РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2016Справа №910/6091/16

За позовом Підприємства з іноземною інвестицією у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Фалбі"

до Спільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД"

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Відділ державної виконавчої служби Святошинського РУЮ у м. Києві

третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство "Фармак"

про стягнення 432527,79 грн.

Колегія суддів у складі:

Головуючий суддя Турчин С.О.

Суддя Грєхова О.А.

Суддя Пукшин Л.Г.

Представники сторін:

від позивача: Савчина С.М. (довіреність № 289/1 від 19.09.2016)

від відповідача: Суховерко О.В. (довіреність № 198/16 від 12.01.2016)

від третьої особи 1: не з'явився

від третьої особи 2: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Підприємство з іноземною інвестицією у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Фалбі" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Спільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" (відповідач) про стягнення 442686,97 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання рішення Господарського суду м. Києва по справі №910/10096/13 позивачем було перераховано відповідачу більшу суму коштів, ніж було стягнуто за рішенням суду. У зв'язку із чим, сума коштів у розмірі 442686,97 грн., що становлять різницю між боргом та сумою всіх оплат, що здійснені на користь відповідача, були перераховані відповідачу безпідставно, належать позивачу та підлягають поверненню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.04.2016 порушено провадження по справі № 910/6091/16, розгляд справи призначено на 21.04.2016.

18.04.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшли пояснення щодо залучення третіх осіб та довідка про відсутність спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.04.2016 залучено до участі у справі №910/6091/16 третю особу 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Відділ державної виконавчої служби Святошинського РУЮ у м. Києві, третю особу 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство "Фармак" та відкладено розгляд справи на 17.05.2016.

12.05.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача 432527,79 грн.

13.05.2016 через відділ діловодства суду від третьої особи 2 надійшли пояснення по справі, в яких зазначено, що ПАТ "Фармак" на виконання договору про відступлення права вимоги від 20.05.2014 за платіжним дорученням № від 23.06.2014 перерахувало СП "Оптіма-Фарм, ЛТД" грошові кошти у сумі 289895,76 грн.

16.05.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшли додаткові пояснення щодо нормативно-правових обґрунтувань позовних вимог, в яких позивач зазначив, що надмірно сплачена позивачем відповідачу сума коштів підлягає поверненню на підставі ст. 670, ст. 1212 ЦК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2016 відкладено розгляд справи № 910/6091/16 на 31.05.2016.

26.05.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшли додаткові пояснення по справі, в яких позивач зазначив, що повернення товару за накладними здійснювалось за договором, укладеним у спрощений спосіб. Також, позивачем зазначено, що наказ Господарського суду міста Києва по справі №910/15689/13 до виконання не пред'являвся, а зобов'язання Спільного українсько-естонського підприємства у формі ТОВ "Оптіма-Фарм, ЛТД" зі сплати заборгованості по №910/15689/13 було припинено внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви про припинення зобов'язання зарахуванням вих. №3979/исх-3 від 29.09.2013, поданої СП ТОВ "Оптіма-Фарм, ЛТД".

Представник відповідача в судовому засіданні 31.05.2016 надав суду відзив на позов, в якому відповідач заперечив позовні вимоги, посилаючись на те, що положення договору про відступлення права вимоги від 20.05.2014 не містять обов'язку ТОВ "Оптіма-Фарм, ЛТД" щодо здійснення компенсації ТОВ "Фалбі" суми відступлення, а тому підстав для стягнення з відповідача 289895,76 грн. за договором відступлення права вимоги відсутні. Крім того, відповідач зазначив, що грошові кошти були отримані ТОВ "Оптіма-Фарм, ЛТД" на підставі рішення суду та за договором відступлення права вимоги, а тому не можуть вважатись безпідставно отриманим майном.

Також, представник відповідача заявив клопотання про витребування у позивача оригіналу заяви про припинення зобов'язання зарахуванням, оскільки остання у ТОВ "Оптіма-Фарм, ЛТД" відсутня.

