ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.10.16р. Справа № 904/3330/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 ЛОГІСТИК", м. Бровари, Київська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЛАЗА-ТРАНС", м. Дніпропетровськ

про стягнення 26 056,68 грн.

Головуючий колегії ОСОБА_2

Суддя Новікова Р.Г.

Суддя Соловйова А.Є.

Представники:

від позивача: ОСОБА_3, дов. від 13.01.16р.

від відповідача: ОСОБА_4, дов. від 16.05.16р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з Відповідача збитків у розмірі 26 056,68 грн. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем зобовязання щодо збереження прийнятого до перевезення вантажу за разовим договором заявкою №ЛВЛ00002198 від 10.12.14 про надання транспортно-експедиційних послуг в межах України, що є підставою для стягнення заявленого в позові розміру збитків.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що наданий Позивачем разовий договір заявка №ЛВЛ00002198 від 10.12.14 не є належним доказом підтвердження досягнення між сторонами згоди по всім істотним умовам цього договору, шляхом його підписання, оскільки в зазначеному правочині не зазначено ім'я по батькові особи, підписанта з боку Відповідача, а також, відсутні всі реквізити останнього, які є обов'язковими для ідентифікації юридичної особи.

Заперечуючи проти заявлених вимог, Відповідач також зазначає, що згідно наданої у справу товарно-транспортної накладної №1001674 від 10.12.14, на яку Позивач посилається в підтвердження факту прийняття Відповідачем вантажу до перевезення, перевізником визначено ТОВ „ОСОБА_1 Логістик, тобто Позивача у справі. Щодо наданого акту пошкоджень, надлишків, недостачі Метро ВВХD № 1674 від 11.12.14, то на думку Відповідача, зазначений акт не може бути підставою для матеріальної відповідальності за втрату вантажу, оскільки не містять підписів перевізника чи водія. Також, на думку Відповідача, доказом відсутності вини відповідача за нестачу частини вантажу є постанова про закриття кримінального провадження від 04.04.15 слідчого СВ Дніпровського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 26.04.16 порушено провадження у справі №904/3330/16 (Суддя Н.Е. Петренко).

14.06.16 ухвалою господарського суду Дніпропетровської області, справу № 904/3330/16 прийнято до розгляду колегією суддів в складі: головуючий суддя: Петренко Н.Е., судді - Соловйова А.Є., Новікова Р.Г.

Протоколом повторного автоматичного розподілу судових справ між суддями від 25.08.20106 року, у зв'язку з перебуванням судді Петренко Н.Е. на лікарняному, визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя Ніколенко М.О., судді - Соловйова А.Є., Новікова Р.Г.

30.08.2016 року в зв'язку з перебуванням судді Ніколенко М.О. у відпустці, проведено повторний розподіл справи, та визначено наступний склад суду: головуючий суддя - Ліпинський О.В., судді - Соловйова А.Є., Новікова Р.Г.

Ухвалою суду від 01.09.16 справу №№904/3330/16 прийнято до провадження в колегіальному складі суддів: головуючий суддя - Ліпинський О.В., судді - Соловйова А.Є., Новікова Р.Г.

В судовому засіданні 17.10.2016 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення згідно зі ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як убачається з матеріалів справи, 01.10.2014 між ТОВ "ОСОБА_1 ЛОГІСТИК" (далі Позивач, Експедитор) та ТОВ „ЛВН ЛІМІТЕД (далі Замовник) укладено договір №Л01-ТЄО Україна 01-10.2014 транспортно-експедиційного обслуговування при організації перевезення вантажу автомобільним транспортом у міжміському сполученні.

Відповідно до п. 1.2 договору, Замовник доручає, а Експедитор, за оплату та за рахунок коштів Замовника, приймає на себе зобов'язання по транспортно-експедиційному обслуговуванню, яке містить в собі, але не обмежується наступним: планування та організація перевезення вантажів замовника, отримання необхідних документів, виконання інших формальностей, контроль за завантаженням та вивантаженням вантажів замовника, проведення взаєморозрахунків та інше.

