КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2016 р. Справа№ 910/29425/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Сухового В.Г.

Мальченко А.О.

секретар судового засідання Яценко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аітехно-Сервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2016 року

у справі № 910/29425/15 (суддя - Полякова К.В..)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аітехно-Сервіс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецмонтаж-ССХ»

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Корпорація «Альтіс-Холдинг»

третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ДП МА «Бориспіль»

про розірвання договору та стягнення 220 620, 82 грн

представники сторін у судове засідання не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Аітехно-Сервіс» (позивач у справі) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецмонтаж-ССХ» (відповідач у справі) про розірвання договору та стягнення 220 620, 82 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем при виконанні пусконалагоджувальних робіт системи протипожежогасіння на об'єкті за договором №11/11 від 11.11.2014 року допущено істотні недоліки, які не були ним усунуті, а тому позивачем згідно ст. 852 ЦК України заявлено вимогу про розірвання укладеного договору підряду та повернення сплачених коштів у сумі 210 000,00 грн, 655,89 грн - 3% річних та 9 964,93 грн пені, нарахованої від вартості невиконаних робіт.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.02.2016 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Аітехно-Сервіс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецмонтаж-ССХ» про розірвання договору та стягнення 220 620,82 грн - відмовлено повністю.

При прийнятті рішення місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які відповідно до чинного законодавства підтверджували б вчинення відповідачем істотних недоліків у виконаних роботах, доказів заявлення позивачем про такі недоліки відповідачу, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав, які визначені ст. 852 ЦК України для розірвання договору, та відповідно повернення сплачених позивачем грошових коштів.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Аітехно-Сервіс», подав апеляційну скаргу (вх. № 06-29.2/1189 від 24.02.2016 року), в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2016 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі позивач посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального права, на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи. Так позивач, посилаючись на ст. 849 ЦК України, яка передбачає наслідки порушення підрядником строків виконання робіт, стверджує про правомірність позовних вимог про розірвання договору, враховуючи відсутність підписаного між сторонами акту виконаних робіт, що відповідно свідчить про невиконання відповідачем у визначений договором строк робіт. При цьому, позивач стверджує про обгрунтованість вимог про стягнення з відповідача 220 620, 82 грн, оскільки відповідно до ст. 1212 ЦК України, підстава, на якій були сплачені відповідачу грошові кошти, з розірванням такого договору відпала.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.04.2016 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аітехно-Сервіс» прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Коршун Н.М., судді: Алданова С.О., Дикунська С.Я. та призначено розгляд справи на 06.06.2016 року. Справа №910/29425/15 неодноразово відкладалася у зв'язку з залученням до участі у справі третьої особи, витребуванням додаткових документів та неявкою у судове засідання представників учасників судового процесу.

29.08.2016 року протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями справу №910/29425/15 передано для розгляду колегії суддів: головуючий суддя - Жук Г.А., судді - Суховий В.Г., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.09.2016 року апеляційну скаргу (вх. № 06-29.2/1189 від 24.02.2016 року) Товариства з обмеженою відповідальністю «Аітехно-Сервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2016 року прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Жук Г.А., судді - Мальченко А.О., Суховий В.Г. та призначено розгляд справи на 14.09.2016 року.

У зв'язку з неявкою у судове засідання 14.09.2016 року представників сторін, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2016 року відповідно до ч. 3 ст. 77 ГПК України було відкладено розгляд справи на 05.10.2016 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.10.2016 року, враховуючи повторну неявку представників учасників судового процесу та необхідність витребування додаткових документів, розгляд справи було відкладено на 19.10.2016 року.

У судове засідання 19.10.2016 року представники сторін не з'явились, хоча про дату,час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Беручи до уваги належне повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги, закінчення, встановлених ст. 102 ГПК України строків розгляду апеляційної скарги, відсутність заяв та клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників учасників судового процесу за наявними в ній матеріалами, так як їх нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

11.11.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аітехно-Сервіс» (замовник за договором, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Спецмонтаж-ССХ» (підрядник за договором, відповідач у справі) укладено договір № 11/11 (а.с. 11-14), відповідно до п. 1.1. якого замовник доручив, а підрядник взяв на себе зобов'язання щодо виконання комплексу робіт з пусконалагоджування систем протипожежного захисту на об'єкті: «Реконструкція будівлі пасажирського терміналу «D» в ДП МА «Бориспіль»: проведення пуско-налагоджувальних робіт, що включають посуконалагоджування автоматичної установки пожежної сигналізації, системи оповіщення про пожежу та управління евакуюванням людей, автоматичної установка водяного пожежогасіння, внутрішнього протипожежного водопроводу, автоматичної установки порошкового пожежогасіння ліфтової шахти, автоматичної установки газового пожежогасіння та системи димовидалення.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що виконання робіт згідно умов договору становить 225 000,00 грн.

