ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2016 р. Справа № 922/1108/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гребенюк Н. В. , суддя Істоміна О.А.

при секретарі Белкіній О.М.

за участю представників сторін:

позивача: не зявився;

відповідача: ОСОБА_1 (довіреність б/н від 24.03.16 р.);

Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України: ОСОБА_2 (довіреність № 20-22/612 від 30.12.15 р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" (вх. № 2637Х/3) на ухвалу господарського суду Харківської області від 20.09.2016 р. у справі № 922/1108/15, винесену за результатами розгляду скарги ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" на дії Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

за позовом ПАТ "НАК "Нафтогаз", м. Київ

до ПАТ "Харківська ТЕЦ-5", с. Подвірки

про стягнення 26 957 540,92 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від року у справі 922/1108/16 (суддя Макаренко О.В.) у задоволенні скарги ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" (боржника) на дії Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відмовлено.

ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" подав на зазначену ухвалу до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким визнати недійсною постанову головного державного виконавця ВПВР ДДВС МУЮ ОСОБА_3 від 24.03.2016 р. у ВП № 47911917 про стягнення з боржника 1 618 363, 53 грн. виконавчого збору.

В апеляційній скарзі заявник посилається на те, що судом першої інстанції були порушені норми матеріального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, та на те, що обставини, викладені в оскаржуваній ухвалі не відповідають обставинам справи. Так, заявник зазначає, що постановою про відкриття виконавчого провадження від 18.06.2015 р. з примусового виконання наказу господарського суду Харківської області від 27.04.2015 р. по справі №922/1108/15 був встановлений строк самостійного виконання рішення боржником - до 25.06.2015 р. включно. Однак, боржник був позбавлений можливості самостійно виконати рішення суду у встановлений строк, оскільки дана постанова була надіслана боржнику аж 13.07.2015 р., про що свідчить поштовий штамп на конверті.

Боржник вважає, що приймаючи оскаржувану постанову про стягнення виконавчого збору головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 в порушення вимог ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" та п. 3.7.2. Інструкції з організації примусового виконання рішень не пересвідчилась, яка сума заборгованості була сплачена боржником самостійно. При цьому боржник вважає, що неповідомлення сторонами виконавчого провадження про часткове самостійне виконання рішення боржником в порядку ч. 5 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" не звільняло орган ДВС від обов'язку виявлення належної розсудливості та діяти пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів сторін виконавчого провадження і цілями, на досягнення яких спрямована його постанова про стягнення виконавчого збору (т. 3 а.с. 62-63).

Крім того, боржник зазначив, що оскільки на момент винесення оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Харківській області Міністерства юстиції України існувало зведене виконавче провадження по відношенню до боржника, то головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 не мала права виносити оскаржувану постанову про стягнення виконавчого збору, а повинна була звернутись до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України для вирішення питання щодо подальшого виконання виконавчих документів, які знаходяться в двох різних органах державної виконавчої служби, однак такі дії не були вчинені державним виконавцем, що суперечить п.п. 3.8.4., 3.8.7. п. 3.8. Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 05.10.2016 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 17.10.2016 р.

12.10.2016 р. за вх. № 10384 ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" надано пояснення в обґрунтування своїх вимог.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 17.10.2016 р. розгляд справи відкладено на 19.10.2016 р.

18.10.2016 р. за вх. № 10555 ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" надано пояснення в обґрунтування своїх вимог.

В судове засідання, призначене на 19.10.2016 р. представник стягувача не зявився, хоча у відповідності до вимог чинного законодавства про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, відзиву на апеляційну скаргу не надав.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції вжито необхідних заходів для належного повідомлення учасників процесу про час та місце розгляду справи, а положення ч. 2 ст. 121-2 ГПК України визначають, що неявка стягувача в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги, а також з огляду на передбачений ст. 102 ГПК України строк розгляду апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі представників стягувача за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі доводи боржника, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 №14 Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження встановлено, що витрати виконавчого провадження та виконавчий збір відповідно до статей 45, 46 Закону №606-ХІV стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконано примусово.

Як свідчать матеріали справи, рішенням господарського суду Харківської області від 09.04.2015 р. по справі №922/1108/15 позов ПАТ "НАК "Нафтогаз України" задоволено частково. Стягнуто з ПАТ "Харківська ТЕЦ - 5" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" основний борг в розмірі 96 784,25 грн., 3% річних в розмірі 1 582 287,60 грн., інфляційні втрати в розмірі 14 557 331,92 грн. та судовий збір в розмірі 44 015,75 грн., всього: 16 280 419,52 грн. В решті позову відмовлено.

На виконання рішення видано наказ від 27.04.2015 р.

Частиною 5 статті 124 Конституції України проголошено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження" (ст. 115 ГПК України).

Згідно з Преамбулою Закону України "Про виконавче провадження" цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом (ч. 2 ст. 11 Закону).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

З матеріалів справи вбачається, що 18.06.2015 року головним державним виконавцем Сивокозовим О.М. відповідно до вимог ст. ст. 17, 19, 21, 25, 31 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Харківської області від 27.04.2015 р. по справі №922/1108/15 про стягнення з ПАТ "Харківська ТЕЦ - 5" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" основного боргу в розмірі 96 784,25 грн., 3% річних в розмірі 1 582 287,60 грн., інфляційних втрат в розмірі 14 557 331,92 грн. та судового збору в розмірі 44 015,75 грн., всього: 16 280 419,52 грн. (т. 3 а.с. 189-190).

