ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2016 року Справа № 914/1380/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Рогач Л.І., - головуючого, доповідача
Алєєвої І.В., Мачульського Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю торгово-виробничої компанії "Перша приватна броварня "Для людей - як для себе!"
на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 28.07.2016
у справі№ 914/1380/15 Господарського суду Львівської області
за скаргоюТовариства з обмеженою відповідальністю торгово-виробничої компанії "Перша приватна броварня "Для людей - як для себе!"
на діїВідділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Мерефянська скляна компанія"
доТовариства з обмеженою відповідальністю торгово-виробничої компанії "Перша приватна броварня "Для людей - як для себе!"
простягнення 4887103,05 грн.

за участю представників:
позивача не з'явились (про час та місце судового засідання повідомлені належно)
відповідача не з'явились (про час та місце судового засідання повідомлені належно)
ВДВСне з'явились (про час та місце судового засідання повідомлені належно)

ВСТАНОВИВ:

12.11.2015 на виконання постанови Львівського апеляційного господарського суду від 29.10.2015 Господарським судом Львівської області видано судовий наказ про стягнення з ТОВ торгово-виробничої компанії "Перша приватна броварня "Для людей - як для себе!" на користь ТОВ "Мерефянська скляна компанія" 4674855,17 грн. (з яких: 2604075,53 грн. - заборгованість за поставлений товар; 43560,00 грн. - заборгованість за дерев'яні піддони; 505408,41 грн. - пеня; 156561,10 грн. - 3% річних; 1365250,13 грн. - інфляційні) та 73080,00 грн. сплаченого судового збору.

05.05.2016 до господарського суду надійшла скарга Товариства з обмеженою відповідальністю торгово-виробничої компанії "Перша приватна броварня "Для людей - як для себе!" на дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, відповідно до якої заявник просив визнати дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Шелінської Ю.А., що спрямовані на утримання виконавчого збору у виконавчому провадженні ВП № 49710925 шляхом винесення постанови від 04.01.2016 про стягнення виконавчого збору неправомірними; визнати незаконною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 04.01.2016 ВП № 49710925. Згідно з заявою від 30.05.2016 просив також визнати недійсною постанову про стягнення виконавчого збору від 04.01.2016 ВП № 49710925, винесену старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Шелінської Ю.А. Заявник зазначав, що виконавчий збір стягується в разі примусового виконання виконавчого документа, тобто вчинення виконавчих дій. Проте, на момент подання компанією заяви про закінчення виконавчого провадження державний виконавець у примусовому порядку не здійснив жодної виконавчої дії.

Відділ державної виконавчої служби проти задоволення скарги заперечив, зазначаючи, зокрема, про те, що за приписами статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених Законом.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 21.06.2016 (суддя М.М. Петрашко) у задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю торгово-виробничої компанії "Перша приватна броварня "Для людей - як для себе!" на дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 28.07.2016 (судді: Матущак О.І. - головуючий, Давид Л.Л., Зварич О.В.) ухвалу місцевого господарського суду залишено без змін з мотивів її законності та обґрунтованості.

Не погоджуючись з висновками господарських судів попередніх інстанцій, Товариство з обмеженою відповідальністю торгово-виробничої компанії "Перша приватна броварня "Для людей - як для себе!" подало до Вищого господарського суду касаційну скаргу, в якій просить прийняті у справі ухвалу та постанову скасувати та прийняти нове рішення, яким скаргу задовольнити. Касаційну скаргу мотивовано доводами про невірне застосування господарськими судами положень статей 11, 25, 28, 32 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки з аналізу правових норм випливає, що питання стягнення виконавчого збору пов'язується з моментом початку виконання судового рішення (пункт 3.7.2 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5), положення статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" суперечать приписам частини третьої статті 27 цього ж Закону про наслідки отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання, що створює правову невизначеність. Заявник зазначив також, що суди не надали оцінку його доводам щодо правових позицій у інших справах при застосуванні тієї ж редакції статті 28 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема, постанові Верховного Суду України від 28.01.2015 у справі № 3-217гс14, відсутність доказів у підтвердження виконання державним виконавцем приписів статті 31 Закону України "Про виконавче провадження" щодо повідомлення сторін та інших учасників виконавчого провадження про його відкриття.

Сторони та орган державної виконавчої служби не скористалися правом на участь своїх представників у судовому засіданні та не надіслали відзиву на касаційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати чи вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, 12.11.2015 на виконання постанови Львівського апеляційного господарського суду від 29.10.2015 Господарський суд Львівської області видав судовий наказ про стягнення з ТОВ торгово-виробничої компанії "Перша приватна броварня "Для людей - як для себе!" на користь ТОВ "Мерефянська скляна компанія" 4674855,17 грн. (з яких: 2604075,53 грн. заборгованості за поставлений товар, 43560,00 грн. заборгованості за дерев'яні піддони; 505408,41 грн. пені; 156561,10 грн. 3% річних; 1365250,13 грн. інфляційні) та 73080,00 грн. сплаченого судового збору.

