ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" жовтня 2016 р.Справа № 922/2887/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши справу

за позовом ФОП ОСОБА_1
до ФОП ОСОБА_2, м. Харків
про стягнення коштів
за участю сторін:

позивача -ОСОБА_3

відповідача - не з*явився

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулася до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення боргу у розмірі 104287,51 грн.

Свої вимоги позивач мотивує неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за усним договором купівлі лісоматеріалів круглих від 22.03.2016 р., в частині передання оплаченого товару та неповернення сплачених грошових коштів.

Щодо стягнення з відповідача суми попередньої оплати за усним договором не є наслідком порушення ним грошового зобов*язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов*язань, а з інших підстав - повернення сплаченого авансу за непоставлений товар.

ОСОБА_2 своєю суттю обов*язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передплата , не можна розцінювати як грошове зобов*язання в розуміння ст. 625 ЦК України на які не нараховуються 3 % річних та інфляційні втрати.

24.10.2016 року позивач надав заяву про зменшення розміру позовних вимог та просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 99725,00 грн. та судовий збір.

Враховуючи, що згідно ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. Суд продовжує розгляд справи з урахуванням заяви від 24.10.2016 року.

Згідно положень ст.ст. 4-3, 33 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Враховуючи достатність часу, наданого позивачеві та відповідачеві для підготовки до судового засідання та підготовки витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

ОСОБА_2 приписами статті 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином. Як убачається з матеріалів справи, ухвали господарського суду Харківської області від 30.08.2016 року про порушення провадження у справі та від 04.10.2016 року про відкладення розгляду справи скеровувались ФОП ОСОБА_2 за адресами вказаними позивачем. При цьому, поштові відправлення скеровані судом за адресою підприємства зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, повертались до суду з посиланням на закінчення строку зберігання поштового відправлення. Отже, судом для забезпечення прав відповідача на участь у розгляді даної справи вжиті усі необхідні заходи для належного повідомлення сторін, розгляд справи відкладався неодноразово, втім у судові засідання відповідач не зявлявся, про причини неявки суд не повідомляв, хоча був обізнаний про розгляд справи, відтак відповідач мав можливість на реалізацію процесуальних прав визначених статтею 22 Господарського процесуального кодексу України ,

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ст. 205 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 206 Цивільного кодексу України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватись від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України у силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана здійснити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, наприклад: передати майно, виконати роботу, оплатити кошти та інше або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його боргу. Зобов'язання виникають з договору або інших підстав, які зазначені у статі 11 ЦК України.

Згідно з ч.2 статті 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Загальні положення про купівлю-продаж визначені главою 54 Цивільного кодексу України. Суттєвими умовами правовідносин купівлі - продажу, щодо яких повинно бути досягнуто згоди між продавцем та покупцем, є предмет (найменування товару), його кількість та ціна.

Відповідно до ч.1 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів.

Ураховуючи викладене, суд доходить висновку, що між сторонами по справі шляхом перерахування позивачем грошових коштів у сумі 99725,00 грн. платіжними дорученнями N 8 від 22.03.2016 року на суму 18900,00 грн. ( а.с.48), та № 9 від 22.03.2016 року на суму 80825,00 грн. як попередня оплата за лісоматеріали круглі ( лист ФОП ОСОБА_1В від 16.06.2016 року а.с.15) було укладено усну угоду, згідно з якою відповідач зобов'язався передати у власність позивачеві товар, а позивач - прийняти його та оплатити.

Таким чином, суд доходить висновку, що між сторонами укладено усну угоду купівлі-продажу , позаяк відповідно до усної угоди купівлі-продажу та суті цього зобов'язання, згідно з яким продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець - прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму, то у відповідача після отримання грошових коштів виникає обов'язок передати майно, а не повертати кошти. Позивачем зазначені вимоги усної угоди виконані, що підтверджується банківськими виписками та платіжними дорученнями які долучені до матеріалів справи . Згідно із вимогами ст. 193 ГК України одностороння відмова від виконання зобов'язання недопустима.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо поставки пиломатеріалів на адресу позивача, на підставі вищевикладеного суд задовольняє вимоги позивача щодо стягнення суми 99725,00 грн.

Щодо стягнення 3 % річних 1278,67 грн. та 3283,84 грн. інфляційних втрат, суд керується ст. 80 п.1-1 ГПК України та припиняє провадження у справі у зв*язку з відсутністю предмету спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

На підставі викладеного та керуючись ст. 1,2,33,44,75,п.1-1 80,82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Прийняти до розгляду заяву про уточнення позовних вимог від 24.10.2016 року.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , ідентифікаційний код АДРЕСА_2) суму основного боргу 99725,00 грн. та судовий збір 1495,87 грн.

В частині стягнення 3283,84 грн. інфляційних втрат та 1278,67 грн. 3 % річних - припинити провадження у справі.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 24.10.2016 р.

Суддя ОСОБА_4