У своїй діяльності, під час виконання своїх зобов'язань за даним договором, Експедитор виступає від свого імені, діє за дорученням замовника та має право залучати для надання послуг третіх осіб, сплачуючи їх послуги грошовими коштами, які були перераховані замовником. Покладені експедитором на третіх осіб обовязки перед замовником не звільняють самого експедитора від відповідальності перед замовником за виконання умов поточного договору. Експедитор несе відповідальність перед замовником за дії та порушення третіх осіб, які залучені ним для виконання даного договору, а також за виконання або неналежне виконання такими третіми особами зобов'язань, як за свої власні дії (п. 1.3 договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 932 ЦК України експедитор має право залучити до виконання своїх обов'язків інших осіб.

З метою виконання своїх зобов'язань за договір №Л01-ТЄО від 01.10.2014, Товариством з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 ЛОГІСТИК" (далі Позивач, Експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПЛАЗА-ТРАНС" (далі Відповідач, Перевізник) укладено разовий договір - заявка №ЛВЛ00002198 про надання транспортно-експедиційних послуг в межах України від 10.12.14.

Згідно з п. 2, п. 3, п. 5 договору-заявки, сторонами погоджено перевезення вантажу (европаллети 33 шт.), вагою 22 000 кг., за маршрутом: м. Немирів - м. Дніпро.

Пунктом 16 договору-заявки, визначено дані транспортного засобу та водія-експедитора: марка авто НОМЕР_1, НОМЕР_2, водій ОСОБА_5, права ЯАА395287, паспорт серії АМ 024751.

Договором-заявкою погоджено наступні умови та обовязки, а саме: під час перевезення вантажу замовника, водій виконавця, виконує обовязки водія-експедитора і належним чином завіряє підписом прийняття вантажу до перевезення в товарно-транспортній накладній, а також завіряє відповідність наданих супровідних документів на вантаж. Перевізник несе повну матеріальну відповідальність перед Замовником за збереження вантажу з моменту завантаження в до моменту його розвантаження. Перевезення вантажу здійснюється згідно з вимогами Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні від 14.10.1997 № 363 (з доповненнями та змінами).

В підтвердження факту прийняття Відповідачем вантажу до перевезення, до матеріалів справи додано товарно-транспортну накладної №1001674 від 10.12.14 на переміщення алкогольних напоїв, яка містить підпис водія ОСОБА_5, а також додано транспортну накладну №1001674 від 10.12.14.

На виконання умов договору-заявки Відповідачем надано послуги з перевезення вантажу за напрямком: м. Немирів м. Дніпропетровськ, автомобілем НОМЕР_1/АЕ8677ХР, що підтверджується підписаним сторонами актом здачі приймання робіт (наданих послуг) № ОУ-0000961 від 10.12.2014 (а.с. 95). Для оплати транспортно-експедиційних послуг, Відповідачем на адресу Позивача виставлено рахунок-фактуру № СФ-0000994 від 10.12.14 на суму 6 700,00 грн. (а.с. 94).

Як стверджує Позивач, 11.12.2014 під час прийму вантажу в пункті призначення, було виявлено нестачу частини вантажу, про що складено акт пошкоджень, надлишків, недостачі Метро ВВХD № 1674 (а.с. 14).

В зв'язку із виявленою нестачею, 25.12.2014 року Замовник/вантажовідправник ТОВ «ЛВН Лімітед» звернувся до Позивача (експедитора) з претензією № 9-27/749 про відшкодування збитків, завданих в зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за договором №Л01-ТЄО Україна 01-10.2014 транспортно-експедиційного обслуговування при організації перевезення вантажу автомобільним транспортом у міжміському сполученні, у розмірі 26 056,68 грн., що становить вартість втраченого вантажу з урахуванням ПДВ. Позивач зазначену претензію задовольнив, здійснив повну оплату завданих збитків у розмірі 26 056,68 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень № 73 від 12.02.2015 № 299 від 26.03.2015 (а.с. 26, 27).

