ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.10.2016р. Справа №905/2322/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», м.Краматорськ, в особі відокремленого структурного підрозділу Словянського управління по газопостачанню та газифікації, м.Словянськ,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Хозхімсервіс», м.Красний Лиман,

про стягнення 76613,86 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Бикова Я.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_1 юрисконс.

від відповідача: не зявився

Згідно із ст.77 ГПК України

в засіданні суду оголошувалась перерва з 21.09.2016р. по 19.10.2016р.

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», м.Краматорськ в особі відокремленого структурного підрозділу Словянського управління по газопостачанню та газифікації, м.Словянськ звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Хозхімсервіс», м.Красний Лиман про стягнення заборгованості у розмірі 68634,55 грн, пені 7380,16 грн, 3% річних 599,15 грн.

21.09.2016р. до господарського суду надійшла заява №1679/04 від 19.09.2016р. про зменшення розміру позовних вимог, згідно з якою Публічне акціонерне товариство «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» в особі відокремленого структурного підрозділу Словянського управління по газопостачанню та газифікації заявило вимоги про стягнення заборгованості в сумі 12177,84 грн, пені 7380,16 грн, 3% річних 599,15 грн.

Відповідно до заяви №1785/04 від 04.10.2016р. Публічне акціонерне товариство «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» в особі відокремленого структурного підрозділу Словянського управління по газопостачанню та газифікації просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 709,52 грн, пеню 9208,26 грн, 3% річних 796,02 грн.

У судовому засіданні 19.10.2016р. представник позивача підтримав позовні вимоги з урахуванням заяви №1785/04 від 04.10.2016р.

Виходячи з того, що нормами ст.22 Господарського процесуального кодексу України встановлено право позивача до прийняття рішення по справі зменшити або збільшити розмір позовних вимог, судом розглядається позов Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» в особі відокремленого структурного підрозділу Словянського управління по газопостачанню та газифікації з урахуванням заяви №1785/04 від 04.10.2016р.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №149 від 01.01.2016р. на постачання природного газу, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість, що стало підставою для нарахування неустойки та 3% річних.

Відповідач письмового відзиву на позовну заяву не надав, у судовому засіданні 21.09.2016р. проти позовних вимог заперечив в частині наявності заборгованості в сумі 12177,84 грн.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобовязують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За висновками суду, незважаючи на те, що відповідач, зокрема, у судове засідання 19.10.2016р. не зявився, справа може бути розглянута за наявними в ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а відсутність вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Крім того, суд зазначає, що строк розгляду справи закінчується 19.10.2016р. (з урахуванням продовження ухвалою суду від 21.09.2016р.), внаслідок чого відкладення судового засідання на іншу дату є неможливим.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобовязання виникають, зокрема, з договору.

Згідно із ст.712 вказаного нормативно-правового акту за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За змістом ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як свідчать матеріали справи, 01.01.2016р. між Публічним акціонерним товариством «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Хозхімсервіс» (споживач) було підписано договір на постачання природного газу №149, згідно із п.1.1 якого постачальник постачає природний газ споживачу в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість прийнятого природного газу у розмірах, строках та порядку, передбачених договором.

За умовами розділу 4 вказаного правочину (в редакції додаткової угоди від 01.01.2016р.) ціна на газ була встановлена на рівні 8199 грн з ПДВ.

Сторонами неодноразово вносились зміни до договору №149 від 01.01.2016р., внаслідок чого, зокрема, ціна на газ становила:

- з 01.02.2016р. 8008,20 грн з ПДВ (додаткова угода від 01.02.2016р.),

- з 01.03.2016р. 8027,40 грн з ПДВ (додаткова угода від 01.03.2016р.).

Договір набрав чинності з дати його підписання та був укладений на строк до 31.12.2016р. (п.10.1 договору №149 від 01.01.2016р.).

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги вказаний вище правочин як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обовязків.

За приписами п.п.2.6, 2.9 договору №149 від 01.01.2016р. постачання газу підтверджується підписаним сторонами актом приймання-передачі газу, що оформлюється за даними комерційного вузла обліку, визначених у додатку №1 до договору. Акти приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків споживача з постачальником.

