ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" жовтня 2016 р.Справа № 922/4927/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання Малихіній М.П.

розглянувши справу

за позовом Акціонерної компанії "Харківобленерго", м. Харків
до Комунального підприємства "Харківводоканал", м. Харків
простягнення 19 278 915, 67 грн.
за участю представників сторін:

від позивача: позивача: ОСОБА_1 (дов. № 01-16юр/3214 від 25.04.2016 року); ОСОБА_2 (дов. №01-16юр/3600 від 10.05.2016 року);

від відповідача: ОСОБА_3 (дов. № 1054 від 01.03.2016 року).

ВСТАНОВИВ:

Акціонерна компанія "Харківобленерго", м. Харків (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Комунального підприємства "Харківводоканал", м. Харків, про стягнення 19 278 915, 67 грн. (тарифна складова - 16 065 763,06 грн., ПДВ 20% - 3 213 152,61 грн.) та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором про постачання електричної енергії № 4 від 07.05.2004 року.

Ухвалою суду від 02.09.2015 року порушено провадження у справі № 922/4927/15 та призначено до розгляду у судовому засіданні на 22.09.2016 року.

У судовому засіданні 06.10.2015 року оголошено перерву до 09.10.2019 року

Ухвалою суду від 09.10.2015 року призначено у справі № 922/4927/15 судово-електротехнічну та судово-економічну експертизу. У зв'язку із чим провадження у справі було зупинено.

23.02.2016 року до господарського суду Харківської області від Харківського науково - дослідного інституту судових експертиз імені Засл. проф. ОСОБА_4 повернулись матеріали справи № 922/4927/15 разом із висновком судової комплексної електротехнічної та економічної експертизи № 10251/10253 від 18.02.2016 року.

Відповідно до розпорядження № 266 від 14.03.2016 року керівника апарату суду у зв'язку із закінченням повноважень судді Жиляєва Є.М. справу № 922/4927/15 передано на повторний автоматизований розподіл та призначено до розгляду14.03.2016 року судді Ємельяновій О.О.

Ухвалою суду від 15.03.2016 року відкладено розгляд справи на 23.03.2016 року, а з 23.03.2016 року на 04.04.2016 року.

У судовому засідання 04.04.2016 року оголошено перерву до 05.04.2016 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05.04.2016 року було призначено у справі № 922/4927/15 додаткову судово-електротехнічну та судово-економічну експертизу, у зв'язку із чим провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

11.07.2016 року на адресу господарського суду Харківської області від Харківського науково - дослідного інституту судових експертиз імені Засл. проф. ОСОБА_4 повернулись матеріали справи № 922/4927/15 разом із висновком додаткової комплексної комісійної електротехнічної та економічної експертизи № 4305/4306 від 30.06.2016 року.

Ухвалою господарського суду від 02.08.2016 року призначено у справі № 922/4927/15 додаткову комплексну судову-економічну та електротехнічну експертизу.

Ухвалою суду від 20.09.2016 року поновлено провадження у справі № 922/4927/15 та призначено до розгляду у судовому засіданні на 20.09.2016 року.

У судовому засіданні 20.09.2016 року оголошено перерву до 20.09.2016 року.

У судовому засіданні 20.09.2016 року судом прийнято надані позивачем уточнення позовних вимог вх. № 31099 від 20.09.2016 року як заяву про зменшення розміру позовних вимог та подальший розгляд справи ведеться із її урахуванням.

Ухвалою суду від 22.09.2016 року відмовлено у задоволенні клопотання судового експерта вх. № 2267 про надання додаткових вихідних даних, необхідних для проведення додаткової комплексної комісійної судово-економічної та електротехнічної експертизи № 8707 .

Листом від 22.09.2016 року господарський суд повідомив Харківський науково-дослідний інститут судових експертиз імені засл. проф. ОСОБА_4 про необхідність зняття з проведення призначеної 02.08.2016 року ухвалою суду додаткової судово-електротехнічної та судової-економічної експертизи № 8707 (т. 4, а.с. 227).

У судовому засіданні 05.10.2016 року оголошено перерву до 10.10.2016 року.

Ухвалою суду від 10.10.2016 року продовжено строк розгляду справи на 15 днів у порядку статті 69 Господарського процесуального кодексу України та відкладено розгляд справи 17.10.2016 року.

20.09.2016 року відповідач через канцелярію суду надав відзив вх. № 31085 на заяву про уточнення позовних вимог.

