ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2016 р.Справа № 916/1327/16
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Головея В.М.

Суддів: Гладишевої Т.Я., Савицького Я.Ф.,

при секретарі судового засідання: Максіміхіній Ю.В.,

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 (за довіреністю),

від відповідача не зявився,

від третьої особи не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова Аграрна Компанія»

на рішення Господарського суду Одеської області від 04.07.2016

по справі №916/1327/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова Аграрна Компанія»

до Державного підприємства «Дослідне господарство «БОГУНІВСЬКА ЕЛІТА» Інституту сільського господарства Причорномор'я ОСОБА_2 академії аграрних наук України»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійної вимоги на предмет спору ОСОБА_2 академії аграрних наук України

про стягнення 8 481 924,43 грн.

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 26.10.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2016 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова Аграрна Компанія» (далі Товариство, позивач) звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до Державного підприємства «Дослідне господарство «БОГУНІВСЬКА ЕЛІТА» Інституту сільського господарства Причорномор'я ОСОБА_2 академії аграрних наук України» (далі Підприємство, відповідач) про стягнення попередньої оплати 6 957 774,00 грн., безпідставно отриманих коштів 1 524 150,43 грн. та судових витрат.

Позов обґрунтований тим, що відповідач неналежно виконує свої зобовязання за Форвардним контактом № ФК 03/09/11-02 від 03.09.2011 та додаткових угод до нього, в частині передачі позивачу у власність базовий актив сільськогосподарську продукцію (озимі) врожаю 2012 року, у встановлений умовами договору строк.

Ухвалою господарського суду від 13.06.2016 до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 академію аграрних наук України.

Рішенням господарського суду Одеської області від 04.07.2016 позов Товариства задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача попередньої оплати - 6 957 774,00 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 104 366,61, грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції послався на те, що позивач повністю виконав свої зобовязання за контрактом, сплативши за товар, однак відповідач у встановлений договором строк оплачений товар Товариству не передав. Відмовляючи в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення грошових коштів в сумі 1 524 150,43 грн., господарський суд зазначив, що дані грошові кошти Товариство перерахувало Підприємству на правовій підставі згідно контракту, у звязку з цим, вони не є безпідставно отриманими коштами і відповідно їх стягнення не може бути задоволено на підставі ст. 1212 ЦК України.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду першої інстанції, Товариство звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати в частині відмови в позові та в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення позову. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати за подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що господарський суд приймаючи рішення порушив матеріальні та процесуальні норми права внаслідок чого оскаржу вальне рішення не відповідає вимогам, які ставляться до законності та обґрунтованості судового рішення.

Відзив на апеляційну скаргу до Одеського апеляційного господарського суду не надходив.

Представники Підприємства та третьої особи в судове засідання не зявились, та не скористались своїм правами на участь в розгляді справи апеляційним судом, хоча повідомлялись належним чином про день, час і місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень від 26.09.2016, про поважні причини неявки суд не повідомили та правами, наданими ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не скористались.

Проте, така неявка представників сторін не перешкоджає розгляду скарги, оскільки, ухвалою Одеського апеляційного господарського суду про прийняття апеляційної скарги до провадження від 26.09.2016 у даній справі, явка представників сторін не визнавалась обов'язковою, а матеріали справи дають можливість розглянути скаргу по суті.

В судовому засіданні 26.10.2016 представник позивача надав пояснення, в яких підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити останню.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обґрунтована та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено господарським судом, 03.09.2011 року між Товариством (Покупець) та Підприємством (Продавець) було укладено Форвардний контракт № ФК 03/09-11-02 (далі Контракт), за умовами якого, Продавець зобов'язується виростити власними силами та передати Покупцю у власність базовий актив сільськогосподарську продукцію (озимі) урожаю 2012 року, у номенклатурі, кількості та за цінами, вказаними в цьому Контракті, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити його у кількості, строки та за ціною передбачених цим Контрактом (п. 1.1. Контракту).