Як свідчать матеріали справи, на виконання вказаних умов договору №149 від 01.01.2016р., позивачем та відповідачем було підписано, зокрема, акти приймання-передачі природного газу за змістом яких, у січні 2016 року споживачем було отримано 2,609 тис. куб. м природного газу, у лютому 2016 року 1,570 тис. куб. м природного газу, у березні 2016 року 7,033 тис. куб. м природного газу.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За приписами п.4.7 договору №149 від 01.01.2016р. оплата вартості постачання газу здійснюється споживачем авансовими платежами із розрахунку договірного обсягу постачання газу відповідно до додатка №2 до договору до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання. У випадку недоплати вартості постачання газу за розрахунковий період, споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 10 числа місяця наступного за розрахунковим. У разі переплати за фактично спожитий газ сума переплати зараховується постачальником в рахунок оплати поставленого газу в наступному розрахунковому періоді або повертається на поточний рахунок споживача на його письмову вимогу.

Як свідчать матеріали справи, позивачем були виставлені, а відповідачем прийняті акти-рахунки №424 від 31.01.2016р. на суму 21391,19 грн, №424 від 29.02.2016р. на суму 12572,87 грн, №424 від 31.03.2016р. на суму 56456,71 грн.

Доводів, які б спростовували правильність визначення позивачем обсягу поставленого природного газу та його вартості відповідачем не наведено, а судом не встановлено, внаслідок чого суд приймає зазначений вище розрахунки позивача як достовірні.

На підтвердження перерахування на користь відповідача грошових коштів в сумі 18000 грн позивач представив до матеріалів справи банківську виписку за 12.01.2016р. по рахунку №3139.

Водночас, відповідно до наявного у матеріалах справи витягу з розрахункової відомості за грудень 2015 року по розрахункам між Словянським управлінням по газопостачанню та газифікації та Товариством з обмеженою відповідальністю «Хозхімсервіс» станом на 31.12.2015р. відповідачем було внесено передоплату у розмірі 3786,22 грн.

Ухвалами господарського суду від 05.08.2016р., 01.09.2016р. відповідача було зобовязано представити докази часткової чи повної оплати відповідачем, визначеної позивачем заборгованості (за наявності).

21.09.2016р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Хозхімсервіс» до матеріалів справи було надано копію платіжного доручення №478 від 22.08.2016р., що підтверджує проведення оплати на користь позивача згідно акту-рахунку №424 від 31.03.2016р. на суму 56456,71 грн. Аналогічні за змістом відомості містяться у банківській виписці за 22.08.2016р. по рахунку №3139, яка надана позивачем.

Крім того, як встановлено судом, Товариство з обмеженою відповідальністю «Хозхімсервіс» звернулось до позивача з заявою про переведення грошових коштів в сумі 11468,32 грн з рахунка транспортування обєму спожитого газу на рахунок поставки обєму спожитого газу (вх.№1209 від 07.09.2016р.). Як свідчать матеріали справи, вказана заява була задоволена Публічним акціонерним товариством «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» в особі відокремленого структурного підрозділу Словянського управління по газопостачанню та газифікації, а кошти в сумі 11468,32 грн враховані як оплата за договором №149 від 01.01.2016р.

Тобто, фактично, з урахуванням всіх наявних у матеріалах справи документів про оплату товару за договором №149 від 01.01.2016р., на теперішній час на виконання вказаного правочину відповідачем перераховано позивачу грошових коштів в загальному розмірі 89711,25 грн, що з урахуванням поставки газу протягом січня-березня 2016 року на суму 90420,77 грн свідчить про наявність боргу у розмірі 709,52 грн

Таким чином, приймаючи до уваги, що позивач зобовязання за договором №149 від 01.01.2016р. виконав належним чином, зауважень щодо кількості та якості поставленого природного газу від відповідача не надходило, враховуючи, що відповідачем порушені взяті на себе за договором обовязки в частині строку їх виконання та у повному обсязі, суд дійшов висновку, що вимоги Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» в особі відокремленого структурного підрозділу Словянського управління по газопостачанню та газифікації до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хозхімсервіс» про стягнення 709,52 грн є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 зазначеного нормативно-правового акту у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу норм ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст. 551 Цивільного кодексу України).

Частинами 2, 3 ст.549 Цивільного кодексу України передбачено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

У відповідності до п.6.3.2 договору №149 від 01.01.2016р. у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 договору, із споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відтак, позивачем заявлено до стягнення 9208,24 грн пені, а саме:

- 2141,67 грн за період з 11.03.2016р. по 21.09.2016р. (за зобовязаннями лютого 2016 року, акт прийому-передачі природного газу №424 від 01.03.2016р.),

- 7066,57 грн за період з 11.04.2016р. по 21.08.2016р. (за зобовязаннями березня 2016 року, акт прийому-передачі природного газу №424 від 01.04.2016р.).