З огляду на викладені обставини, вважаючи, що спричинення збитків сталося з вини Відповідача, який не забезпечив збереження вантажу під час його перевезення, Позивач, як особа, що здійснила відшкодування збитків, посилаючись приписи ст. 228 ГК України, вимагає стягнення з Відповідача збитків на свою користь в порядку регресу.

Статтею 175 ГК України майново-господарські зобов'язання визнаються такими, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 307 ГК України, положення якої кореспондуються із положеннями ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Частиною 3 ст. 909 ЦК України визначено, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної. Відповідно до вимог пункту 11.1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні (далі Правила), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 308, ч. 3 ст. 310 ГК України, відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення та припиняється з моменту його видачі одержувачу в пункті призначення.

Згідно ч. 1 ст. 314 ГК України, перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

Відповідно до вимог ст. 158 Статуту автомобільного транспорту Української РСР, затвердженого постановою ОСОБА_6 Міністрів Української РСР від 27.06.69 року N401, документами, що підтверджують втрату вантажу, його кількість та вартість, є виключно товарно-транспортна накладна з відміткою вантажоодержувача про нестачу/втрату вантажу та акт встановленої форми, що складається в такому випадку.

Згідно вимог п. 15.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, у разі зіпсуття або пошкодження вантажу, а також у разі розбіжностей між Перевізником і вантажовідправником (вантажоодержувачем) обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актом. Записи в акті засвідчуються підписами вантажовідправника (вантажоодержувача) і водія.

В підтвердження своїх доводів щодо не забезпечення Відповідачем збереження вантажу під час його перевезення, Позивач посилається на ОСОБА_7 пошкоджень, надлишків, недостачі Метро ВВХD № 1674 від 11.12.2014 року.

Як убачається зі змісту наданої до матеріалів справи копії зазначеного акту, та підтверджено представником Позивача в судовому засіданні, вказаний акт не містить підпису водія.

В силу приписів п. 15.3 Правил, записи в акті повинні бути засвідчені підписами вантажовідправника (вантажоодержувача) і водія. Односторонні записи в акті як вантажовідправника (вантажоодержувача), так і водія вважаються недійсними.

Представник Позивача в судовому засіданні пояснив, що відсутність підпису водія в ОСОБА_7 № 1674 від 11.12.2014 року, обумовлена відмовою останнього від його підписання.

Згідно п. 15.5. Правил, при відмові від складання акта або від внесення записів у товарно-транспортну накладну у випадках недостачі, псування або ушкодження вантажу акт складається за участю представника незацікавленої сторони.

Зважаючи на те, що наданий у справу ОСОБА_7 № 1674 від 11.12.2014 року складено за участю представників постачальника, одержувача, та представника ТОВ «Рабен», назву якого зазначено в транспортній накладній як адресу сервісної компанії, слід дійти висновку, що такий акт складено без участі незацікавленої особи, а отже, записи ОСОБА_7 про обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності Відповідача, є недійсними.

Суд не приймає в якості допустимого доказу в підтвердження втрати вантажу під час його перевезення, факт зверненням водія ОСОБА_5 до правоохоронних органів стосовно виявлення порушення пломби на кузові автомобіля та крадіжки вантажу, адже в силу приписів ст. 34 ГПК України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі викладеного, в зв'язку з ненаданням суду належних та допустимих доказів в підтвердження обставин, які можуть служити підставою для відповідальності ТОВ «Плаза-Транс», вимоги Позивача про відшкодування збитків у розмірі 26 056,68 грн., підлягають відхиленню в повному обсязі.

Витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 1, 33, 34, 43, 44, 49, 82-87 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 24.10.2016.

Головуючий колегії ОСОБА_2

Суддя Суддя ОСОБА_6 ОСОБА_7