10.10.2016 року від Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені засл. проф. ОСОБА_4 надійшов лист № 8707/8976 від 05.10.2016 року у якому повідомлено, що судова додаткова комплексна економічна та електротехнічна експертиза № 8707/8976 у справі № 922/4927/15 знята з провадження без виконання.

Ухвалою суду 17.10.2016 року відмовлено у задоволенні заяви вх. № 123 від 17.10.2016 року заступника директора департаменту правового забезпечення відповідача - ОСОБА_5 про відвід судді.

04.10.2016 року відповідач через канцелярію суду надав пояснення вх. № 32742 щодо заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог у яких зазначає, що незалежно від факту часткової відмови позивача від стягнення заборгованості за платні витрати електричної енергії, спірні правовідносини між сторонами не змінюються, а сума заборгованості в цілому залишається спірною, не підтверджується належними т допустимими доказами. Більше того, зі змісту заяви про уточнення позовних вимог та в матеріалах справи відсутній будь-який розрахунок зменшення позовних вимог та незрозумілим вбачається сам механізм його проведення позивачем розрахунку платних втрат електричної енергії. Тому на думку відповідача, ухвала суду від 02..08.2016 року свідчить про те, що не має ніякого значення часткова відмова позивача від позовних вимог, так як експерти у справі повинні були встановити, зокрема "правильність нарахування позивачем суми вартості електричної енергії". У зв'язку із цим, відповідач вважає суми заявлені позивачем до стягнення незаконними та необґрунтованими.

10.10.2016 року позивач через канцелярію суду надав пояснення вх. № 33150 у яких зазначає, що відповідач здійснюючи часткову сплату спожитої електричної енергії керується розрахунковими документами передбаченими договором, а саме: відповідач отримує рахунки (присутні у матеріалах справи) які сплачує частково власними коштами не у повному обсязі або не сплачує взагалі, але саме відповідно до цих розрахункових документів здійснюється погашення заборгованості за договорами про організацію взаєморозрахунків згідно відповідних постанов Кабінету Міністрів України. Також зазначає, що протягом дії договору позивач був змушений звертатись до суд із позовами про стягнення заборгованості за зазначеним договором. Так з 2004 року до теперішнього часу судами різних інстанцій розглянуто близько десяти справ предметом розгляду яких були ті самі правовідносини за тим самим зобов'язанням (договором № 4 від 07.05.20104 року) рішення по яких були винесені на користь позивача. До справ позивачем надавались аналогічні докази і оцінюючи їх суди приходили до висновків про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію з відповідача, зокрема № 922/2545/13, №922/2338/13, №922/3389/15. Тобто, доводи відповідача щодо неналежності доказів, які присутні у матеріалах справи на підтвердження заборгованості за спожиту електричну енергію є незаконними, необґрунтованими, мають штучний характер та направлені на затягування судового процесу, з метою унеможливлення стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, що порушує законні права позивача.

17.10.2016 року відповідач через канцелярію суду надав клопотання вх. № 122 про призначення колегіального розгляду справи.

17.10.2016 року відповідач через канцелярію суду надав заяву вх. № 34004 щодо приведення ухвали суду про призначення експертизи від 02.08.2016 року до вимог статті 42 Господарського процесуального кодексу України.

Присутній у судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги із урахуванням заяви про зменшення підтримав у повному обсязі та просив суд позов задовольнити. Також зазначив, що наданий розрахунок сими позовних вимог було здійснено із урахуванням висновку експерта. Проти заявленого відповідачем клопотання про колегіальний розгляд справи заперечував. Вирішення заяви відповідача щодо приведення ухвали суду про призначення експертизи від 02.08.2016 року до вимог статті 42 Господарського процесуального кодексу України. залишив на розсуд суду.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував у повному обсязі, та просив суд задовольнити клопотання про призначення колегіального розгляду справи. Також підтримав надану до суду заяву про приведення ухвали суду про призначення експертизи від 02.08.2016 року до вимог статті 42 Господарського процесуального кодексу України.

Суд розглянувши клопотання вх. № 122 від 17.10.2016 року відповідача про колегіальний розгляд справи, зазначає наступне.

При вирішенні клопотання відповідача вх. № 122 від 17.10.2016 року про призначення колегії, суддів суд виходить з наступного.

Питання щодо колегіального розгляду справ у судах першої інстанції врегульовано статтею 15 Закону України "Про судоустрій України і статус суддів".