В подальшому між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 від 17.09.2011 року та Додаткову угоду № 2 від 13.10.2011 року до Форвардного Контракту № ФК 03/09-11-02 від 03.09.2011 року.

Відповідно із п. 2.1. та п. 4.1. Контракту (з урахуванням змін внесених Додатковими угода) базовим активом, далі за текстом «Товар», за цим Контрактом виступає:

1. Пшениця озима (Товар-1) власного врожаю 2012 року у кількості 3 303,00 тонн, вартість однієї тонни 1 480,00 грн. з ПДВ;

2. Ячмінь озимий (Товар-2) власного врожаю 2012 року у кількості 1 409,60 тонн, вартість однієї тонни 1 500,00 грн. з ПДВ.

Загальна вартість Товару по Контракту № ФК 03/09-11-02 від 03.09.2011 року склала 7 002 840,00 грн., з ПДВ (п. 4.3 Контракту з врахуванням Додаткової угоди № 2 від 13.10.2011 року).

Контакт набирає чинності з дня його підписання уповноваженим представниками сторін та скріплення печатками сторін і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань за цим контрактом (п. 12.1. Контракту).

На виконання умов Контракту позивач перерахувало відповідачу грошові кошти на загальну суму 8 696 990,43 грн., що підтверджується наступними документами платіжними дорученнями (т. 1, а.с. 23- 109):

№ 9 від 25.11.2011 на суму 40 000,00 грн.;

№ 12 від 29.11.2011 на суму 210 000,00 грн.;

№ 20 від 30.11.2011 на суму 40 678,00 грн.;

№ 35 від 02.12.2011 на суму 20 000,00 грн.;

№ 42 від 06.12.2011 на суму 80 000,00 грн.;

№ 75 від 29.12.2011 на суму 50 877,00 грн.;

№ 83 від 23.12.2011 на суму 15 000,00 грн.;

№ 92 від 27.12.2011 на суму 13 000,00 грн.;

№ 97 від 28.12.2011 на суму 7 606,80 грн.;

№ 108 від 29.12.2011 на суму 186 591,74 грн.;

№ 16 від 11.01. 2012 на суму 100 000,00 грн.;

№ 24 від 12.01.2012 на суму 2 000 000,00 грн.;

№ 26 від 13.01.2012 на суму 1 369 703,65 грн.;

№ 28 від 13.01.2012 на суму 168 112,00 грн.;

№ 39 від 16.01.2012 на суму 300,00 грн.;

№ 68 від 27.01.2012 на суму 71 439,73 грн.;

№ 81 від 30.01.2012 на суму 53 222,00 грн.;

№ 89 від 01.02.2012 на суму 216 795,88 грн.;

№ 130 від 08.02.2012 на суму 12 000,00 грн.;

№ 135 від 09.02.2012 на суму 18 688,00 грн.;

№ 165 від 15.02.2012 на суму 11 300,00 грн.;

№ 169 від 16.02.2012 на суму 20 000,00 грн.;

№ 184 від 20.02.2012 на суму 74 507,01 грн.;

№ 208 від 23.02.2012 на суму 21 000,00 грн.;

№ 235 від 29.02.2012 на суму 34 495,00 грн.;

№ 241 від 01.03.2012 на суму 5 926,00 грн.;

№ 258 від 02.03.2012 на суму 25 250,00 грн.;

№ 279 від 05.03.2012 на суму 235 366,00 грн.;

№ 300 від 12.03.2012 на суму 28 994,00 грн.;

№ 321 від 20.03.2012 на суму 65 998,24 грн.;

№ 334 від 22.03.2012 на суму 3 000,00 грн.;

№ 350 від 28.03.2012 на суму 56 866,00 грн.;

№ 385 від 30.03.2012 на суму 11 260,08 грн.;

№ 370 від 30.03.2012 на суму 23 885,16 грн.;

№ 392 від 03.04.2012 на суму 2 300,00 грн.;

№ 396 від 03.04.2012 на суму 557 000,00 грн.;

№ 405 від 03.04.2012 на суму 59 853,42 грн.;

№ 432 від 11.04.2012 на суму 3 000,00 грн.;