Судом було задоволено клопотання відповідача про витребування заяви про припинення зобов'язання зарахуванням, а також спільне клопотання представників сторін про продовження строку вирішення спору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.05.2016 було продовжено строк вирішення спору у справі № 910/6091/16 на 15 днів та відкладено розгляд справи на 14.06.2016.

В судовому засіданні 14.06.2016 судом встановлено, що подана позивачем 12.05.2016 до суду заява про уточнення позовних вимог є по своїй суті заявою про зменшення позовних вимог, що відповідає вимогам ст. 22 ГПК України, у зв'язку із чим була прийнята судом до розгляду, а подальший розгляд справи № 910/6091/16 буде здійснюватись щодо позовних вимог викладених у даній заяві та відповідно має місце нова ціна позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.06.2016 призначено колегіальний розгляд справи № 910/6091/16.

14.06.2016 судом направлено запит судді Господарського суду міста Києва Смирновій Ю.М. щодо надання інформації щодо того, чи здійснювався огляд оригіналу угоди від 01.12.2015 укладеної між Підприємством з іноземною інвестицією у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Фалбі" та Спільним українсько-естонським підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" під час розгляду справи №910/7143/16 та надання завіреної належним чином копії вказаної угоди для долучення до матеріалів справи № 910/6091/16.

15.06.2016 в результаті проведення автоматичного визначення складу колегії суддів, справа № 910/6091/16 передана на розгляд колегії суддів у складі: Турчин С.О. (головуючий), Стасюк С.В., Сташків Р.Б.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2016 колегією суддів у складі: Турчин С.О. (головуючий), Стасюк С.В., Сташків Р.Б. прийнято справу № 910/6091/16 до свого провадження та призначено її розгляд на 12.07.2016.

24.06.2016 через відділ діловодства суду від судді Господарського суду міста Києва Смирнової Ю.М. надійшла відповідь на запит від 14.06.2016.

30.06.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшли пояснення по справі, в яких позивачем наведено розрахунок позовних вимог.

Судове засідання по справі № 910/6091/16 призначене на 12.07.2016 не відбулося у зв'язку з перебуванням судді Сташківа Р.Б. у відпустці.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва № 04-23/1322 від 19.07.2016, в зв'язку з перебуванням судді Сташківа Р.Б. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/6091/16.

19.07.2016 відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів, справу № 910/6091/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: Турчин С.О. (головуючий), Грєхова О.А., Стасюк С.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.07.2016 колегією суддів у складі: Турчин С.О. (головуючий), Грєхова О.А., Стасюк С.В. прийнято справу № 910/6091/16 до свого провадження та призначено її розгляд на 20.09.2016.

Судове засідання по справі № 910/6091/16 призначене на 20.09.2016 не відбулося у зв'язку з перебуванням судді Стасюка С.В. у відпустці.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва № 04-23/1942 від 20.09.2016, в зв'язку з перебуванням судді Стасюка С.В. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/6091/16.

20.09.2016 відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів, справу № 910/6091/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: Турчин С.О. (головуючий), Грєхова О.А., Пукшин Л.Г.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.09.2016 колегією суддів у складі: Турчин С.О. (головуючий), Грєхова О.А., Пукшин Л.Г. прийнято справу № 910/6091/16 до свого провадження та призначено її розгляд на 20.10.2016.

Представник позивача в судовому засіданні 20.10.2016 надав суду пояснення по суті позовних вимог, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача надав суду відзив на позов, в якому окрім наведених раніше заперечень, відповідачем зазначено, що відповідно до умов укладеної між сторонами угоди від 01.12.2015 сторони припинили існуючі зобов'язання та підтвердили відсутність будь-яких майнових вимог, зокрема, за рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/10096/13 від 30.07.2013 та його виконанням, у зв'язку із чим, заявлені позивачем вимоги є безпідставними.