Даною нормою, зокрема, встановлено, що справи в судах розглядаються суддею одноособово, а у випадках, визначених процесуальним законом, - колегією суддів, а також за участю присяжних.

Законодавчий припис щодо колегіального розгляду справ у судах першої інстанції кореспондується із частини 1 статті 4-6 Господарського процесуального кодексу України, згідно вимог якої, справи у місцевих господарських судах розглядаються суддею одноособово. Будь-яку справу, що відноситься до підсудності цього суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів.

Таким чином питання про необхідність та доцільність призначення колегіального розгляду конкретної справи вирішується судом із урахуванням категорії спору з огляду на конкретні обставини, що свідчать про складність кожної конкретної справи.

В обґрунтування свого клопотання відповідач зазначає, що справа № 922/4927/15 визначається складністю спірних матеріально-правових відносин, складністю оцінки та великою кількістю доказів, розгалуженістю, суперечливістю та специфічність норм законодавства, що підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, а також суперечливістю висновків суду відносно необхідності припинення експертного дослідження та відхилення клопотання експертів ухвалою від 22.09.2016 року. Таким чином, у зв'язку із наявністю ознак для призначення колегіального розгляду справи та зважаючи на те, що зазначене клопотання може бути подано як до початку розгляду справи при визначенні первісного складу суду, так у після початку розгляду справи, для повно та об'єктивного вирішення спору.

Суд, дійшов до висновку про відмову у його задоволенні, оскільки відповідачем не наведено у чому саме полягає складність справи, крім того, на думку суду, подане відповідачем клопотання спрямована на затягування судового процесу, що порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Вирішуючи заяву вх. № 34004 від 17.10.2016 року відповідача щодо приведення ухвали суду про призначення експертизи від 02.08.2016 року до вимог статті 42 Господарського процесуального кодексу України суд виходить з наступного.

В обґрунтування наданої заяви відповідач зазначає, що господарським судом допущено помилку, а саме помилково зупинив провадження у справі № 922/4927/15 до вирішення питань, поставлених господарським судом перед судовими експертами, на думку відповідача вищезазначене не відповідає вимогам статті 42 Господарського процесуального кодексу України, Закону України "Про судову експертизу", також може призвести до порушення прав відповідача на отримання висновку судової експертизи № 8707 з огляду на наявність у матеріалах справи неофіційного листа про знаття зазначеної експертизи в не процесуальний спосіб, тобто, в непередбачений чинним законодавством, що містить ознаки протиправного діяння. За твердженнями відповідача, наведене свідчить про об'єктивно-правову необхідність приведення пункту 9 резолютивної частини ухвали суду від 02.08.2016 року щодо зупинення провадження у справі № 922/4927/15 у зв'язку із призначенням експертизи № 8707 у цій справі, у відповідності до вимог статті 42 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 22 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що сторони користуються рівними процесуальними.

Згідно статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог статті 42 Господарського процесуального кодексу України, висновок судового експерта повинен містити докладний опис проведених досліджень, зроблені в результаті їх висновки і обґрунтовані відповіді на поставлені господарським судом питання. Висновок подається господарському суду в письмовій формі, і копія його надсилається сторонам. Якщо під час проведення судової експертизи встановлюються обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, з приводу яких судовому експерту не були поставлені питання, у висновку він викладає свої міркування і щодо цих обставин. У випадках недостатньої ясності чи неповноти висновку судового експерта господарський суд може призначити додаткову судову експертизу. При необхідності господарський суд може призначити повторну судову експертизу і доручити її проведення іншому судовому експерту. Висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу. Відхилення господарським судом висновку судового експерта повинно бути мотивованим у рішенні.

Відповідно до частини 2 статті 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою у випадках: 1) призначення господарським судом судової експертизи; 2) надсилання господарським судом матеріалів до слідчих органів; 3) заміни однієї з сторін її правонаступником.

