РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2016Справа №910/17123/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Еверест енергопостач»

До Приватного акціонерного товариства «Фанери та плити»

Про стягнення 170 340,70 грн

Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Гримальський А.Ю. - за довіреністю;

від відповідача: Ільницька Л.М. - за довіреністю;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Еверест енергопостач» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Фанери та плити» 170 340,70 грн, з яких 158 915,03 грн - пеня, 11 425,67 грн - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач прострочив грошові зобов'язання за договором №02/16-Г5 на постачання природного газу від 01.02.2016.

Ухвалою суду від 20.09.2016 було порушено провадження у справі № 910/17123/16 та призначено її до розгляду на 03.10.2016.

Представник позивача подав документи на виконання вимог ухвали суду, а також подав клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, яке судом розглянуто та задоволено.

Представник позивача в судовому засіданні 03.10.2016 надав усні пояснення відповідно до яких позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача подав документи на виконання вимог ухвали суду та відзив на позов, в якому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних, та зменшити розмір пені, посилаючись на те, що позивачу не завдано збитків в зв'язку із несвоєчасним виконанням відповідачем грошових зобов'язань, кількість днів прострочення платежів незначна.

В судовому засіданні 03.10.2016 оголошено перерву до 24.10.2016.

В судовому засіданні 24.10.2016 представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 24.10.2016 надав усні пояснення відповідно до яких проти задоволення позову заперечував.

В судовому засіданні 24.10.2016 на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.02.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Еверест енергопостач» (постачальник, позивач) та Приватним акціонерним товариством «Фанери та плити» (споживач, відповідач) був укладений договір на постачання природного газу №02/16-Г5, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язується передати у власність споживача природний газ, а споживач зобов'язується прийняти та оплатити природний газ на умовах даного договору.

Відповідно до п. 4.1 договору об'єм поставки газу від постачальника на місяць споживання газу визначається на підставі письмових заявок споживача до 15 числа місяця, що передує місяцю споживання газу. Збільшення/зменшення планового обсягу газу у поточному місяці споживання здійснюється на підставі письмової заявки споживача до 8 та 18 числа місяця поставки. Зменшення планового обсягу газу у поточному місяці здійснюється на підставі листа споживача погодженого з газорозподільним підприємством. У випадку відмови від виділення планового обсягу газу, або припинення договірних відносин, споживачу необхідно погасити заборгованість та попередити письмово постачальника за 21 день до початку місяця споживання газу.

Згідно п. 4.4 договору кількість газу, що подається споживачу, визначається за показниками контрольно-вимірювальних приладів, що встановлені у споживача, атестовані в органах Держспоживстандарту України та відповідають вимогами закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», державним будівельним нормам, Правилам обліку газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання, затвердженим наказом Мінпаливенерго від 27.12.2005 №618, державним стандартам, нормативним та методичним документам Держспоживстандарту та НАК «Навтогаз України», експлуатаційній документації на засоби вимірювальної техніки, що входять до складу комерційного вузла. Показники цих контрольно-вимірювальних приладів є відправними для оформлення газорозподільною організацією актів про обсяги фактично спожитих обсягів газу.

Пунктом 5.1 договору сторони погодили, що ціна на газ, який буде постачатись з 01.02.2016 за 1 000,0 куб.м становить 7 178,40 грн (з урахуванням ПДВ).

Відповідно до п. 6.1 договору розрахунок за поставку газу здійснюється споживачем на таких умовах: 30% вартості заявлених об'ємів - оплата до 10 числа місяця поставки газу; 40% від вартості заявлених об'ємів - оплата до 20 числа місяця поставки газу; 30% від вартості заявлених об'ємів - оплата до 30 числа місяця поставки газу.

Договір вступає в силу з моменту його підписання повноваженими представниками сторін та діє в частині поставки газу до 31.12.2016, а в частині розрахунків - до повного їх виконання.

Умовами додаткової угоди №2 до договору сторони погодили, що ціна на природний газ, що буде постачатись з 01.05.2016 за 1 000,0 куб.м становить 6 400,00 грн (з ПДВ).