Представник відповідача заперечив позовні вимоги в повному обсязі, надав пояснення стосовно своїх заперечень.

Представники третіх осіб в судове засідання не з'явились, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення №018, №010.

Враховуючи вищенаведене та те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, в судовому засіданні 20.10.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Як встановлено судом, у зв'язку із неналежним виконанням Підприємством з іноземною інвестицією у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Фалбі" договору поставки № 16478 від 01.01.2011 щодо оплати за поставлений товар, Спільне українсько-естонське підприємство з іноземною інвестицією у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом про стягнення 1986887,24 грн., з яких: 1661382,45 грн. - суми боргу та 325504,79 грн. - процентів за користування чужими коштами.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 30.07.2013 у справі № 910/10096/13, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.10.2013 позов Спільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" задоволено частково; стягнуто з Підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Фалбі" на користь Спільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" основний борг у сумі 1661382,45 грн., а також витрати по сплаті судового збору - у розмірі 33227,65 грн.

18.11.2013 Господарським судом міста Києва на виконання вказаного вище рішення було видано наказ.

Згідно із листом вих. №1/15 від 07.12.2015 відділу державної виконавчої служби Святошинського РУЮ у м. Києві, 28.10.2015 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 ЗУ "Про виконавче провадження", у зв'язку із повним виконанням рішення суду та сплатою боржником суми боргу.

Водночас, у зв'язку із неналежним виконанням ТОВ "Оптіма-Фарм, ЛТД" зобов'язання за договором №1 від 01.01.2011 року щодо здійснення повної та своєчасної оплати за поставлений товар, ТОВ "Фалбі" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом про стягнення 134919,86 грн., з яких: 130800,89 грн. основного боргу, 3432,47 грн. пені та 685,50 грн. 3% річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.09.2013 у справі №910/15689/13, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.12.2013 позов задоволено частково. Стягнуто зі Спільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" на користь Підприємства з іноземною інвестицією у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Фалбі" 134 045,81 грн. заборгованості з яких: 130773,95 грн. сума основної заборгованості, 545,31 грн. 3% річних та 2726,55 грн. пені; в іншій частині позову відмовлено.

13.01.2014 Господарським судом міста Києва на виконання зазначеного рішення було видано наказ.

За поясненнями позивача наказ суду про примусове виконання рішення у справі №910/15689/13 до виконання не пред'являвся, оскільки зобов'язання ТОВ "Оптіма-Фарм, ЛТД" зі сплати заборгованості у розмірі 134049,81 грн. по №910/15689/13 було припинено внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви про припинення зобов'язання зарахуванням вих. №3979/исх-3 від 29.09.2013, поданої ТОВ "Оптіма-Фарм, ЛТД".

Позивач за платіжним дорученням №003728 від 13.08.2013 перерахував на рахунок відповідача грошові кошти у сумі 2000,00 грн. (призначення платежу за одержані медикаменти згідно накладних №13277680, №13277666 від 05.03.2013).

Також, позивач повернув відповідачу товару на суму 11627,68 грн. за наступними накладними на повернення: № 000545 від 23.05.2013 на суму 1170,52 грн., № 000576 від 05.06.2013 на суму 228,90 грн., № 000608 від 10.07.2013 на суму 1493,70 грн., №000611 від 10.07.2013 на суму 38,58 грн., №000613 від 24.07.2013 на суму 425,03 грн., №000629 від 25.07.2013 на суму 400,74 грн., № 000629/1 від 07.08.2013 на суму 147,36 грн., №000662 від 13.08.2013 на суму 844,20 грн., №000672 від 18.09.2013 на суму 2710,65 грн., № 000717 від 11.02.2014 на суму 587,76 грн., № 000723 від 11.03.2014 на суму 535,14 грн., №000728 від 18.03.2014 від 3045,10 грн.

