ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2016 року Справа № 923/992/16

Господарський суд Херсонської області у складі судді Сулімовської М.Б., при секретарі Мальцевій О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: ОСОБА_1 міської ради м.Херсона

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.Херсон

про звільнення земельної ділянки шляхом демонтажу тимчасової споруди

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3 (НОМЕР_1, виданий Цюрупинським РВ УМВС України в Херсонській області від 16.01.2004р.), представник за довіреністю № 9/357-9/21 від 07.04.2016р.,

від відповідача: ОСОБА_2 (НОМЕР_2, виданий Комсомольським РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області від 3.04.1996р.), ОСОБА_4 (НОМЕР_3, виданий Комсомольським ВМ УМВС України в Херсонській області від 08.10.2001р.), представник за довіреністю від 04.12.2013р.

ОСОБА_1 міська рада звернулась до господарського суду Херсонської області із позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Херсон про звільнення земельної ділянки шляхом демонтажу тимчасової споруди.

Ухвалою суду від 19.09.2016р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 06.10.2016р.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду № 201 від 26 вересня 2016р. призначено повторний автоматичний розподіл справи у зв'язку із прийняттям Постанови Верховної Ради України №5157 від 22.09.2016р. про звільнення судді Ситюка В.Г.

Автоматизованою системою з розподілу справ визначено суддю Сулімовську М.Б. для розгляду справи № 923/992/16, якою ухвалою від 28.09.2016р. справу прийнято до свого провадження.

27.09.2016р. відповідачем подано до суду заперечення щодо обґрунтованості порушення провадження у даній справі.

В судовому засіданні 06.10.2016р. представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог та додаткові пояснення. Заява про уточнення позовних вимог обґрунтована тим, що при друкуванні позовної заяви, а саме п. 3 прохальної частини позову, було допущено технічну помилку в частині визначення особи-відповідача з якої позивач просить стягнути судовий збір - замість фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 зазначено фізичну особу-підприємця ОСОБА_5 Представник позивача просив врахувати заяву про уточнення та вважати правильним п.3 в редакції "Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 міської ради судові витрати".

Дане уточнення прийнято судом та розцінено як заява про виправлення технічної помилки в п.3 прохальної частини позовної заяви.

В судовому засіданні 18.10.2016р. представник відповідача підтримала заперечення щодо законності порушення провадження у даній справі та зазначила, що позивачем не надано доказів сплати судового збору у встановленому законом порядку, оскільки до позовної заяви надано платіжний документ особи, яка не є учасником процесу - Виконавчий комітет ОСОБА_1 міської ради; крім цього зауважила, що інтереси ОСОБА_1 міської ради представляє не уповноважена особа, оскільки довіреність, видана представнику позивача, не відповідає вимогам чинного законодавства та не надає йому права і повноважень представляти інтереси ОСОБА_1 міської ради. Аналогічна позиція викладена відповідачем у письмовому запереченні (а.с.21-23).

Що стосується сплати судового збору, судом встановлено наступне.

Позивачем у даній справі є ОСОБА_1 міська рада. До позовної заяви додано оригінал платіжного доручення № 1161 від 09.09.2016р. (а.с.5) з якого вбачається, що судовий збір в сумі 1378 грн. сплачено Виконавчим комітетом ОСОБА_1 міської ради, призначення платежу - судовий збір за позовною заявою ОСОБА_1 міської ради до ПП ОСОБА_2 про звільнення земельної ділянки шляхом демонтажу тимчасової споруди, господарський суд Херсонської області.

Відповідно до положень ст.64 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські, районні в містах ради та їх виконавчі органи самостійно розпоряджаються коштами відповідних місцевих бюджетів, визначають напрями їх використання.

Згідно п.47 ст.2 Бюджетного кодексу України розпорядником бюджетних коштів є бюджетна установа в особі її керівника, уповноважена на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов'язань, довгострокових зобов'язань за енергосервісом та здійснення витрат бюджету.

Приписами статті 22 Бюджетного кодексу України визначено, що для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути за бюджетними призначеннями, визначеними іншими рішеннями про місцеві бюджети, - місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад, структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників.

В даному випадку для сплати судового збору від імені ОСОБА_1 міської ради розпорядником бюджетних коштів виступає її головний виконавчий орган - Виконавчий комітет ОСОБА_1 міської ради.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд констатує, що судовий збір у даній справі оплачений у відповідності до вимог Закону України "Про судовий збір" та не суперечить положенням зазначеного Закону.

Що стосується представництва інтересів позивача ОСОБА_1 міської ради, суд зазначає наступне.

Так позовна заява підписана представником ОСОБА_1 міської ради ОСОБА_3 15.09.2016р. До матеріалів позовної заяви додано копію довіреності від 07.04.2016р. №9-357-9/21 зі строком дії до 31.12.2016р. (а.с.16).

Дослідивши вказану довіреність суд встановив, що представник позивача є головним спеціалістом сектора претензійно-судової роботи юридичного відділу ОСОБА_1 міської ради.

Відповідно до Положення про юридичний відділ ОСОБА_1 міської ради, затвердженого рішенням ОСОБА_1 міської ради від 28.11.2014р. №1589 (а.с.34-40), юридичний відділ є виконавчим органом ОСОБА_1 міської ради, і створюється відповідно до Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (п.1.1 Положення).