Пунктом 9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року №4 „Про деякі питання практики призначення судової експертизи" встановлено, що про призначення судової експертизи виноситься ухвала, в якій, крім відомостей, передбачених частиною другою статті 86 Господарського процесуального кодексу України, зазначаються, зокрема: обставини справи, які мають значення для проведення судової експертизи; підстави та мотиви призначення судової експертизи, у тому числі додаткової, повторної, комісійної, комплексної експертизи; організація або особа, якій доручається проведення судової експертизи; перелік питань, що потребують роз'яснення; мотиви, за якими відхилено пропозиції учасників судового процесу стосовно проведення судової експертизи; об'єкти експертного дослідження (предмети, матеріали, документи тощо), які надаються судовому експерту, а якщо йдеться про об'єкти, які не може бути доставлено до суду чи судовому експерту (наприклад, нерухоме майно), - їх місцезнаходження; обов'язок експертної організації (експерта) надіслати копії експертного висновку сторонам згідно з частиною першою статті 42 Господарського процесуального кодексу України; сторона, на яку покладено оплату витрат з проведення судової експертизи; про попередження судового експерта про кримінальну відповідальність, передбачену статтями 384 і 385 Кримінального кодексу України.

Господарський суд при вирішенні кожної справи повинен повно та всебічно з'ясувати обставини справи, дослідити усі докази, що стосуються предмету доказування у справі.

Вирішуючи питання про необхідність призначення експертизи, суд виходив з того, чи мають значення для справи обставини, встановлення яких можна здійснити судовою експертизою, та чи може сторона іншими засобами доказування підтвердити ці обставини.

Також суд зазначає, що оцінюючи висновок експерта, господарський суд повинен виходити з того, що цей висновок не має заздалегідь встановленої сили і переваг щодо інших доказів (частина 5 статті 42 та частина 5 статті 43 ГПК). (пункт 6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року №4 „Про деякі питання практики призначення судової експертизи" ).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні заяви відповідача про приведення ухвали суду про призначення експертизи від 02.08.2016 року до вимог статті 42 Господарського процесуального кодексу України, як в необґрунтованій та такій, що ґрунтується на довільному тлумаченні відповідачем норм Господарського процесуального кодексу України та неправильному їх розумінні, тому підстави для виправлення описки в ухвалі суду від 02.08.2016 року у справі № 922/4927/15 у господарського суду відсутні.

Також суд, враховуючи вищевикладене в сукупності та з огляду на те, що усі заявлені клопотання представників відповідача були фактично направленні на затягування судового процесу, враховуючи повну необґрунтованість зазначених клопотань, які фактично є спробою представників відповідача затягнути вирішення даного спору та є зловживанням останніми своїми процесуальними правами що суперечить зокрема вимогам статті 22 Господарського процесуального кодексу України, оскільки сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повару до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, а також подача представниками відповідача вищезазначених клопотань спрямованих на штучне затягування судового процесу, що суперечить, зокрема, вимогам статті 6 Конвенції про захист праві людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Згідно з частиною другою статті 4-3 Господарського процесуального кодексу та статтею 33 Господарського процесуального кодексу України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали (пункт 3, 4, 6, 8 і 11 статті 65 ГПК України), притому не лише від учасників судового процесу, а й від інших підприємств, установ, організацій, державних органів.

При цьому, суд має створити належні умови всім учасникам судового процесу для виконання ними вказаного обовязку по доведенню своєї правової позиції.

Згідно частини 3 статті 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Так, наявні у матеріалах справи ухвали суду про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи свідчать, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи, витребувано в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього докази.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Згідно із статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 17.10.2016 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та відповідача, всебічно та повно дослідивши надані докази і таким чином з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, судом встановлено наступне.

07.05.2004 між Акціонерною компанією Харківобленерго (далі-позивач, постачальник) та Комунальним підприємством каналізаційного господарства Харківкомуночиствод (далі-відповідач, споживач) було укладено договір на постачання електричної енергії № 4 (т. 1, а.с. 10-15).

Відповідно до пункту 9.11., даний договір, набирає чинності з дня його підписання і укладається на термін до 31.12.2004 року, а в частині розрахунків - до їх повного завершення. Договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (т. 1, а.с. 15).

Договір на постачання електричної енергії № 4 пролонговано згідно з п. 9.11. на 2016 рік.

Відповідно до розділу 1 договору, постачальник (позивач) постачає електричну енергію споживачу (відповідач), а споживач оплачує постачальнику її вартість та здійснює інші платежі, згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід'ємними частинами.

Згідно рішення 12 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 23.12.2011 року № 577/11 Комунальне підприємство каналізаційного господарства Харківкомуночиствод було перейменовано у Комунальне підприємство "Харківводоканал".

Відповідно до пункту 2.2.5 договору, відповідач зобов'язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість електричної енергії та інші нарахування, згідно з умовами додатка 2 Порядок розрахунків.