01.05.2014 між позивачем та відповідачем було підписано акт звірки, згідно із яким, внаслідок проведеного між сторонами взаємозаліку розрахунків, заборгованість відповідача перед позивачем становить 1541818,89 грн.

20.05.2014 між Підприємством з іноземною інвестицією у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Фалбі" як первісним кредитором та Спільним українсько-естонським підприємством з іноземною інвестицією у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" як новим кредитором було укладено договір про відступлення права вимоги.

Відповідно до договору про відступлення права вимоги, у первісного кредитора перед новим кредитором існує кредиторська заборгованість за договірними зобов'язаннями, що визначена в рішенні Господарського суду м. Києва по справі № 910/10096/13, з урахуванням часткового зменшення боргу, в розмірі 1 541 818,88 грн. (п. 1.1. договору про відступлення права вимоги).

Згідно із п. 1.2. договору про відступлення права вимоги, у ПАТ "Фармак" (боржник) перед первісним кредитором існує заборгованість за договірними зобов'язаннями в розмірі 289 895,76 грн.

З метою погашення заборгованості первісного кредитора перед новим кредитором, первісний кредитор передає новому кредиторові, а новий кредитор приймає право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за договором складського зберігання від 12.05.2013, укладеним між первісним кредитором та ПАТ "Фармак" (п. 1.3. договору про відступлення права вимоги).

Пунктом 1.4. договору про відступлення права вимоги, за цим договором ТОВ "Оптіма-Фарм, ЛТД" (новий кредитор) одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання зобов'язань за основним договором на суму 289895,76 грн.

ПАТ "Фармак" на виконання договору про відступлення права вимоги від 20.05.2014 за платіжним дорученням № від 23.06.2014 перерахувало "Оптіма-Фарм, ЛТД" грошові кошти у сумі 289895,76 грн.

Обґрунтовуючи позові вимоги, позивач зазначає, що незважаючи на здійснені сторонами зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви вих. №3979/исх-3 від 29.09.2013, повернення товару, сплату заборгованості та відступлення права вимоги, позивачем було у повному обсязі сплачено заборгованість на виконання рішення Господарського суду м. Києва від 30.07.2013 у справі № 910/10096/13 у сумі 1694610,10 грн. (1661382,45 грн. - основний борг стягнутий рішенням Господарського суду м. Києва від 30.07.2013 у справі № 910/10096/13 та 33227,65 грн. - витрат по сплаті судового збору).

Сплата позивачем заборгованості за рішенням Господарського суду м. Києва від 30.07.2013 у справі № 910/10096/13 підтверджується платіжними дорученнями №666 від 06.02.2014, №№4849 від 16.07.2014, №1212 від 03.03.2015, №1944 від 23.03.2015, №3240 від 30.04.2015, №4749 від 22.06.2015, №5780 від 27.04.2015, від 28.09.2015 (копії платіжних доручень надані відділом державної виконавчої служби Святошинського РУЮ у м. Києві).

Таким чином, за останнім розрахунком позивача (наведений у письмових поясненнях від 29.06.2016 вих. № 218/1) загальна сума коштів сплачених позивачем становить 2132179,33 грн. (за розрахунком суду 2132183,35: 134049,81 + 2000,00 + 11627,68 + 289895,76 + 1694610,10).

В той же час, ТОВ "Оптіма-Фарм, ЛТД" здійснило повернення товару позивачу на суму 5041,44 грн. за накладною № 13002414 від 05.12.2013 (згідно із ст. 181 ГК України договір на поставку за вказаною накладною укладений між сторонами у спрощений спосіб), у зв'язку із чим, у позивача виник обов'язок зі сплати вказаної суми.

За розрахунком позивача сума фактичного боргу позивача перед відповідачем становить 1699651,54 грн. (169461,10 + 5041,44).