На виконання умов договору №02/16-Г5 від 01.02.2016 та заявок відповідача, за період з лютого 2016 року по травень 2016 року позивач здійснював поставку природного газу відповідачу, що підтверджується актами прийому-передачі природного газу: від 29.02.2016 на суму 3 277 600,00 грн, від 31.03.2016 на суму 2 816 344,74 грн, від 30.04.2016 на суму 2 376 631,85 грн, від 31.05.2016 на суму 1 632 691,20 грн.

Проте, відповідач, в порушення зобов'язань за договором №02/16-Г5 від 01.02.2016 сплачував вартість отриманого від позивача природного газу не своєчасно, що підтверджується випискою банку по рахунку позивача за період з 18.02.2016 по 13.09.2016.

В зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 170 340,70 грн, з яких 158 915,03 грн - пеня, 11 425,67 грн - 3% річних за прострочення грошових зобов'язань за договором №02/16-Г5 від 01.02.2016.

У відповідності до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору №02/16-Г5 від 01.02.2016 та заявок відповідача, за період з лютого 2016 року по травень 2016 року позивач здійснював поставку природного газу відповідачу, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями актів прийому-передачі природного газу, проте, відповідач, в порушення зобов'язань за договором №02/16-Г5 від 01.02.2016 сплачував вартість отриманого від позивача природного газу не своєчасно, що підтверджується випискою банку по рахунку позивача за період з 18.02.2016 по 13.09.2016.

Відповідно до ч.1. статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання за договором №02/16-Г5 від 01.02.2016 щодо своєчасної оплати поставленого позивачем природного газу, адже всупереч умов наведеного договору несвоєчасно здійснював оплату поставленого газу, що є підставами для застосування до відповідача відповідальності за несвоєчасне виконання зобов'язання.

Заперечуючи проти позову в частині стягнення 3% річних, відповідач зазначав про неможливість одночасного стягнення процентів за користування чужими коштами та пені.

Проте, такі доводи відповідача судом відхиляються, оскільки, позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних, передбачені ст. 625 ЦК України, а не проценти за користування чужими коштами.

Згідно п. 6.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" проценти річних, про які йдеться у частині другій статті 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 названого Кодексу. Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов'язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (стаття 1214 ЦК України).

Згідно п. 1.15. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" правова природа пені та процентів річних є різною і, відповідно, по-різному здійснюється нарахування цих сум.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов'язань.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Пунктом 7.2 договору сторони погодили, що у випадку несвоєчасної сплати за спожитий газ у строки, зазначені в п. 6.1 договору, споживач сплачує на користь постачальника пеню за кожен день прострочення платежу, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Здійснивши перерахунок 3% річних та пені, суд встановив, що позивач при нарахуванні 3% річних та пені не враховано, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення 3% річних та пені.

З огляду на викладене, з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов'язання та порядку розрахунків погодженого сторонами, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та пені підлягають частковому задоволенню в сумі 9 193,04 грн та 135 869,05 грн, відповідно, за періоди прострочення по кожному акту прийому-передачі природного газу окремо, згідно наданого позивачем розрахунку.

Щодо викладеного відповідачем у відзиві на позовну заяву клопотання про зменшення розміру пені суд зазначає наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

У відповідності до п. п. 2, 3, 4 частини 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. ст. 42, 43 Господарського процесуального кодексу України - правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, виходячи з інтересів сторін, враховуючи прострочення відповідачем грошового зобов'язання та його розмір, а також те, що відповідачем не наведено обставин, які мали б виключний характер та свідчили б про наявність належних підстав для зменшення розміру пені, а також не додано належних та допустимих доказів відповідно до статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження його доводів, дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання позивача про зменшення розміру пені.

Згідно ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволення позовних вимог.

Керуючись, ст. ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Фанери та плити» (02160, м. Київ, вул. Фанерна, буд. 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Еверест енергопостач» (03062, м. Київ, пр. Перемоги, буд. 67КС, ) 9 193 (дев'ять тисяч сто дев'яносто три) грн 04 коп. - 3% річних, 135 869 (сто тридцять п'ять тисяч вісімсот шістдесят дев'ять) грн 05 коп.- пені та 2 175 (дві тисячі сто сімдесят п'ять) грн 93 коп. - судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

31.10.2016

Суддя Спичак О.М.