Згідно з п. 2.2-2.3. договору замовник сплачує підряднику аванс у розмірі 100 000,00 грн у строк не більший 10 банківських днів з моменту підписання цього договору. Остаточні розрахунки за виконані пусконалагоджувальні роботи замовник здійснює протягом десяти робочих днів з дня підписання актів прийняття-передачі виконаних робіт, наданих підрядником.

Відповідно до п. 3.1. договору термін виконання пусконалагоджувальних робіт погоджується і затверджується згідно укладеного між сторонами графіку виконання робіт.

Після завершення архітектурно-проектних, пусконалагоджувальних робіт згідно цього договору, підрядник надає замовнику акти приймання-передачі виконаних робіт у двох примірниках (п. 4.4. договору).

Як передбачено п. 4.6. договору, за результатами приймання робіт замовник впродовж п'яти робочих днів зобов'язаний направити підряднику або підписані акти приймання-передачі виконаних робіт, або мотивовану відмову від приймання робіт. Якщо замовник, протягом п'яти робочих днів не дав відповіді за наданими актами - роботи вважаються такими, що прийняті замовником.

Згідно з п. 4.7. договору в разі мотивованої відмови від приймання робіт, сторонами укладається двосторонній акт з переліком необхідних доробок та строків їх виконання.

Підрядник зобов'язаний усунути наявні дефекти та недоліки у роботах, що виникли з вини підрядника, за свій рахунок і в строки зафіксовані двостороннім актом (п. 4.8. договору).

Договір відповідно до п. 8.6. вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання сторонами зобов'язань згідно даного договору.

Як свідчать наявні в матеріалах справи банківські виписки про рух грошових коштів на рахунку позивача (а.с. 86-93), ТОВ «Аітехно-Сервіс» перерахувало на користь відповідача грошові кошти у сумі 220 399,32 грн, з яких, як вірно встановлено судом, 48 000,00 грн згідно призначення платежу були сплачені «за договором №11/11», у той час як залишкова сума грошових коштів перерахована на рахунок відповідача із відмінними призначеннями платежів. Разом з тим, листами (копії яких є в матеріалах справи а.с. 47, 67-68) позивач звертався до ТОВ «Спецмонтаж-ССХ» з проханням зарахувати сплачені платіжними дорученнями №326 від 13.11.2014 року, №489 від 29.12.2014 року, №91 від 05.02.2015 року кошти в рахунок оплати за договором №11/11 від 11.11.2014 року.

При цьому колегія суддів апеляційної інстанції критично ставиться до тверджень позивача про те, що листами від 10.04.2015 року №41/10-15, №42/10-15 від повідомив відповідача про зміну підстави платежів за платіжними дорученнями №326 від 13.11.2014 року, №489 від 29.12.2014 року, оскільки відсутні докази направлення таких листів відповідачу чи отримання їх останнім. Лише листом від 15.01.2016 року за №22/16 позивач змінив призначення платежу, повідомивши відповідача, що кошти, перераховані платіжними дорученнями №326 від 13.11.2014 року на суму 100 000,00 грн, №489 від 29.12.2014 року на суму 50 000,00 грн, №91 від 05.02.2015 року на суму 5 000,00 грн слід вважати перерахованими за договором №11/11 від 11.11.2014 року. Належні докази направлення зазначеного листа наявні в матеріалах справи (а.с. 45-46).

Однак, жодних належних доказів, в тому числі на вимогу суду, про зарахування відповідачем сплачених на його користь грошових коштів саме на виконання договору підряду №11/11 від 11.11.2014 року сторонами до суду не надано.

Як стверджує позивач, відповідач належним чином не виконав своїх договірних зобов'язань щодо виконання комплексу робіт з пусконалагоджування системи протипожежного захисту, на підтвердження чого надав службову записку №2 (а.с. 18) Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», в якій зафіксовано 51 зауваження по виконаних підрядником роботам. У зв'язку з наведеним, Товариство з обмеженою відповідальністю «Аітехно-Сервіс» направив на адресу відповідача лист №100/15 від 13.10.2015 (а.с. 14) із зауваженнями до робіт та додатковою угодою про розірвання договору №11/11 від 11.11.2014 року, в якій викладено положення щодо повернення сплачених грошових коштів у сумі 210 000,00 грн.