№ 433 від 12.04.2012 на суму 9 000,00 грн.;

№ 456 від 20.04.2012 на суму 65 330,65 грн.;

№ 535 від 25.04.2012 на суму 279 154,68 грн.;

№ 566 від 26.04.2012 на суму 89 647,00 грн.;

№ 594 від 03.05.2012 на суму 52 400,00 грн.;

№ 617 від 18.05.2012 на суму 74 823,68 грн.;

№ 636 від 24.05.2012 на суму 32 085,00 грн.;

№ 644 від 24.05.2012 на суму 12 336,72 грн.;

№ 657 від 30.05.2012 на суму 5 926,34 грн.;

№ 665 від 31.05.2012 на суму 25 770,90 грн.;

№ 681 від 01.06.2012 на суму 200,00 грн.;

№ 704 від 08.06.2012 на суму 32 254,24 грн.;

№ 820 від 03.07.2012 на суму 20 500,00 грн.;

№ 825 від 04.07.2012 на суму 2 600,00 грн.;

№ 830 від 04.07.2012 на суму 15 000,00 грн.;

№ 834 від 05.07.2012 на суму 10 000,00 грн.;

№ 842 від 10.07.2012 на суму 20 000,00 грн.;

№ 848 від 12.07.2012 на суму 435 756,81 грн.;

№ 868 від 12.07.2012 на суму 23 085,14 грн.;

№ 869 від 12.07.2012 на суму 40 137,40 грн.;

№ 883 від 16.07.2012 на суму 47 066,55 грн.;

№ 930 від 20.07.2012 на суму 122 997,00 грн.;

№ 963 від 24.07.2012 на суму 5 520,00 грн.;

№ 977 від 27.07.2012 на суму 16 932,09 грн.;

№ 1005 від 30.07.2012 на суму 36 014,00 грн.;

№ 1033 від 31.07.2012 на суму 5 650,00 грн.;

№ 1036 від 01.08.2012 на суму 82 000,00 грн.;

№ 1059 від 01.08.2012 на суму 23 856,84 грн.;

№ 1091 від 03.08.2012 на суму 5 395,80 грн.

№ 1120 від 06.08.2012 на суму 20 000,00 грн.;

№ 1143 від 08.08.2012 на суму 90 200,00 грн.;

№ 1187 від 17.08.2012 на суму 95 000,00 грн.;

№ 586483 від 23.08.2012 на суму 200 000,00 грн.;

№ 586586 від 30.08.2012 на суму 34 031,88 грн.;

№ 586577 від 30.08.2012 на суму 134 000,00 грн.;

№ 1260 від 30.08.2012 на суму 6 000,00 грн.;

№ 586645 від 31.08.2012 на суму 65 000,00 грн.;

№ 1281 від 07.09.2012 на суму 4 302,00 грн.;

№ 586736 від 07.09.2012 на суму 60 000,00 грн.;

№ 1298 від 12.09.2012 на суму 7 000,00 грн.;

№ 1302 від 13.09.2012 на суму 3 200,00 грн.;

№ 1307 від 17.09.2012 на суму 3 000,00 грн.;

№ 586941 від 24.09.2012 на суму 150 000,00 грн.;

№ 586949 від 24.09.2012 на суму 150 000,00 грн.;

№ 587045 від 28.09.2012 на суму 6 500,00 грн.;

№ 587176 від 11.10.2012 року на суму 30 000,00 грн.;

№ 68 від 24.10.2012 на суму 6 300,00 грн.;

№ 73 від 24.10.2012 на суму 126 000,00 грн.;

№ 129 від 30.10.2012 року на суму 1 000,00 грн.

В платіжних дорученнях № № 586586, 586577, 586645, 586736, 586941, 586949, 587045, 587176, 68, 73, 129 призначення платежу зазначено «Оплата за пшеницю по дог. ФК 02/09-11-02», проте судова колегія погоджується з поясненнями позивача, що вищевказаний номер ФК у платіжних дорученнях було зазначено помилково, адже між сторонами Форвардного Контракту № ФК 02/09-11-02 не існує, про що не заперечує відповідач.