Дослідивши розрахунок позивача, господарський суд встановив, зокрема, що при здійсненні розрахунку пені за простроченими зобовязаннями лютого 2016 року позивач припустився помилки та здійснив нарахування неустойки за період часу, який перевищує шість місяців з моменту як зобовязання мало бути виконано, що не відповідає приписам ч.6 ст.236 Господарського кодексу України.

Проте, навіть за наявності вказаної помилки, за розрахунком суду, сума пені за простроченими зобовязаннями відповідача (в межах визначених позивачем періодів та з дотриманням вимог ч.6 ст.236 Господарського кодексу України) є фактично більшою, ніж заявлена позивачем до стягнення. Відтак, виходячи з того, що суд обмежений обсягом вимог позивача та не може їх змінити на власний розсуд чи спонукати до їх уточнення, позовні вимоги у вказаній частині підлягають задоволенню на визначену позивачем суму, а саме 9208,24 грн.

Одночасно, за приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із п.5.1 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом з оплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

Відтак, позивачем заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 796,02 грн, а саме:

- 180,55 грн за період з 11.03.2016р. по 21.09.2016р. (за зобовязаннями лютого 2016 року, акт прийому-передачі природного газу №424 від 01.03.2016р.),

- 615,47 грн за період з 11.04.2016р. по 21.08.2016р. (за зобовязаннями березня 2016 року, акт прийому-передачі природного газу №424 від 01.04.2016р.).

Перевіривши розрахунок позивача, суд встановив, що сума 3% річних є фактично більшою, ніж заявлена позивачем до стягнення. Проте, враховуючи, що суд обмежений обсягом вимог позивача та не може їх змінити на власний розсуд чи спонукати до їх уточнення, позовні вимоги у вказаній частині підлягають задоволенню на визначену позивачем суму, а саме 796,02 грн.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, з огляду на доведеність факту передання відповідачу товару за договором №149 від 01.01.2016р., настання строку виконання покупцем обовязку стосовно оплати придбаного товару, зясувавши обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунків неустойки та 3% річних, здійснивши оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, суд дійшов висновку, що позовні вимоги (з урахуванням заяви №1785/04 від 04.10.2016р.) підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно зі ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 1378 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Одночасно, за приписами ст.ст.1, 2 Закону України «Про судовий збір» судовий збір це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Наразі, як встановлено судом, позивачем на підставі платіжного доручення №1501 від 21.07.2016р. за подання розглядуваного позову фактично сплачено судовий збір в сумі 1826,22 грн, тоді як сплаті підлягав судовий збір в сумі 1378 грн.

Таким чином, з урахуванням змісту клопотання б/н від 19.10.2016р. Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» в особі відокремленого структурного підрозділу Словянського управління по газопостачанню та газифікації про повернення судового збору, судовий збір у зайво сплаченій частині в розмірі 448,22 грн підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України на підставі п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.22, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позовні вимоги (з урахуванням заяви №1785/04 від 04.10.2016р.) Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», м.Краматорськ в особі відокремленого структурного підрозділу Словянського управління по газопостачанню та газифікації, м.Словянськ до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хозхімсервіс», м.Красний Лиман про стягнення заборгованості в сумі 709,52 грн, пені 9208,26 грн, 3% річних 796,02 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Хозхімсервіс» (84404, Донецька область, м.Красний Лиман, вул.Словянська, буд.7, офіс 1, ) на користь Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» (84313, Донецька область, м.Краматорськ, вул.Південна, буд.1, ) в особі відокремленого структурного підрозділу Словянського управління по газопостачанню та газифікації (84112, Донецька область, м.Словянськ, вул.Світлодарська, буд.28Б, ) заборгованість в сумі 709,52 грн, пеню 9208,26 грн, 3% річних 796,02 грн, а також судовий збір у розмірі 1378 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Повернути Публічному акціонерному товариству «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» (84313, Донецька область, м.Краматорськ, вул.Південна, буд.1, ) в особі відокремленого структурного підрозділу Словянського управління по газопостачанню та газифікації (84112, Донецька область, м.Словянськ, вул.Світлодарська, буд.28Б, ) з Державного бюджету України судовий збір в сумі 448,22 грн, сплачений на підставі платіжного доручення №1501 від 21.07.2016р.

У судовому засіданні 19.10.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 24.10.2016р.

Суддя Ю.О.Паляниця