Оскільки відповідачем не надано відповіді чи згоди на розірвання спірного договору, ТОВ «Аітехно-Сервіс» звернувся з позовом до суду про розірвання договору, на підставі ч. 2 ст. 852 ЦК України, та стягнення коштів у розмірі 220 620,82 грн., з яких 210 000,00 грн. - основний борг, 9 964,93 грн. -пеня за недотримання термінів виконання робіт та 655,89 грн. - 3% річних.

З системного аналізу укладеного договору вбачається, що за своєю правовою природою правовідносини сторін у справі є відносинами за договором підряду.

Згідно ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

У відповідності до ч. 1 ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Сторонами у п. 3.1. договору погоджено, що термін виконання пусконалагоджувальних робіт затверджується, згідно укладеного між сторонами графіку виконання робіт.

Однак, сторонами ні на вимогу суду першої інстанції, ні на вимогу апеляційного господарського суду не було надано затверджений графік виконання робіт до договору, з огляду на що колегія суддів дійшла висновку, що відповідно до ч. 2 ст. 846 ЦК України підрядник зобов'язаний був виконати роботу, а замовник мав право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

За приписами ч. 1 ст. 853 ЦК України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Пунктом 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 43 ГПК України передбачено, що однією з засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. У відповідності до ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Правила допустимості доказів у процесуальному праві розуміється як певне, встановлене законом обмеження у використанні доказів у процесі вирішення конкретних справ, що є наслідком наявності письмових форм фіксації правових дій та їх наслідків.

З урахуванням вищенаведеного та п. 4.4. договору, колегія суддів зазначає, що належним підтвердженням виконання відповідачем підрядних робіт за договором та їх прийняття замовником є підписаний сторонами акт приймання-передачі робіт, в якому відображена інформація про дату, види, обсяги та вартість виконаних робіт, обчислення прибутку, з обґрунтуванням вартості та підтвердженням витрат матеріальних ресурсів, а у випадку відмови підрядника від підписання такого акту - вмотивована відмова від його підписання.

Однак, позивачем до матеріалів справи не надано жодного підписаного сторонами акту приймання-передачі виконаних робіт з пусконалагоджування системи протипожежного захисту, не надано такі документи і на вимогу суду.

До матеріалів справи відповідачем надані копії Актів про виконання пусконалагоджувальних робіт (а.с. 56-62), які не містять ні дати їх складання та підписання, вказані акти містять тільки підписи певних осіб позивача без жодних відміток у відповідних графах актів про інших членів комісії, що повинні складати відповідні акти, без жодних підписів та реквізитів відповідача, як підрядника, який виконував дані роботи; без будь-яких реквізитів договору, на підставі якого складались акти про виконані роботи, без інформації щодо вартості виконаних робіт. З огляду на викладене, колегія суддів не приймає зазначені акти в якості доказів на виконання відповідачем пусконалагоджувальних робіт, оскільки вони не містять обов'язкових реквізитів необхідних для первинних бухгалтерських документів, які визначені Законом України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

Також відповідачем до матеріалів справи надано Акт здачі-прийняття робіт №ОУ-0000006 від 28.01.2016 року щодо виконання відповідачем робіт за договором №11/11 від 11.11.2014 року на загальну суму 225 000,00 грн (а.с. 63). Вказаний акт підписаний лише з боку відповідача - ТОВ «Спецмонтаж-ССХ», підписів представників замовника - ТОВ «Аітехно-Сервіс», чи відміток про їх відмову від підписання акту, в ньому не міститься. Колегія суддів, враховуючи, що відповідачем не надано доказів направлення чи вручення даного акту позивачу у справі, враховуючи заперечення позивача щодо отримання даного акту та оформлення будь-яких документів про виконані роботи, критично оцінює даний акт в якості підтвердження виконання робіт за договором та їх вартості.

Однак, дослідивши в сукупності представлені сторонами документи, а саме лист позивача №100/15 від 13.10.2015 року (а.с. 14), копію журналу робіт форми Ф.1-10-01-01 (а.с. 77-82), листи-відгуки від 18.05.2015 року та від 19.05.2015 року про виконані відповідачем роботи (а.с. 69-70), оплату позивачем вартості підрядних робіт, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Спецмонтаж-ССХ» виконувались роботи з пусконалагоджування систем протипожежного захисту на об'єкті, однак достовірний обсяг фактично виконаних робіт та їх вартість не підтверджується поданими сторонами документами, оскільки останні не відповідають вимогам встановленим Законом України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» для первинних бухгалтерських документів.

Разом з цим, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач, як на підставу для розірвання договору відповідно до ч. 2 ст. 852 ЦК України, вказує на неналежне виконання відповідачем підрядних робіт та наявність 51 зауважень щодо їх виконання.