Пунктом 1 додатку №2 "Порядок розрахунків" до договору розрахунковий період сторонами встановлено з 1 числа місяця до 1 числа наступного місяця (т. 1, а.с. 16).

Відповідно до пункту 5 вказаного додатку до договору, остаточний розрахунок споживача за спожиту електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії, рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначеного за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом). За результатами розрахункового періоду споживачем та постачальником електричної енергії визначається фактичний обсяг поставленої споживачу електричної енергії та оформлюються додаток №20 "ОСОБА_1 про використану електричну енергію", який споживач отримує разом із рахунками та повинен повернути підписаним та скріпленим печаткою в термін до 5 робочих днів (т. 1, а.с. 17).

Відповідно до пункту 6 додатку №2 до договору для проведення остаточного розрахунку споживач протягом 3 робочих днів з дня закінчення розрахункового періоду повинен отримати в розрахунковому відділенні відповідного РВЕ рахунок на оплату електричної енергії. Цей рахунок має бути оплачений споживачем протягом 5 операційних днів з дня його отримання. В разі неявки споживача для отримання рахунку постачальник направляє рахунок споживачу рекомендованим листом. У такому разі рахунок вважається отриманим споживачем з дня його відправлення.

Пунктами 2.2.7. договору споживач зобов'язався, здійснювати оплату за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача згідно з додатком №4а "Порядок розрахунків за надання послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії".

Як зазначає позивач, у період з травня 2015 року по липень 2015 року виставив відповідачу рахунки (т.с. 1 а.с. 26-28), а саме:

- за травень 2015 року; за червень 2015 року; за липень 2015 року.

Про обсяги споживання відповідачем електричної енергії в період з травня 2015 року по липень 2015 року між сторонами було підписано акти про використану електричну енергію (т. 2, а.с. 59-67).

Відповідні рахунки були направлені позивачем відповідачу, про що свідчать списки згрупованих поштових відправлень (т. 1, а.с. 23-25).

Як зазначає позивач, свої зобов'язання за спірним договором виконав у повному обсязі, поставивши відповідачу електричну енергію за період з травня по липень 2015 року на загальну сумі - 19 278 915, 67 грн. (тарифна складова - 16 065 763,06 грн., ПДВ 20% - 3 213 152,61 грн.) (із урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог (т.4, а.с. 197)).

Відповідач вартість спожитої електроенергії своєчасно та у повному обсязі не сплатив, внаслідок чого позивачем нараховано відповідачу (із урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) суму у розмірі 19 278 915, 67 грн. (тарифна складова - 16 065 763,06 грн., ПДВ 20% - 3 213 152,61 грн.), що стало причиною звернення із позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Відповідно до приписів статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно зі статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 265 Господарського кодексу України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник, зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки другій стороні - покупцеві, товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму. Договір укладається на розсуд сторін.

За договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання (частина 1 статті 714 Цивільного кодексу України).

У відповідності до вимог приписів статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частиною 2 статті 275 Господарського кодексу України встановлено, що окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору про постачання електричної енергії встановлюються законами України "Про засади функціонування ринку електричної енергії України" та "Про електроенергетику".

За змістом частин 1, 2 статті 26 Закону України "Про електроенергетику", споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Споживач енергії зобов'язаний додержуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно вимог частини 2 статті 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Факт наявності у відповідача заборгованості з вартості електричної енергії з травня по липень 2015 року підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

У відповідності до статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк, відповідно до закону, інших правових актів, договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, крім передбачених законом випадків.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 41 Господарського процесуального Кодексу України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

З метою встановлення правильності нарахувань та документального підтвердження розміру заборгованості, яка була нарахована позивачем при подачі позову до суду, ухвалами господарського суду Харківської області від 09.10.2015 року та від 05.04.2016 року призначено:

1. судово-електротехнічну та судово-економічну експертизу;

2. додаткову судово-електротехнічну та судово-економічну експертизу, проведення яких було доручено експертам Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. засл. проф. ОСОБА_4).