Таким чином, згідно із здійсненим позивачем розрахунком сума переплати здійсненої на користь відповідача (різниця між сумою фактичного боргу позивача перед відповідачем та загальною сумою надходжень на рахунок відповідача) у редакції заяви про зменшення позовних вимог становить 432527,79 грн. та за твердженням позивача підлягає поверненню останньому як безпідставно отримані.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 35 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 30.07.2013 у справі №910/10096/13 встановлено факт наявності у Підприємства з іноземною інвестицією у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Фалбі" заборгованості за договором поставки №16478 від 01.01.2011

Рішенням Господарського суду м. Києва від 30.07.2013 у справі № 910/10096/13, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.10.2013 з Підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Фалбі" на користь Спільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" стягнуто основний борг у сумі 1661382,45 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 33227,65 грн.

Частиною 1 ст. 598 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 Цивільного кодексу України.

Так, як встановлено судом, виконання рішення Господарського суду м. Києва від 30.07.2013 у справі № 910/10096/13 та погашення позивачем заборгованості у розмірі 1694610,10 грн. підтверджується постановою відділу державної виконавчої служби Святошинського РУЮ у м. Києві від 28.10.2015 про закінчення виконавчого провадження та платіжними дорученнями наданими ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві.

Відповідно до платіжного доручення №003728 від 13.08.2013 позивачем здійснено сплату відповідачу 2000,00 грн. з призначенням платежу: "за одержані медикаменти згідно накладних №13277680, №13277666 від 05.03.2013", за якими було стягнення заборгованості по справі № 910/10096/13.

Дослідивши надані позивачем накладні на повернення товару: № 000545 від 23.05.2013 на суму 1170,52 грн., № 000576 від 05.06.2013 на суму 228,90 грн., № 000608 від 10.07.2013 на суму 1493,70 грн., №000611 від 10.07.2013 на суму 38,58 грн., №000613 від 24.07.2013 на суму 425,03 грн., №000629 від 25.07.2013 на суму 400,74 грн., № 000629/1 від 07.08.2013 на суму 147,36 грн., №000662 від 13.08.2013 на суму 844,20 грн., №000672 від 18.09.2013 на суму 2710,65 грн., № 000717 від 11.02.2014 на суму 587,76 грн., № 000723 від 11.03.2014 на суму 535,14 грн., №000728 від 18.03.2014 від 3045,10 грн. суд встановив, що товар поставлений за видатковими накладними №13320357 від 27.03.2013, №13277683 від 05.03.2013 (за якими відбулось стягнення заборгованості по справі №910/10096/13) позивач повернув частково на суму 2313,70 грн. (1729,20 грн. - за видатковою накладною №13320357 від 27.03.2013 та 584,50 грн. - за видатковою накладною №13277683 від 05.03.2013), що підтверджується накладною на повернення №000672 від 18.09.2013.

З матеріалів справи вбачається, що у заяві ТОВ "Оптіма-Фарм, ЛТД" про припинення зобов'язання зарахуванням вих. №3979/исх-3 від 29.09.2013 визначено про припинення зобов'язання ТОВ "Оптіма-Фарм, ЛТД" зі сплати позивачу заборгованості у розмірі 134049,81 грн. по справі №910/15689/13 (рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2013 у справі №910/15689/13, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.12.2013, з Спільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" на користь Підприємства з іноземною інвестицією у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Фалбі" було стягнуто 134 045,81 грн. заборгованості з яких: 130773,95 грн. сума основної заборгованості, 545,31 грн. 3% річних та 2726,55 грн. пені).

Також відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем договору про відступлення права вимоги від 20.05.2014, з метою погашення заборгованості позивача за договірними зобов'язаннями, що визначена в рішенні Господарського суду м. Києва по справі № 910/10096/13, ТОВ "Оптіма-Фарм, ЛТД" (відповідач) прийняв право вимоги ТОВ "Фалбі" та став кредитором за договором складського зберігання від 12.05.2013, укладеним з ПАТ "Фармак" на суму 289895,76 грн.

