ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2016 р. Справа № 911/2725/16

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю РУШ

до Фізичної особи підприємця ОСОБА_1

про стягнення 5088,52 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від позивача: ОСОБА_2 (довіреність б/н від 01.01.2016 року);

від відповідача: не зявився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю РУШ до Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про стягнення 5088,52 грн. з яких 2451,61 грн. заборгованості з орендних платежів, 1463,37 грн. пені, 223,99 грн. інфляційних, 949,55 грн. 30 % річних.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 26.08.2016 року порушено провадження у справі № 911/2725/16 та призначено справу до розгляду на 27.09.2016 року.

23.09.2016 року через канцелярію суду від представника позивача надійшли письмові поясненя по суті спору та клопотання про розгляд справи без його участі.

В судове засідання, яке відбулось 27.09.2016 року представник позивача не зявився, вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 26.08.2016 року виконав частково, відповідач вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 26.08.2016 року не виконав, у звязку з чим розгляд справи відкладався до 18.10.2016 року.

В судовому засіданні 18.10.2016 року позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання 18.10.2016 року не зявився, про причини неявки господарський суд не повідомив, письмовий відзив на позов не надав.

Оскільки, про поважні причини неявки в судове засідання відповідача суд не повідомлений; клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило, тому суд вважає, що, у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представника відповідача, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 31.03.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю РУШ (далі - Суборендодавець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - Суборендар, відповідач) було укладено Договір суборенди приміщення № 01-31/03/Е311/2014 (далі-Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору Суборендодавець зобовязується передати, а Суборендар зобовязується прийняти в строкове платне користування частину нежитлового приміщення (в подальшому Приміщення), загальною площею 11,5 м2, розташоване за адресою: м. Київ, вул. Луначарського, 24.

Мета суборенди (цільове призначення) розміщення манікюрного салону (п. 1.3 Договору).

При передачі та прийманні Приміщення складається ОСОБА_3 приймання передачі (Додаток № 2 до Договору) (п. 2.2 Договору).

Приміщення вважається переданим/прийнятим в користування з моменту підписання ОСОБА_3 приймання передачі. Датою передачі/приймання Приміщення є дата підписання ОСОБА_3 приймання передачі (п. 2.3 Договору).

Суборендна плата з дати підписання ОСОБА_3 приймання-передачі до 14.10.2014 року за всю площу Приміщення за всю площу Приміщення складає 2500,00 грн., в тому числі ПДВ 20 %, за повний місяць користування Приміщенням (п. 3.1 Договору).

Якщо Суборендар користується Приміщенням неповний місяць, суборендна плата розраховується виходячи із кількості днів фактичного користування Приміщенням, починаючи з дати підписання ОСОБА_3 приймання передачі.

Починаючи з 15.10.2014 року Суборендна плата за місяць за всю площу Приміщення за Договором складає 3200,00 грн., в тому числі ПДВ 20 %.

Суборендна плата включає в себе вартість комунальних послуг, які споживаються Суборендарем в Приміщенні (п. 3.1 Договору).

Суборендар зобовязаний сплачувати Суборендну плату щомісяця авансом в безготівковому порядку на поточний рахунок Суборендодавця до 25 го числа поточного місяця за наступний. Суборендна плата сплачується Суборендарем без надання рахунку , на підставі даного Договору, при цьому, у платіжному дорученні на сплату Суборендної плати Суборендар зобовязаний вказувати номер Договору та період за який здійснюється оплата (п. 3.2 Договору).

Суборендна плата нараховується з моменту підписання ОСОБА_3 приймання передачі приміщення і до моменту повернення Суборендарем Приміщення Суборендодавцю за відповідним ОСОБА_3 (п. 3.5 Договору).

Строк дії Договору: по 28.02.2015 року включно, а в частині виконання зобовязань до повного їх виконання, і його перебіг починається з моменту підписання Договору ОСОБА_3 або їх повноважними представниками (п. 6.1 Договору).

На виконання п. 2.2 Договору, згідно ОСОБА_3 приймання-передачі нежитлового приміщення, який підписаний уповноваженими представниками Сторін та скріплений їх печатками, 01.05.2014 року Суборендодавець передав, а Суборендар прийняв в строкове платне користування частину спірного нежитлового Приміщення (копія ОСОБА_3 приймання-передачі знаходиться в матеріалах справи).

Додатковою угодою б/н від 01.01.2015 року до Договору, Сторони дійшли зголи викласти п. 3.1 Договору в наступній редакції: «суборендна плата з 01.01 по 30.04.2015 року за місяць за всю площу Приміщення складає 3000,00 грн., в тому числі ПДВ 20 %.

Починаючи з 01.05.2015 року суборендна плата за місяць за всю площу Приміщення складає 933,33 грн., в тому числі ПДВ 20 %.

Суборендна плата включає в себе вартість комунальних послуг, які споживаються Суборендарем в Приміщенні».

Додатковою угодою б/н від 15.05.2015 року до Договору, Сторони дійшли згоди розірвати Договір достроково, а саме 15.05.2015 року (п. 1 Додаткової угоди б/н від 15.05.2015 року).