З наявного у матеріалах справи висновку судово-електротехнічну та судово-економічну експертизу № 10251/10253 від 18.02.2016 року (т. 3, а.ас. 190-200) вбачається, що по першому та другому питанню, проведенням дослідження встановлено завищення визначених позивачем обсягів платних втрат на об'єктах КНС № 15 "Южкабель" у межах до 10 % по обох точках приєднання та по кожному місяцю впродовж спірного періоду травень-липень 2015 року, а також встановлено співпадання обсягів платних втрат на об'єктаі КНС № 34 "Солоницівка" та відсутність платних втрат впродовж спірного періоду на об'єкті "Адмінкорпус" (вул. Шевченко, 2, ТП-602). Встановити реальний обсяг платних втрат активної та реактивної енергії по усім точкам приєднання об'єктів КП "Харківводоканал" за договором № 4 від 07.05.2004 року не представляється за можливе з причин наведених у дослідницькій частині висновку.

По третьому питанню, підтвердити розрахунки вартості електричної енергії спожитої за договором № 4 від 07.05.2004 року за період з травня по липень 2015 року станом на 01.08.2015 року судовим експертам з електротехніки та судовому експерту - економісту підтвердити не надається можливим, у зв'язку із неповним виконанням клопотання експертів та відсутністю необхідних вихідних даних для проведення перевірочного розрахунку по значній частині точок приєднання.

З наявного у матеріалах справи висновку додаткової судової-електротехнічної та судово-економічної експертизи № 4305/4306 від 30.06.2015 року (т. 4, а.с. 49-55) вбачається, що в результаті проведеного дослідження встановлено, що обсяг платних втрат активної та реактивної електроенергії в трансформаторах та лініях електропередая на об'єктах відповідача по договору із врахуванням положень "ОСОБА_4 по визначенню втрат електроенергії у трансформаторах і лініях електропередач". яка діяла до 01.01.2014 року за період з 05.2015 року по 07.2015 року втановлений позивачем вірно по усіх об'єктах відповідача окрім чотирьох. Результати перевірочного розрахунку не співпали по наступним об'єктам: - КНС № 15 "Южкабель";- КНС № 2а "Краснобаварская";- КНС № 9 "Моисеевская";- РЭУ по Бутовському в'їзду, 5. В кількісному вигляді різниця обсягів втрат активної та реактивної електроенергії між розрахунками проведеними під час дослідження та обсягами втрат визначеними позивачем по об'єктам відповідача наведена у дослідницькій частині висновку та додатку № 1 до висновку (таблиця №1А).

Загальний розрахунок обсягів втрат по основному споживачу необхідно проводити із урахуванням вимог пункту 6.28 ПКЕЕ щодо необхідності розподілу втрат між усіма споживачами у випадках, коли прилади обліку електроенергії відповідача встановлені не на межі балансової відповідальності мереж. Перевірочний розрахунок обсягів втрат по приєднанням інших споживачів експертами не проводився.

З урахуванням вищевикладеного, та без врахування можливих розбіжностей обсягів по іншим споживачам, заборгованість за спожиту електроенергію за період з травня по липень 2015 року відповідача за договором позивача складає суму 20 853 622, 14 грн., а саме: травень 2015 року - 8 013 347,99 грн., за червень 2015 року - 6 279 058, 29 грн., за липень 2015 року 6 561 215, 86 грн.

Відповідно до частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм закону, а також враховуючи, що відповідач, в установленому статтями 32, 33 Господарського процесуального кодексу України порядку обставини, які повідомлені суду позивачем не спростував, не надав суду доказів належного виконання умов вищезазначеного договору, тобто доказів сплати позивачу заборгованості у розмірі 19 278 915, 67 грн. (тарифна складова - 16 065 763,06 грн., ПДВ 20% - 3 213 152,61 грн.), суд дійшов висновку, що позовні вимоги акціонерної компанії "Харківобленерго" щодо стягнення 19 278 915, 67 грн. заборгованості із вартості електричної енергії за період з травня 2015 року по липень 2015 року є обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами (стаття 4-3 Господарського процесуального кодексу України).

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (статті 32 Господарського процесуального кодексу України).

Вищенаведені обставини є підставою для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача у розмірі 73 080,00 грн.

Керуючись статтями 33, 34, 35, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Комунального підприємства "Харківводоканал" (61013, м. Харків, вул., Шевченка, 2, ) на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, ) вартість електричної енергії за період з травня 2015 року по липень 2015 року у розмірі 19 278 915,67 грн. (з яких: 16 065 763, 06 грн. тарифна складова, 3 213 152,61 грн. ПДВ 20 %) та 73 080,00 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повне рішення складено 24.10.2016 р.

Суддя ОСОБА_6