Згідно зі ст. 852 ЦК України якщо підрядник відступив від умов договору підряду, що погіршило роботу, або допустив інші недоліки в роботі, замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного виправлення цих недоліків у розумний строк або виправити їх за свій рахунок з правом на відшкодування своїх витрат на виправлення недоліків чи відповідного зменшення плати за роботу, якщо інше не встановлено договором.

За наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Тобто, частиною першою вищезазначеної статті передбачено право замовника вимагати безоплатного усунення вчинених недоліків у підрядних роботах, чи право вимагати відшкодування витрат, здійснених на усунення таких недоліків, чи пропорційного зменшення плати за роботу. При цьому, частина друга даної статті передбачає право замовника на розірвання договору та відшкодування збитків за наявності істотних відступів.

Підставами виникнення цивільних прав замовника щодо розірвання договору підряду та вимоги про відшкодування збитків, встановлених ч. 2 ст. 852 ЦК України, є обов'язок доказування ним наявності двох юридичних фактів, а саме: наявність у роботі підрядника істотних відступів або істотних недоліків та завдання збитків підрядником.

Під істотними відступами від умов договору підряду або істотними недоліками слід розуміти такі порушення договору, що безпосередньо впливають на кінцевий результат роботи, завдяки чому замовник може втратити інтерес до цього результату робіт, неможливість їх виправлення будь-якою стороною договору підряду у розумні строки та неможливість використання замовником результату робіт відповідно до мети, яку він визначав.

Саме у цьому випадку замовник має право вимагати від підрядника не виправлення недоліків, а розірвання договору та відшкодування збитків.

При цьому, факт здійснення підрядником відступів від умов договору, чи допущення недоліків у роботі повинен бути підтверджений у передбаченому договором та законі порядку.

Договором (пунктами 4.6-4.8) сторони чітко визначили порядок заявлення зауважень щодо виконаних робіт, а саме передбачили наявність вмотивованої відмови позивача від приймання робіт, складання сторонами двостороннього акту з переліком необхідних доробок і строків їх виконання.

Однак, з поданих сторонами документів місцевим господарським судом вірно встановлено, що позивачем, як замовником підрядних робіт по договору, не було заявлено в належній формі жодних зауважень, не складено дефектного акту, не пред'явлено до суду, в тому числі на вимогу суду, інших документів, які ним складались та які підтверджували б виявлення недоліків (істотних недоліків) у виконаних відповідачем роботах, не надано доказів направлення своїх зауважень на адресу відповідача.

Лист №100/15 від 13.10.2015 року, який було направлено ТОВ «Спецмонтаж-ССХ» практично перед зверненням ТОВ «Аітехно-Сервіс» з даним позовом до суду, не підтверджує складання ним, як замовником робіт, будь-яких документів згідно ст. 853 ЦК України, п. 4.6-4.8. договору №11/11 про виявлені відступи від договору (недоліки в виконаних роботах), оскільки дані недоліки були зафіксовані ДП «МА «Бориспіль», який не є стороною договору №11/11 від 11.11.2014 року, а не позивачем, який повинен був приймати роботи від підрядника і мав право заявляти до нього вимоги щодо виявлених істотних недоліків.

Відтак, наявними в матеріалах справи доказами не підтверджується вчинення відповідачем істотних недоліків у виконаних роботах за договором №11/11 від 11.11.2014 року, що відповідно свідчить про відсутність підстав для розірвання договору на підставі ч. 2 ст. 852 ЦК України.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційний господарський суд вважає правомірним висновок місцевого господарського суду про відмову у розірванні договору.

Разом з цим, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання позивача в апеляційній скарзі, як на підставу для розірвання договору, на інші норми законодавства, а саме на ч. 2 ст. 849 ЦК України та несвоєчасне виконання відповідачем підрядних робіт. Відповідно до частин 1 та 2 до статті 849 Цивільного кодексу України, замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Зі змісту вказаних статей вбачається, що приписи частини 2 статті 849 ЦК України стосуються строків виконання робіт, ці порушення можуть виявитися, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає неможливим.

Тобто, приписи ст. 852 ЦК України, на підставі яких позивачем пред'явлено позов, та ст. 849 ЦК України, на яку посилається апелянт в апеляційній скарзі, хоча і регулюють правовідносини підряду і можливість розірвання договору, однак можливість розірвання виникає за різних правових підстав та є взаємовиключними, оскільки приписами частини 2 статті 849 Цивільного кодексу України передбачено право на відмову від договору підряду (яке реалізується замовником робіт самостійно), а приписами частини 2 статті 852 Цивільного кодексу України право вимагати розірвання договору (в тому числі шляхом розірвання договору у судовому порядку).

