ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2016 р.Справа № 922/3211/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання Бєсєдіній М.М.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Харків
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.Харків
про стягнення 458341,15грн.
за участю представників:

від позивача: ОСОБА_3, довіреність від 18.10.2016

від відповідача: ОСОБА_4, довіреність від 02.09.2016

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, м.Харків (далі за текстом - позивач), звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.Харків (далі за текстом - відповідач), про стягнення 458341,15грн. заборгованості, що складається з 228500,00грн. основного боргу, 30608,82грн. 3% річних, 199232,33грн. інфляційних нарахувань.

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки №1/П від 20.01.2012 .

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач у відзиві позов визнав, зазначивши, що заборгованість виникла у зв'язку із його скрутним матеріальним становищем.

Представник відповідача у судовому засіданні підтвердив наявність заборгованості за договором поставки №1/П від 20.01.2012, що є предметом даного спору.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши представників сторін, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

20 січня 2012 року між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, укладено договір поставки №1/П (далі за текстом - Договір), за умовами якого позивач зобов'язався передати у власність відповідача продукцію, визначену у пункті 1.2 цього Договору (надалі іменується "продукція"), а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити продукцію.

Відповідно до пункту 1.2 Договору найменування, одиниці виміру та загальна кількість продукції, що підлягає поставці за цим Договором, визначаються у видаткових накладних, що є невід'ємними частинами цього Договору.

За умовами пунктів 2.1, 2.2 Договору поставка продукції здійснюється на протязі 1 (одного) дня з дати підписання видаткової накладної. Поставка продукції та її отримання підтверджується підписанням між сторонами акту приймання-передачі продукції.

Пунктами 3.1, 3.4 Договору визначено, що ціна за одиницю продукції, що поставляється за цим Договором, визначається сторонами у видаткових накладних. Строк оплати продукції, що поставляється за цим Договором, становить 10 (десять) днів з дати підписання сторонами акту приймання-передачі продукції.

Згідно пунктів 7.1, 7.2 Договору строк його дії починає свій перебіг з моменту підписання та закінчується 31.01.2016.

Закінчення строку цього Договору не звільняє сторони від виконання обов'язків, взятих на себе за даним договором та від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору (пункт 7.3 Договору).

Пунктом 7.8 Договору встановлено, що строк позовної давності за домовленістю сторін складає 6 (шість) років.

Під час дії Договору позивач поставив відповідачу продукцію, визначену у підписаних сторонами видаткових накладних: №17 від 23.01.2012 на суму 110400,00грн., №25 від 23.05.2012 на суму 108100,00грн., №15 від 23.07.2012 на суму 10000,00 грн.

Прийняття відповідачем даної продукції підтверджується підписаними обома сторонами Актами приймання-передачі продукції: №17 від 23.01.2012 на суму 110400,00грн., №25 від 23.05.2012 на суму 108100,00грн., №15 від 23.07.2012 на суму 10000,00грн.

Таким чином, позивач виконав свої зобов'язання за Договором, передавши відповідачу продукцію на загальну суму 228500,00грн.

Враховуючи положення пункту 3.4 Договору відповідач мав оплатити отриману продукцію не пізніше 10 днів з дати підписання вищевказаних актів приймання-передачі, а саме: згідно акта №17 від 23.01.2012 на суму 110400,00грн. - не пізніше 02.02.2012, згідно акта №25 від 23.05.2012 на суму 108100,00грн. - не пізніше 02.06.2012, згідно акта №15 від 23.07.2012 на суму 10000,00грн. - не пізніше 02.08.2012.

Відповідач свої зобов'язання щодо оплати отриманої за Договором продукції не виконав, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 228500,00грн.

Позивач направляв відповідачу вимогу №1 від 01.02.2016 про сплату боргу, яка була особисто отримана позивачем, що підтверджується його відміткою. Однак, відповідач заборгованість не погасив.

У зв'язку з цим, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 228500,00грн. основного боргу, 30608,82грн. 3% річних, 199232,33грн. інфляційних нарахувань.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Матеріали справи підтверджують факт невиконання відповідачем своїх договірних зобовязань щодо оплати отриманої за Договором продукції на загальну суму 228500,00грн.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач не надав суду доказів здійснення оплати за поставлену згідно Договору продукцію, наявність даної заборгованості визнав, у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення 228500,00грн. основного боргу є такими, що підлягають задоволенню.

Згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналогічні положення сторони передбачили пунктом 4.5 Договору, за умовами якого покупець в разі прострочення виконання грошового зобов'язання, відповідно до статті 625 ЦК України, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки, а також 3% річних від простроченої суми.

У зв'язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні нарахування в розмірі 199232,33грн. за період березень 2012 року - серпень 2016 року.

Перевіривши розрахунок сум інфляційних нарахувань, суд визнав їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам законодавства, а тому вважає за можливе задовольнити позов в частині стягнення 199232,33грн. інфляційних нарахувань.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 30608,82грн. 3% річних, які нараховані за періоди з 01.02.2012 по 22.09.2016 - згідно акту №17 від 23.01.2012, з 01.06.2012 по 22.09.2016 - згідно акту №25 від 23.05.2012, з 01.08.2012 по 22.09.2016 - згідно акту №15 від 23.07.2012.

Суд зазначає, що при обчислені суми 3% річних позивачем неправильно визначено дату початку виникнення заборгованості відповідача за кожною поставкою продукції, у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню в розмірі 30590,05грн.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (61183, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (61121, АДРЕСА_2, код НОМЕР_2) 228500,00грн. основного боргу, 199232,34грн. інфляційних нарахувань, 30590,05грн. 3% річних та 6874,84грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в установленому законодавством порядку.

Повне рішення складено 24.10.2016 р.

Суддя ОСОБА_5