З матеріалів справи вбачається, що Підприємство поставило Товариству товар на загальну суму 45 066,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №БГБГ0000360 від 17.09.2012 (т. 1, а.с. 110).

Відповідач зазначає, що на підставі видаткової накладної № БГБГ0000311 від 05.09.2012 останній поставив позивача товар на суму 91 760,00 грн. (т.1, а.с. 135), проте господарський суд зазначив, що видаткова накладна № БГБГ0000311 від 05.09.2012 міститься відтиск печатки Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Украгропром», а не Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВА АГРАРНА КОМПАНІЯ» у звязку з чим, дана накладна є неналежним доказом поставки товару на користь Позивача та не відноситься до матеріалів даної справи. З даним твердженням суду першої інстанції погоджується судова колегія.

Позивач стверджує, що відповідач 11.12.2012 повернув Товариству грошові кошти в сумі 170 000,00 грн., про що не заперечує відповідач.

Приймаючи до уваги вищевикладене, судова колегія зазначає, що загальна сума грошових коштів, яку Товариство перерахувало Підприємству становить 8 481 924, 43 грн. (8 696 990,43 грн. 170 000,00 грн., які відповідач повернув позивачу 45 066,00 грн. сума поставленого товару), з яких: 7 002 840,00 грн. перераховані як попередня оплата на виконання умов Контракту (7 002 840,00 грн. 45 066,00 грн. часткова поставка товару = 6 957 774,00 грн. загальна сума попередньої оплати, на яку Підприємство не передало товар позивачу); 1 524 150,43 грн. помилково перераховані Товариством грошові кошти Підприємству (1 694 150,43 грн. 170 000,00 грн. відповідач повернув позивачу).

12.06.2015 року за вих. № 52 Підприємство підтвердило факт існування заборгованості за Форвардним Контрактом № ФК 03/09-11-02 від 03.09.2011 року у сумі 8 481 924,43грн. (т. 1, а.с. 115).

Згідно п. 3.2. Контракту № ФК 03/09-11-02 від 03.09.2011 року кінцевий строк поставки Товарів за цим Контрактом встановлюється до 15.08.2012 року.

Зважаючи на те, що сума попередньої оплати на рахунок відповідача була сплачена позивачем в повному обсязі, однак Підприємство зобовязання по передачі товару у власність позивачу не виконало, суму попередньої оплати, що становить 6 957 774,00 грн. не повернуло.

Частиною 1 ст. 525 та ч.1 ст. 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов'язань містяться і у ч. ч. 1, 7 ст.193 Господарського кодексу України. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 692 вказаного Кодексу покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Згідно вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Пунктом 9.10. Контракту № ФК 03/09-11-02 від 03.09.2011 року встановлено, якщо Продавець, який одержав суму попередньої оплати Товару, не передав Покупцеві Товар у встановлений цим Договором строк, і прострочення поставки складає більше ніж 3 (три) робочих дні, Покупець має право за власним вибором вимагати передання оплаченого Товару або повернення суми попередньої оплати.

16.10.2014 року Товариство направлено на адресу Відповідача вимогу від 14.10.2014 року про повернення суми боргу протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту отримання, яку Відповідачем отримано 21.10.2014 року, однак Підприємством кошти не повернуто та відповіді на вимогу не надано.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною другою статті 693 Цивільного кодексу України передбачено право покупця у разі порушення продавцем строку передання йому попередньо оплаченого товару або пред'явити вимогу про передання оплаченого товару, або вимагати повернення суми попередньої оплати (тобто відмовитися від прийняття виконання).

У відповідності до п. 9.11 Контракту якщо Продавець, який одержав від Покупця суму попередньої оплати, передав у власність покупцеві товар на суму меншу, ніж сума одержаної попередньої оплати, Продавець зобовязаний за вибором Покупця або повернути Покупцеві залишок суми попередньої оплати, або передати кількість Товару недопоставлену на залишок суми попередньої оплати.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що позовна вимога щодо стягнення з відповідача суми попередньої оплати у розмірі 6 957 774,00 грн. є обґрунтованою і місцевий суд підставно задовольнив цю вимогу.