В пункті 2 даної постанови боржникові запропоновано самостійно виконати рішення суду до 25.06.2015 р. включно.

Згідно з ч. 5 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

У даному випадку постанова про відкриття виконавчого провадження надіслана боржнику 13.07.2015 р., про що свідчить штамп поштового відділення на конверті (т. 3 а.с. 122). Боржник отримав дану постанову 16.07.2015 р., про що свідчить штамп вхідної кореспонденції на супровідному листі від 19.06.2015 р. №47911917-1/18 (т. 3 а.с. 121).

Отже, постанова про відкриття виконавчого провадження дійсно направлена виконавцем вже після закінчення строку для самостійного виконання рішення боржником.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав вимог і заперечень колегія суддів дійшла висновку про задоволення скарги ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" (боржника) на дії Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, виходячи з наступного.

Відповідно до п.п. 4.1.1. п. 4.1. Інструкції про проведення виконавчих дій (в редакції, яка діяла на момент відкриття виконавчого провадження) встановлено, що державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитись, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що постанова про відкриття виконавчого провадження надсилається боржнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до ч. 5 ст. 25 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження стягувачу та боржникові.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Як встановлено колегією суддів, строк самостійного виконання рішення ПАТ «Харківська ТЕЦ-5» згідно з приписами ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» закінчився 27.06.2015 р. Тобто, внаслідок несвоєчасного направлення постанови державним виконавцем боржник в був позбавлений можливості виконати рішення у строк, встановлений для його добровільного виконання.

Частиною 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Відповідно до ст.35 зазначеного Закону, за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

Проте, замість виконання обов'язку щодо запобігання порушенню прав сторін виконавчого провадження та відкладення виконавчих дій з метою встановлення боржнику нового строку для добровільного виконання наказу від 27.04.2015 р. по справі № 922/1108/15, державний виконавець вказані питання жодним процесуальним документом не вирішив.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 від 24.03.2016 р. у ВП №47911917 про стягнення з ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" 1 618 363,53 грн. виконавчого збору є незаконними, а постанову від 24.03.2016 р. недійсною, виходячи з того, що приймаючи постанову про стягнення виконавчого збору державним виконавцем було порушено права боржника на самостійне виконання рішення суду, оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження від 18.06.2015 року, була отримана боржником після закінчення строку для самостійного виконання рішення боржником згідно з приписами ч. 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження", що унеможливило вчинити боржником дії з виконання рішення суду у встановлені строки.

Наведена позиція підтверджується практикою Вищого господарського суду України (постанова від 26.04.2016 р. по справі №910/20380/13 номер в ЄДР 57430422, постанова від 01.03.2016 р. по справі № 908/1749/15-г номер в ЄДР 56249211, постанова від 01.06.2016 р. по справі № 920/1603/14 номер в ЄДР 58042168).

В аспекті правових наслідків порушення державним виконавцем приписів закону щодо порядку здійснення виконавчого провадження, колегія суддів зазначає, що твердження державного виконавця стосовно того, що оскаржена постанова про стягнення виконавчого збору була винесена через дев'ять місяців після відкриття виконавчого провадження, то боржник протягом цього строку мав можливість самостійно виконати рішення суду є помилковими, оскільки самостійне виконання рішення суду боржником після спливу строку, встановленого для добровільного виконання рішення суду, відповідно до ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження» не впливає на право державного виконавця стягнути виконавчий збір.

Оцінюючи посилання скаржника на невиконання державним виконавцем приписів пп. 3.8.4., 3.8.7. п. 3.8. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. №512/5, колегія суддів вважає за потрібне зазначити, що державний виконавець дійсно не звернувся до Департаменту ДВС Міністерства юстиції України для вирішення питання щодо подальшого виконання виконавчих дій, проте жодних правових наслідків невиконання державним виконавцем даного припису Інструкції з організації примусового виконання не містить. Крім того, виконання або невиконання цієї вимоги Інструкції ніяк не впливає на процедуру стягнення виконавчого збору, тому колегія суддів не ґрунтує своє рішення на цьому аргументі скаржника.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 43, 101, п. 2 ч. 1 ст. 103, п. 4 ч. 1 ст. 104, ст. 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" на ухвалу господарського суду Харківської області від 20.09.2016 р. у справі № 922/1108/15 задовольнити.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 20.09.2016 р. у справі № 922/1108/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким скаргу ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" на дії Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити.

Визнати недійсною постанову головного державного виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 від 24.03.2016 р. у ВП №47911917 про стягнення з ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" 1 618 363,53 грн. виконавчого збору.

Стягнути з Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул. Городецького, 13 , м. Київ, 01001, ) на користь публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" (62371, Харківська область, Дергачівський район, с. Подвірки, ) судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі 1378,00 грн.

Зобовязати господарський суд Харківської області видати відповідний наказ.

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Гребенюк Н. В.

Суддя Істоміна О.А.