остаточного виконання сторонами зобов'язань за даним договором» в даному випадку йдеться про виконання зобов'язання щодо оплати поставленого товару за договорами, а не повернення передоплачених коштів.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні.

Тобто, до відсутності правової підстави вищенаведена стаття відносить також і випадок, коли підстава, на якій було набуте або збережене майно, на момент набуття або збереження існувала, але згодом відпала.

Припинення дії договорів поставки № ПЗ/НХ-146051/НЮ від 03.06.2014 та № ПЗ/НХ-156114/НЮ від 25.06.2015 і є тією підставою, яка відпала у розумінні ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Таким чином, як вже зазначалось вище, грошові кошти у розмірі 21 276, 81 грн. позивачем перераховувались відповідачу на підставі договорів поставки № ПЗ/НХ-146051/НЮ від 03.06.2014 та № ПЗ/НХ-156114/НЮ від 25.06.2015, які припинили дію.

Як встановлено частиною 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Враховуючи наведене, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, суд приходить до беззаперечного висновку, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання з повернення перерахованих позивачем коштів у сумі 21 276, 81 грн. в якості передоплати, починаючи з 05.04.2016, оскільки 28.03.2016 отримана вимога про повернення коштів.

При цьому, суд відзначає, що позивачем допущено арифметичну помилку у розрахунку основного боргу, оскільки передплата за договором № ПЗ/НХ-156114/НЮ від 25.06.2015 становить 20 631, 85 грн., а за договором № ПЗ/НХ-146051/НЮ від 03.06.2014 - 644, 96 грн., що разом становить 21 276, 81 грн.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем не надано до суду належних доказів на спростування своєї вини в невиконанні зобов'язання щодо повернення позивачеві перерахованих коштів. Факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений, у зв'язку чим суд вважає заявлені вимоги про стягнення з відповідача передплати такими, що підлягають задоволенню частково в частині 21 276, 81 грн.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 1 809, 92 грн. - процентів за користування чужими грошовими коштами за період з 09.02.2016 по 14.07.2016.

Відповідно до ст. 1214 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов'язана повернути доходи.

У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Згідно ст. 536 Цивільного кодексу України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до 6.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України).

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок процентів за користування чужими грошовими коштами та встановив, що позивачем допущено помилку у визначенні періоду нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами.

За розрахунком суду, обґрунтованою визнається сума процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі 1 098, 43 грн., що розрахована з моменту виникнення прострочення виконання зобов'язання з повернення передплачених коштів за період з 05.04.2016 по 14.07.2016, а тому вимога в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 853, 71 грн. - інфляційних втрат за період з 09.02.2015 по 30.06.2016 та 273, 00 грн. - 3 % річних за період з 09.02.2016 по 14.07.2016, суд відзначає таке.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п.п. 5.1.-5.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

Обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Таким чином, враховуючи норми чинного законодавства, приймаючи до уваги рекомендації Вищого господарського суду України, оскільки обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення сум авансу, адже відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав, тому вимога позивача в частині стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат не підлягає задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство Будвироби" задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ідентифікаційний код - 40075815) в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (01601, м. Київ, вул. Лисенка, 6, ідентифікаційний код - 40081221) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство Будвироби" (49051, м. Дніпропетровськ, вул. Винокурова, буд. 2-А, ідентифікаційний код - 20248512) 21 276 (двадцять одну тисячу двісті сімдесят шість) грн. 81 коп. - основного боргу, 1 098 (одну тисячу дев'яносто вісім) грн. 43 коп. - процентів за користування чужими грошовими коштами та 1 273 (одну тисячу двісті сімдесят три) грн. 39 коп. - судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 19.10.2016.

Суддя Бондарчук В.В.