Згідно із платіжним дорученням № від 23.06.2014 ПАТ "Фармак" перерахувало ТОВ "Оптіма-Фарм, ЛТД" грошові кошти у сумі 289895,76 грн.

Доказів того, що кошти у сумі 289895,76 грн. повертались відповідачем ПАТ "Фармак" чи договір про відступлення права вимоги від 20.05.2014 у судовому порядку оспорювався та визнавався недійсним, матеріали справи не містять.

Водночас, під час розгляду справи судом було встановлено, що 01.12.2015 між Підприємством з іноземною інвестицією у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Фалбі" (сторона 1, позивач) та Спільним українсько-естонського підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-фарм, ЛТД" (сторона 2, відповідач) було укладено угоду, згідно із умовами якої визначено зобов'язання між сторонами, а саме:

У пункті 1.1. угоди вказано, що у сторони 2 перед стороною 1 виникло зобов'язання по оплаті товару за договором №1 укладеним між сторонами 01.01.2011 та визначене рішенням Господарського суду міста Києва по справі №910/15689/13 від 26.09.2013 з врахуванням штрафних санкцій у сумі 134919,86 грн.

У сторони 1 перед стороною 2 виникло зобов'язання щодо оплати поверненого товару, прийнятого за договором № 1 укладеним між сторонами 01.01.2011 в сумі 5041,44 грн. (п. 1.2 угоди).

У сторони 1 перед стороною 2 виникло зобов'язання по оплаті за договором поставки №16478 укладеним між сторонами 01.01.2011 року та визначене рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/10096/13 від 30.07.2013 у сумі 1694610,10 грн. (п. 1.3 угоди).

Відповідно до розділу 2 угоди сторони дійшли згоди про припинення зобов'язань наступним чином:

Згідно із п. 2.1. угоди на даний час зобов'язання сторони 2 перед стороною 1 визначене п. 1.1. даної угоди повністю припинене шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог із зобов'язанням визначеним 1.3 даної угоди.

Зобов'язання сторони 1 перед стороною 2 визначене п. 1.2 даної угоди припинене шляхом прощення боргу стороною 2 (п. 2.2 угоди).

Відповідно до п. 2.3 угоди, зобов'язання сторони 1 перед стороною 2 визначене п. 1.3 даної угоди припинене частково шляхом зарахування із зобов'язанням визначеним п. 1.1. даної угоди, частково шляхом підписання між сторонами договору про відступлення права вимоги від 20 травня 2015 року, та повністю шляхом виконання зобов'язання стороною 1.

Пунктом 2.4. угоди сторони вирішили, що шляхом підписання даної угоди сторони підтверджують припинення всіх зобов'язань між ними, в тому числі тих, які виникли в ході виконання договору №1 укладеним між сторонами 01.01.2011, рішення Господарського суду міста Києва по справі №910/15689/13 від 26.09.2013 та договору поставки №16478 укладеного між сторонами 01.01.2011, рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/10096/13 від 30.07.2013.

В пункті 2.5. угоди визначено, що шляхом підписання даної угоди, сторони засвідчують, факт відсутності будь-яких вимог/претензій одна до одної майнового характеру, в тому числі тих, які виникли чи могли б виникнути на підставі зобов'язань визначених договором №1 від 01.01.2011, рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/15689/13, договором поставки №16478 від 01.01.2011, рішенням господарського суду міста Києва у справі №910/10096/13 від 30.07.2013 та їх виконанням.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 604 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється за домовленістю сторін.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 6 ЦК України).

З огляду на те, що принцип свободи договору є одним з основних принципів зобов'язальних правовідносин, сторони вправі припинити існуюче між ними зобов'язання за домовленістю.

Таким чином, внаслідок укладення угоди від 01.12.2015, позивачем та відповідачем за домовленістю сторін погоджено припинення всіх зобов'язань між ними, в тому числі тих, які виникли в ході виконання договору поставки №16478 укладеного між сторонами 01.01.2011 та рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/10096/13 від 30.07.2013, та підтверджено факт відсутності будь-яких вимог/претензій одна до одної майнового характеру, в тому числі тих, які виникли чи могли б виникнути на підставі зобов'язань визначених, зокрема, рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/10096/13 від 30.07.2013 та його виконанням.