Проте, вказане залишено поза увагою апелянта, а тому враховуючи, що згідно позовної заяви даний позов ТОВ «Аітехно-Сервіс» пред'явив саме у зв'язку з істотними недоліками у виконаних відповідачем роботах та на підставі ст. 852 ЦК України, суд апеляційної інстанції здійснює розгляд даної справи, виходячи з предмету та підстави позову, викладених у позовній заяві.

Позивач також просив суд стягнути 210 000,00 грн заборгованості, якою вважає сплачені на користь відповідача грошові кошти. При цьому, у позовній заяві ТОВ «Аітехно-Сервіс» не вказав правову природу грошових коштів, які просить стягнути, чи як сплачений аванс, чи як збитки.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що неправомірна поведінка підрядника, невиконання ним покладених на нього обов'язків, виконання з порушенням строків чи інші допущені недоліки в роботі, є підставою для настання інших правових наслідків для сторін такого правочину. Колегія суддів звертає увагу, що правовідносини сторін виникли у зв'язку з виконанням договору підряду. Загальні положення про підряд регламентовані § 1 гл. 61 ЦК України, в тому числі: порядок оплати роботи підрядникові обумовлену ціну (ст. 854 ЦК України), його права на отримання плати за виконану частину роботи, навіть, якщо роботи за договором підряду повністю не виконані чи виконані неналежним чином (ч. 4 ст. 849, ч. 2 ст. 850, абз. 2 ч. 1 ст. 855 ЦК України), а також права і обов'язки замовника у разі неналежного виконання договору зі сторони підрядника (ст. 849, 854, 858 ЦК України).

Норми, що регулюють правовідносини підряду, передбачають в залежності від обставин та сторони договору, з вини якої не відбулось закінчення всіх робіт, право вимоги виплати підряднику плати за виконану частину роботи, навіть, якщо роботи за договором підряду повністю не виконані, або відшкодування підрядником замовнику всіх понесених ним витрат, однак зазначені норми законодавства не передбачають повернення авансових платежів.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що позивачем не доведено, що сплачені кошти у сумі 210 000,00 грн, які просить стягнути, є збитками і якими саме збитками в розумінні ст. 22 ЦК України. Дані кошти не можуть бути повернуті позивачу на підставі ст. 1212 ЦК України (на яку він посилається в апеляційній скарзі), оскільки приписи даної статті передбачають повернення майна виключно за відсутності підстави, на якій воно було отримано другою стороною, або якщо така відпала. Враховуючи те, що між сторонами укладено договір підряду №11/11 від 11.11.2014 року, на виконання якого ці кошти були сплачені, їх повернення на підставі ст. 1212 ЦК України, як безпідставно отримані відповідачем, за наявності договірних відносин між сторонами є неправомірним (Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 25 лютого 2015 року №3-11гс15, від 1 липня 2015 року №3-195гс15).

Враховуючи відсутність підстав для стягнення з відповідача 210 000,00 грн, апеляційний господарський суд вважає обґрунтованим відмову господарського суду в стягненні з ТОВ «Спецмонтаж-ССХ» 3% річних, нарахованих на вказану суму.

Також позивач на підставі п. 5.3. договору просить стягнути з відповідача 655,89 грн пені за порушення термінів виконання робіт.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пунктом 5.3 договору сторони передбачили, що у випадку недотримання підрядником термінів виконання робіт, підрядник сплачує замовнику штрафні санкції в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості невиконаних робіт за кожен день прострочення.

Однак, враховуючи відсутність затвердженого сторонами графіку виконання робіт та відсутність будь-якої вимоги позивача про виконання підрядних робіт та строків такого виконання, колегія суддів вважає недоведеним факт порушення відповідачем строків виконання робіт, а відтак апеляційний господарський суд вважає безпідставним та неправомірним застосування до ТОВ «Спецмонтаж-ССХ» штрафних санкцій.

Беручи до уваги вищевикладене, місцевий господарський суд правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог про розірвання договору та стягнення з відповідача 220 620,82 грн.

За таких обставин, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2016 року у справі №910/29425/15 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Враховуючи вимоги ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладається на апелянта (позивача у справі).

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п.1 ч. 1 ст. 103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аітехно-Сервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2016 року у справі №910/29425/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2016 року у справі №910/29425/15 залишити без змін.

3. Справу №910/29425/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді В.Г. Суховий

А.О. Мальченко