Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "20" жовтня 2016 р. Справа № 906/914/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 30.08.2016;

від відповідача: не прибув.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробудівельний альянс "Астра"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Івниця"

про стягнення 56639,03 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 42338,92 грн. основного боргу, 5781,29 грн. пені, 501,10 грн. 3% річних, 8017,72 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позові, просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання уповноваженого представника не направив, відзиву на позовну заяву не надав, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення адресату.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача своєчасно та належним чином про час і місце розгляду справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Проте, відповідач своїм правом на участь у засіданні суду та наданні письмових або усних пояснень не скористався, а тому, беручи до уваги те, що неявка в засідання суду відповідача або його представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами згідно із ст. 75 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд , -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 13.02.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агробудівельний альянс "Астра" (продавець/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Івниця" (покупець/відповідач) укладено договір №74/16/21834 (а.с. 12-14), відповідно до умов якого продавець зобов'язується продати, а покупець прийняти та своєчасно оплатити запасні частини для сільськогосподарської техніки (запчастини), згідно погоджених сторонами рахунків-фактур та видаткових накладних, в яких визначаються номенклатура, кількість та вартість запчастин, і які є невід'ємною частиною цього договору (п.п. 1.1. договору).

Також договором сторони погодили, що загальна сума договору складається з вартості всіх запасних частин що будуть передані покупцеві згідно виставлених рахунків-фактур продавця, відповідних видаткових накладних і на момент підписання цього договору становить 500000,00 грн. з ПДВ. що еквівалентно 16893,53 Євро на день укладення договору (п.п. 2.1. договору).

Згідно п.п. 3.1. договору покупець сплачує вартість запчастин шляхом здійснення прямих банківських платежів на розрахунковий рахунок продавця відповідно до погоджених сторонами рахунків-фактур. Платіж вважається здійсненим з моменту надходження грошової суми на рахунок продавця. При перерахуванні коштів покупцем на рахунок продавця необхідно обов'язково вказувати в платіжному документі номер і дату рахунку-фактури. У випадку відсутності в платіжному документі цих реквізитів, продавець самостійно визначає порядок, суми та напрями зарахування отриманих коштів в погашення будь-яких існуючих зобов'язань покупця перед продавцем в межах даного договору. Покупець здійснює розрахунки за запчастини шляхом перерахування на розрахунковий рахунок продавця 100% вартості або відстрочки платежу протягом 60 (шістдесят) календарних днів з моменту фактичної передачі запчастин, та підписання відповідних видаткових накладних.

Пунктами 6.1.-6.3. договору встановлено, що за невиконання або неналежне виконання умов цього договору сторони несуть відповідальність згідно цього договору та відповідно до законодавства України. За порушення покупцем строків оплати вартості запчастин, покупець несе відповідальність у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми заборгованості за кожен день прострочення виконання своїх грошових зобов'язань. У випадку прострочення виконання грошових зобов'язань по оплаті ціни запчастин, покупець сплачує на користь продавця відсотки за користування коштами в розмірі 48 відсотків річних з простроченої суми за весь фактичний час користування чужими грошовими коштами.

Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками і діє до 31.12.2016, а в частині виконання сторонами зобов'язань, що виникли в період дії цього договору і випливають з нього до моменту повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п.п. 8.2 договору).

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу запчастини на суму 7611,56 грн.. що підтверджується відповідними видатковими накладними (а.с. 15-22).

Відповідач в свою чергу розрахувався за поставлені автозапчастини частково в сумі 33772,64 грн. (а.с. 27-28).

Таким чином сума заборгованості станом на день розгляду справи становить 42338,98 грн.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 ЦК України).

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ст. 173 ГК України).

Так, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Це положення кореспондується зі ст. 193 ГК України, згідно якої об'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення основного боргу в сумі 42338,92 грн.

Крім цього позивач просить стягнути з відповідача 5781,29 грн. пені, 501,10 грн. 3% річних, 8017,72 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами.

Згідно приписів ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 230 ГК України штраф та пеня є одними з видів штрафних санкцій, які визнаються як господарські санкції у вигляді грошової суми, котру учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно розрахунку позивача (а.с. 5) сума пені становить 5781,29 грн., розрахованої за період з 17.04.2016 по 07.09.2016 на суму 42338,92 грн.

Господарський суд вважає обґрунтованим нарахування пені в сумі 4412,04 грн., нарахованої за період з 17.05.2016 (з урахуванням 60 днів відстрочки платежу) по 07.09.2016. В задоволенні вимоги щодо стягнення 1369,25 грн. пені суд відмовляє.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У відповідності до ч. 2 вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача, наведеного в тексті позовної заяви, та перевіреного судом, розмір інфляційних складає 501,10 грн.

Разом з тим, перевіривши поданий позивачем розрахунок 3% річних, суд вважає обґрунтованою до стягнення суму 3% річних - 395,63 грн. за період з 17.05.2016 (з урахуванням 60 днів відстрочки платежу) по 07.09.2016 на суму заборгованості - 42338,92 грн. В задоволенні вимог щодо стягнення 105,47 грн. 3% річних суд відмовляє.

Відповідно до ч. 1 ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 692 Цивільного кодексу України у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до п. 6.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань " проценти річних, про які йдеться у частині другій статті 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 названого Кодексу. Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов'язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (стаття 1214 ЦК України).

Також згідно п. 6.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань " підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048. 1054. 1061 ЦК України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв'язку з користуванням чужими коштами. Положення ж частини другої статті 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов'язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, гак і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або Законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов'язання.

Крім зазначеного, п. 2.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" встановлено, що застосування пені не виключає одночасного нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами (стаття 536 ЦК України), зокрема процентів на прострочену) суму оплати товару, проданого в кредит (частина п'ята статті 694 названого Кодексу), оскільки стягнення відповідних процентів не є ні видом забезпечення виконання зобов'язань, ані штрафною санкцією.

Перевіривши розрахунок позивача, господарський суд вважає вірним нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами в сумі 6330,01 грн. В задоволенні даної вимоги в частині стягнення 1687,71 грн. суд відмовляє.

Як визначає ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України oбставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Oбов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Відповідач не подав до суду жодного доказу на спростування позовних вимог, в тому числі доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів, тощо).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 42338,92 грн. - основного боргу, 4412,04 грн. - пені, 395,63 грн. - 3% річних та 6330,01 грн. - процентів за користування чужими грошовими коштами обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягають задоволенню. В іншій частині позову суд відмовляє..

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33,43,44,49,75,82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю "Івниця" (13420, Житомирська область, Андрушівський район, с. Івниця, вул. Миру, 31, ід. код 32277345)

- на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробудівельний альянс "Астра" (08162, Київська область, Києво-Святошинський район, смт. Чабани, вул. Машинобудівників, 5-а, ід. код 30050930) 42338,92 грн. - основного боргу, 4412,04 грн. - пені, 395,63 грн. - 3% річних та 6330,01 грн. - процентів за користування чужими грошовими коштами, а також 1301,06 грн. сплаченого судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 25.10.16

Суддя Кудряшова Ю.В.

Віддрукувати:

1 - в справу;

2 - позивачу (рек.);

3 - відповідачу (рек. з повід.).