Угода від 01.12.2015 сторонами не оспорювалась, в судовому порядку недійсною не визнавалась. Угода не містить положень, що суперечили б вимогам чинного законодавства або інтересам сторін, а волевиявлення сторін правочину є вільним і відповідає їхній внутрішній волі, що узгоджується із загальними вимогами, встановленими статтею 203 Цивільного кодексу України, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Оскільки, сторони в угоді від 01.12.2015 погодили припинення зобов'язань за рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/10096/13 від 30.07.2013 та підтвердили відсутність будь-яких вимог/претензій одна до одної майнового характеру, в тому числі тих, які виникли чи могли б виникнути на підставі зобов'язань визначених, зокрема, рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/10096/13 від 30.07.2013 та його виконанням, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених вимог позивача про стягнення суми переплати здійсненої на користь відповідача.

Суд зазначає, що перерахування відділом державної виконавчої служби Святошинського РУЮ у м. Києві відповідачу останньої суми коштів на виконання рішення Господарського суду м. Києва від 30.07.2013 у справі № 910/10096/13 було здійснене у вересні 2015 року, в той час як укладена між сторонами угода датована 01.12.2015.

Доказів того, що позивач повідомляв відділ державної виконавчої служби Святошинського РУЮ у м. Києві про погашення заборгованості за рішенням суду по справі № 910/10096/13 чи звертався до суду в межах розгляду справи № 910/10096/13 із заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, матеріали справи не містять та доказів протилежного позивачем не надано.

Наведене вище, в свою чергу, узгоджується із викладеними в угоді підтвердженнями щодо відсутності вимог/претензій Підприємства з іноземною інвестицією у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Фалбі" майнового характеру за зобов'язаннями що виникли за рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/10096/13 від 30.07.2013 та його виконанням.

З приводу посилань позивача на приписи ст. 1212 Цивільного кодексу України, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року № 6-88цс13, предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

З положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України випливає, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків.

Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Однак, судом встановлено, що вищевстановлені оплати здійснювались на користь відповідача на виконання договірних зобов'язань та на виконання рішення суду, у зв'язку із чим, згідно приписів ст. 1212 ЦК України, не можуть визнаватись такими, що набувались відповідачем безпідставно. На виконання договірних зобов'язань відбувалось також повернення товару, зарахування зустрічних вимог, відступлення прав вимоги, що свідчить про безпідставність посилання позивача на приписи ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевстановлені обставини, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених вимог Підприємством з іноземною інвестицією у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Фалбі" про стягнення з Спільного українсько-естонського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" 432527,79 грн.

У зв'язку з відмовою в задоволенні позову судовий збір, відповідно до ст. ст. 49 ГПК України, покладається на позивача.

Водночас, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається у разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Позивачем у редакції заяви про зменшення позовних вимог було заявлено до стягнення 432527,79 грн., а тому сума судового збору, що підлягала сплаті повинна становити 6487,92 грн.

Згідно із платіжним дорученням №21185314 від 14.03.2016 позивач сплатив 6640,30 грн., тобто у розмірі більшому, ніж передбачено ст. 4 Закону України "Про судовий збір".

Однак, суд звертає увагу позивача, що положеннями ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено повернення сплаченої суми судового збору за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду. Враховуючи те, що відповідне клопотання позивачем не заявлено, то повернення судового збору у зв'язку із зменшенням позовних вимог, наразі, не здійснюється. Суд зазначає, що позивач не позбавлений права звернутись з відповідним клопотанням у відповідності до положень ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 25.10.2016.

Головуючий суддя С.О. Турчин

Суддя О.А. Грєхова

Суддя Л.Г. Пукшин