ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

м. Запоріжжя

18.10.2016 Справа № 908/2745/16

Cуддя Зінченко Н.Г., розглянувши позовні матеріали
за позовом приватного підприємства «ОСОБА_1В.» (69035, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 153)

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (69001, АДРЕСА_1)

про визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

17.10.2016 р. до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява б/н від 10.09.2016 р. (вх. № 2971/09-05 від 17.10.2016 р.) приватного підприємства «ОСОБА_1В.», м. Запоріжжя до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Запоріжжя про визнання права власності на обєкти та споруди, розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 34, а саме: приміщення торговельного павільйону літ. К20, загальною площею 79,1 кв. м., яке складається з кухні площею 20,2 кв. м., зали площею 53,8 кв. м., вмивальні площею 1,6 кв. м., туалету площею 1,9 кв. м., комори площею 1,6 кв. м.; дитячий майданчик під № 9 та замощення V.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.10.2016 р. справу № 908/2745/16 призначено до розгляду судді Зінченко Н.Г.

У відповідності до п. п. 4, 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду якщо: до позовної заяви не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі; а також не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Розглянувши матеріали позовної заяви та зясувавши підстави для повернення позовної заяви, передбачені нормами Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що слід повернути позовну заяву без розгляду на підставі п. п. 4, 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 54 ГПК України зміст, форма та додатки до позовної заяви повинні відповідати приписам вказаної норми законодавства.

Згідно ст. 44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплати за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, повязаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місті їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката, та інших витрат, повязаних з розглядом справи.

Приписами п. 3 ч. 1 ст. 57 ГПК України встановлено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору.

У відповідності до вимог ГПК України сплата судового збору є обовязковою, а при відсутності доказів сплати позовна заява підлягає поверненню.

Відповідно до п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-06/1260/2012 від 17.09.2012 р. «Про оформлення платіжних документів на перерахування судового збору» та п. 2.21 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» документи на безготівкове перерахування судового збору подаються до господарського суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені із застосуванням технічних засобів (фотокопії тощо), цих документів не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

До позовної заяви б/н від 10.09.2016 р. (вх. № 2971/09-05 від 17.10.2016 р.) позивач у якості доказів сплати судового збору фактично надав копію квитанцій № 85 від 09.08.2016 р. про сплату судового збору в сумі 1500,00 грн. (про що господарським судом Запорізької області складено відповідний Акт від 17.10.2016 р.), яка не може бути прийнята як належний доказ сплати судового збору за подання до господарського суду позовної заяви з огляду на вище наведені норми чинного процесуального законодавства.

Крім того, у п. 2.2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. № 7 розяснено, що судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом пункту 3 частини другої статті 54 і статті 55 ГПК такий обов'язок покладається на позивача.

Позивачем у позовній заяві зазначено ціну позову 100000,00 грн., разом з тим позивач не зазначив та не додав до позовної заяви документів на підтвердження даної ціни позову.

Приписами статті 56 ГПК України передбачено, що позивач зобов'язаний при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

У відповідності до ст. 57 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви та доданих до неї документів.

Належним доказом направлення копії позовної заяви з додатком відповідачу відповідно до Правил надання послуг поштового звязку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 р. № 270, є оригінал розрахункового документу (оригінал поштової квитанції чи фінансового чека), виданий відправникові поштового відправлення.

Зазначене підтверджується пунктом 2.1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-08/208 від 13.04.2008 р. (з наступними змінами і доповненнями), в якому зазначено, що розрахунковий документ встановленої форми, що підтверджує надання послуг поштового звязку (касовий чек, поштова квитанція тощо), може вважатися належним доказом надсилання іншій стороні (сторонам) у справі копії позовної заяви.

З аналізу вище наведених норм чинного процесуального законодавства слідує, що належними доказами направлення відповідачеві копії позовної заяви та доданих до неї документів, в розумінні ст. 56 ГПК України, є оригінали розрахункового документу (оригінал поштової квитанції або фінансового чеку) та опису вкладення.

До позовної заяви б/н від 10.09.2016 р. (вх. № 2971/09-05 від 17.10.2016 р.) позивач у якості доказів направлення відповідачеві копії позовної заяви з додатками до неї фактично надав копію фіскального чеку від 09.08.2016 р. про направлення ФОП ОСОБА_2 цінного листа № 823 та копію опису вкладення до ц/п на імя ФОП ОСОБА_2, відповідно до якого направлено позовну заяву з додатком, кількість предметів 48, (про що господарським судом Запорізької області складено відповідний Акт від 17.10.2016 р.), які не можуть бути прийняті як належний доказ направлення відповідачеві копії позовної заяви з додатками до неї з огляду на вище наведені норми чинного процесуального законодавства.

Крім того, суд звертає увагу, що позовна заява, подана до суду, датована 10.09.2016 р., в той час як копія позовної заяви з додатками відповідачеві була надіслана 09.08.2016 р. (згідно з наданими позивачем копіями фіскального чеку та опису вкладення).

Зазначені обставини перешкоджають суду вчинити передбачені нормами Господарського процесуального кодексу України дії по підготовці справи до судового розгляду та є підставами для повернення позовної заяви позивачу.

У відповідності до п. 3.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 ГПК України щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК України.

Суд вважає за необхідне роз'яснити заявнику, що у відповідності до ст. 63 Господарського процесуального кодексу України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з ним у господарський суд у загальному порядку після усунення допущених порушень.

Керуючись п. п. 4, 6 ч. 1 ст. 63, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву приватного підприємства «ОСОБА_1В.», м. Запоріжжя до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Запоріжжя про визнання права власності, та додані до неї документи повернути позивачу без розгляду.

Копію даної ухвали направити сторонам у справі.

Додаток для позивача на 47-ми аркушах; акт господарського суду Запорізької області від 17.10.2016 р.

Суддя Н.Г.Зінченко