Позивач подав заяву про примусове виконання рішення суду до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

23.12.2015 старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 49710925, а також постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; боржнику надано строк для самостійного виконання виконавчого документа до 30.12.2015.

04.01.2016 старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області виніс постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій та про стягнення з боржника виконавчого збору.

Згідно з частиною першою статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а згідно з частиною другою цієї ж статті господарський суд не застосовує акти державних та інших органів, якщо ці акти не відповідають законодавству України.

Відповідно до статті 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" (тут і в подальшому редакція статей Закону на час вчинення відповідних дій виконавчого провадження) встановлено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів та рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим законом.

Частинами першою, другою статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" унормовано, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Частиною першою статті 27 вказаного вище Закону визначено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення, виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення; у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються (частина третя вказаної статті).

Згідно з частиною першою статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція)" від 12.02.2015, тобто, в редакції, яка діяла станом на дату відкриття виконавчого провадження та винесення оспорюваної постанови), у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Доводи касаційної скарги щодо наявної суперечності між наведеними вище положеннями законодавства щодо підстав стягнення виконавчого збору є безпідставними, позаяк положення статті 27 цього Закону пов'язують початок примусового виконання рішення державним виконавцем, як процедури, з настанням певного терміну у часі - наступним днем після закінчення відповідних строків для самостійного виконання рішення, а не із вчиненням державним виконавцем заходів примусового виконання рішення.

Відповідно пунктом 3.7.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5, визначено, що постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення; якщо рішення про стягнення боржником коштів було виконано боржником частково до початку його примусового виконання, виконавчий збір стягується з суми, яка не була сплачена боржником самостійно (пункт 3.7.2 наведеної Інструкції).

Положення наведених вище статей Закону та норм підзаконного акта не містять суперечностей чи невизначеності в правовому регулюванні, про які вказує скаржник.

Таким чином, як вірно зазначили суди попередніх інстанцій, на дату прийняття спірної постанови про стягнення виконавчого збору, необхідною умовою для її прийняття є завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання судового рішення, та факт невиконання боржником рішення у строк, встановлений для його добровільного виконання.

Посилання скаржника на правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові по справі № 924/205/13-г від 28.01.2015, а також застосування цієї правової позиції господарськими судами в інших справах є безпідставними, оскільки до правовідносин у справі №914/1380/15 підлягає застосуванню редакція статті 28 Закону України "Про виконавче провадження", яка набрала чинності з 05.04.2015 та, відповідно, Верховним Судом України не розглядалась.

Розглянувши доводи скаржника щодо здійснення ним виконання рішення суду до початку здійснення державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання судового рішення, судова колегія констатує, що спірна постанова про стягнення виконавчого збору винесена після відкриття виконавчого провадження постановою ВП № 49710925 від 23.12.2015, прийнятої у зв'язку з невиконанням боржником судового рішення у строк для його самостійного виконання, докази оскарження та скасування якої відсутні; вказуючи на відсутність доказів надіслання йому державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору відповідно до приписів статей 12, 31 Закону України "Про виконавче провадження", скаржник не врахував, що бездіяльність державного виконавця в цьому питанні не є предметом оскарження в поданій ним скарзі на дії державного виконавця, не мотивував, яким чином наведені ним обставини впливають на питання обґрунтованості стягнення виконавчого збору.

Отже, висновки судів про відсутність підстав для задоволення скарги на дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області є законними та такими, що відповідають нормам чинного законодавства.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Перевіривши у відповідності до частини 2 статті 1115 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у постанові апеляційного суду та ухвалі місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що господарські суди, розглядаючи справу відповідно до вимог статей 43, 84, 101 Господарського процесуального кодексу України, розглянули всебічно, повно та об'єктивно в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, належно дослідили наявні у матеріалах справи докази та вірно застосували норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги ґрунтуються на помилковому застосуванні статей 27 та 28 Закону України "Про виконавче провадження" та не спростовують висновків господарських судів попередніх інстанцій.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 43, 1117, пунктом 1 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю торгово-виробничої компанії "Перша приватна броварня "Для людей - як для себе" залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 28.07.2016 у справі №914/1380/15 Господарського суду Львівської області та ухвалу Господарського суду Львівської області від 21.06.2016 залишити без змін.

Головуючий Л. Рогач

Судді: І. Алєєва

Г.Мачульський