Щодо відмови судом першої інстанції у задоволенні позову в частині стягнення безпідставно отриманих коштів у сумі 1 524 150,43 грн., судова колегія зазначає наступне.

Приймаючи рішення в частині відмови господарський суд мотивував, що між сторонами у справі протягом спірного періоду, в який позивачем перераховувались кошти за платіжними дорученнями, доданими до позовної заяви, існували договірні відносини, зокрема, діяв Форвардний контракт № ФК 03/09-11-02 від 03.09.2011, яким в т.ч. передбачалось здійснення попередньої оплати. Також проаналізувавши всі наявні матеріали справи, в т.ч. призначення платежу в платіжних дорученнях, за якими позивачем сплачувались відповідні кошти, діючий Форвардний контракт №ФК 03/09-11-02 від 03.09.2011, господарський суд дійшов висновку про отримання відповідачем стягуваних по даній справі грошових коштів за наявності правових підстав, з огляду на що такі кошти не можуть бути витребувані відповідно до положень статті 1212 ЦК України як безпідставно набуті, а тому заявлені позивачем позовні вимоги в частині безпідставно отриманих коштів не можуть бути задоволені на підставі положень статті 1212 ЦК України.

Проте, з таким висновком судова колегія не погоджується з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що сторони у Додатковій угоді №2 від 13.10.2011 до Контракту встановили, що загальна вартість становить 7 002 840,00 грн., яка була сплачена позивачем в поновному обсязі. Крім даної суми Товариство перерахувало Підприємству 1 694 150,43 грн. з яких 170 000,00 грн. відповідач повернув позивачу, тобто 1 524 150,43 грн. Судова колегія вважає, що вказані грошові кошти відповідач отримав не в порядку виконання договірного зобовязання, а поза підставами, передбаченими Контрактом та Додатковими угодами до нього, внаслідок їх перерахування на рахунок відповідача понад вартість Контакту та Додаткових угод до нього, а тому ці кошти не можуть бути віднесені до сум вартості товару за Контрактом укладеним між сторонами.

Отже, судова колегія вважає, що кошти в розмірі 1 524 150,43 грн. перераховані понад суми передбаченої Контрактом є майном, що набуте без достатньої правової підстави.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25.03.2015 року у справі № 36-5гс15, яка відповідно до ст. 111-28 ГПК України, є обовязковою для всіх судів України.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції приймаючи рішення по даній справі, безпідставно відмовив позивачу у задоволенні позовної заяви в частині стягнення з відповідача 1 524 150,43 грн. безпідставно отриманих грошових коштів, тому в цій частині рішення господарського суду підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є: 1) неповне зясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; 3)невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Одеської області прийнято при неповному зясуванні обставин справи, тому апеляційна скарга Товариства підлягає задоволенню, рішення частковому скасуванню, а позовні вимоги Товариства задоволенню в повному обсязі.

Згідно приписів ст. 49 ГПК України на користь позивача з відповідача підлягають стягненню понесені судові витрати при поданні позовної заяви в розмірі 127 228,87 грн..

Керуючись cm.cm. 99, 101- 105 ГПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова Аграрна Компанія» - задовольнити.

Рішення господарського суду Одеської області від 04.07.2016 скасувати частково, виклавши його резолютивну частину, в наступній редакції:

«Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова Аграрна Компанія» - задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Дослідне господарство «БОГУНІВСЬКА ЕЛІТА» Інституту сільського господарства Причорномор'я ОСОБА_2 академії аграрних наук України» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова Аграрна Компанія»:

6 957 774,00 грн. попередньої оплати;

1 524 150,43 грн. безпідставно отриманих коштів;

127 228,87 грн. - судового збору.» .

Доручити господарському суду Одеської області видати наказ із зазначенням у ньому всіх необхідних реквізитів сторін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Головей В.М.

Судді: Гладишева Т.Я.

ОСОБА_3