Сторони дійшли згоди підписати ОСОБА_3 приймання-передачі приміщення не пізніше 15.05.2015 року (п. 2 Додаткової угоди б/н від 15.05.2015 року).

Актом приймання-передачі (повернення) нежитлового приміщення, який підписаний уповноваженими представниками Сторін та скріплений їх печатками, відповідач повернув, а позивач прийняв спірне нежитлове приміщення.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт користування відповідачем орендованим за Договором (з наведеними Додатковими угодами) приміщенням до 15.05.2015 року, тобто до повернення орендованого майна позивачу за відповідним ОСОБА_3 передачі-приймання приміщення від 15.05.2015 року.

Однак, протягом дії Договору, відповідачем сплата суборендних платежів позивачу здійснювалась з простроченням та не в повному обсязі, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками за період травень 2014 року квітень 2015 року, у звязку з чим, за ним утворилась заборгованість за період з травня 2014 року по квітень 2015 року в сумі 2451,61 грн., що відповідачем не заперечено та не спростовано.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Укладений між сторонами Договір за правовою природою є договором піднайму (суборенди).

Передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1 статті 774 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 3 статті 774 Цивільного кодексу України, до договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Згідно ст. 759 Цивільного кодексу України, наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відтак, суд дійшов висновку про доведеність факту існування заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 2451,61 грн. орендних платежів за період травень 2014 року квітень 2015 року, отже вимога про її стягнення є обґрунтованою, відповідачем належним чином не запереченою та не спростованою та підлягає задоволенню.

У звязку з простроченням виконання грошового зобовязання, позивач також просить стягнути з відповідача 1463,37 грн. пені на підставі п. 5.4.1 Договору, 223,99 грн. інфляційних та 949,55 грн. 30 % річних на підставі п. 5.4.2 Договору (позивач на суму боргу 2451,61 грн. нараховує пеню, 30 % річних та інфляційні окремо на 2000,00 грн. за період з 01.05.2015 року по 16.08.2016 року та на суму 451,61 грн. за період з 16.05.2016 року по 16.08.2016 року).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Підстави та умови нарахування пені визначені у п. 5.4.1 Договору, зокрема, передбачено, що при несвоєчасному виконанні зобовязань щодо сплати платежів, передбачених даним Договором, Суборендар, згідно з чинним законодавством України, сплачує Суборендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в цей період, від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 5.4.2 Договору у разі прострочення виконання Суборендарем грошового зобовязання за цим Договором, відповідно до ст. 625 ЦК України, Суборендар повинен сплатити Суборендодавцю суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також 30 % річних від суми боргу.

Судом досліджено та встановлено, що позивачем нарахована пеня, 30 % річних та інфляційні по кожному періоду на фактичні суми заборгованості, існування яких у відповідні періоди відповідачем не заперечено та не спростовано.

Враховуючи встановлені судом обставини щодо наявності заборгованості відповідача та фактів прострочення платежів, суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача про стягнення пені, 30 % річних та інфляційних.

Однак, судом було виявлено помилки в наданому позивачем розрахунку пені, а саме, позивачем при розрахунку пені не враховано шестимісячний строк нарахування пені, визначений п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Судом було здійснено правильний розрахунок пені за правильний період (на суму 2000,00 грн. за період з 01.05.2016 року по 30.10.2015 року (183 дні), яка склала 560,88 грн. та на суму 451,61 грн. за період з 16.05.2015 року по 14.11.2015 року (183 дні) 123,68 грн.) згідно з яким з відповідача підлягає стягненню 684,56 грн. пені.

Також судом було виявлено арифметичні помилки в розрахунку інфляційних. Судом було здійснено правильний розрахунок інфляційних за заявлений період (на суму 2000,00 грн. за період з 01.05.2016 року по 16.08.2016 року, які склали 184,85 грн. та на суму 451,61 грн. за період з 16.05.2015 року по 16.08.2016 року 31,12 грн.) згідно з яким з відповідача підлягає стягненню 215,97 грн. інфляційних.

30 % річних підлягають задоволенню в заявленому розмірі.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства України, повно та всебічно розглянувши матеріали справи господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 4301,69 грн. з яких: 2451,61 грн. заборгованості з орендних платежів, 684,56 грн. пені, 949,55 грн. 30 % річних та 215,97 грн. інфляційних. В решті позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідач має відшкодувати позивачу витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовних вимогам.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Симоненка, 2, корпус А, кв. 30, код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю РУШ (49055, м. Дніпропетровськ, проспект Кірова, буд. 104 А, код 32007740) 2451 (дві тисячі чотириста пятдесят один) грн. 61 коп. заборгованості з орендних платежів, 684 (шістсот вісімдесят чотири) грн. 56 коп. пені, 949 (девятсот сорок девять) грн. 55 коп. 30 % річних, 215 (двісті п'ятнадцять) грн. 97 коп. інфляційних та 1164 (одна тисяча сто шістдесят чотири) грн. 92 коп. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 26.10.2016 р.

Суддя Т.П. Карпечкін