Згідно п.п. 2.2.2 п.2.2 та п.п. 3.20, 3.12, 3.14 Положення основними функціями та завданнями відділу є захист і представництво в установленому законом порядку інтересів міської ради, міського голови та виконавчих органів міської ради в судах, інших органах під час розгляду правових питань, спорів тощо.

Про аналогічне йдеться і у Положенні про сектор претензійно-судової роботи юридичного відділу ОСОБА_1 міської ради, затвердженому рішенням ОСОБА_1 міської ради від 28.11.2014р. №1589 (а.с.41-42).

Довіреність від 07.04.2016р. №9-357-9/21 (а.с.16) видана зі строком дії до 31.12.2016р., підписана міським головою ОСОБА_1 міської ради особисто та уповноважує головного спеціаліста сектора претензійно-судової роботи юридичного відділу ОСОБА_1 міської ради на підставі ст. 42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та Статуту територіальної громади м. Херсона представляти інтереси ОСОБА_1 міської ради, зокрема, в судах із правами, які надані позивачу, відповідачу, третій особі, в тому числі звертатися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, подавати та підписувати заяви, позовні заяви, скарги, апеляційні та касаційні скарги, інші документи; брати участь у судових засіданнях тощо.

За таких обставин суд зазначає, що представництво інтересів ОСОБА_1 міської ради здійснюється уповноваженою на то особою, та вважає довіреність від 07.04.2016р. №9-357-9/21 належним документом для представництва інтересів позивача, що відповідає приписам ст.ст. 237-240, 244 - 247 Цивільного кодексу України, ст. 28 ГПК України.

Представник позивача підтримала позовні вимоги, просить їх задовольнити та зобов'язати відповідача звільнити земельну ділянку площею 8 кв.м., розташовану по проспекту 200-річчя Херсона в районі будинку №41-а, шляхом демонтажу тимчасової споруди - кіоску та торгівельного обладнання.

Відповідач та його представник зазначили, що позов вважають необґрунтованим, позовна заява ОСОБА_1 міської ради не відповідає вимогам процесуального закону щодо її змісту, міською радою обрано неналежний спосіб захисту. Наголосили, що розміщені на земельній ділянці об'єкти не є тимчасовими спорудами, відповідач не порушував прав міської громади, є законним користувачем спірної земельної ділянки, після закінчення строку дії договору оренди землі договір є автоматично поновленим, орендар продовжує відкрито користуватися земельною ділянкою та сплачувати орендну плату, відсутність правовстановлюючих документів на земельну ділянку пояснюють бездіяльністю міської ради.

Надали для залучення до матеріалів справи копію постанови Вищого господарського суду України від 28.09.2014р. у справі №923/337/14 за позовом ОСОБА_1 міської ради до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про зобов'язання виконати умови договору оренди земельної ділянки. Зазначили, що просять при винесенні рішення у даній справі врахувати судову практику з аналогічного спору, у задоволенні якого ОСОБА_1 міській раді було відмовлено.

В судовому засіданні представником відповідача заявлено усне клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату для надання можливості підготувати клопотання про призначення судової будівельної експертизи.

Після обговорення заявленого клопотання та заслуховування всіх учасників провадження, клопотання судом відхилено за необґрунтованістю.

За ініціативою суду фіксація судового засідання здійснювалась за допомогою технічних засобів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

Згідно зі ст.13 Конституції України, земля, її надра, атмосфера, повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу України права власника здійснюють органи державної влади.

За приписами статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Статтею 123 Земельного кодексу України унормовано, що надання земельних ділянок комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки, шляхом укладання договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

За приписами ст.125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно зі ст.212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Відповідно до підпункту 3.1 пункту 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17.05.2011р. "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин", відповідно до вимог чинного законодавства обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.

У вирішенні питання про застосування відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки господарський суд враховує, що саме по собі встановлення судом наявності фактичного користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільне її зайняття.

Господарський суд у вирішенні таких спорів досліджує, чи передбачено спеціальним законом отримання правовстановлюючих документів на земельну ділянку для розміщення певних об'єктів, причин відсутності таких документів у особи, що використовує земельну ділянку, наявність у особи права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування, вжиття нею заходів до оформлення права на земельну ділянку тощо.

Отже, відповідно до вимог наведеного законодавства обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.

Самовільне зайняття земельної ділянки означає фактичне використання земельних ділянок без відповідних правових підстав. При цьому таке використання за своїм характером виключає можливість нормального користування земельною ділянкою з боку інших осіб. Окрім цього, Земельний кодекс України ставить правомірність використання земельної ділянки в залежність від встановлення її меж у натурі (на місцевості) та державної реєстрації правовстановлюючого документа.

За приписами ст.60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" землі комунальної власності є матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування. Право комунальної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст, районів у містах визначається як право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд у своїх інтересах майном, що належить їй безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Пунктом 5 ст.16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Пункт 4 ст.28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначає, що розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Так, відповідний порядок визначається Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №244 від 21.10.2011р.

За умовами п.2.1 Порядку підставою для розміщення тимчасової споруди є паспорт прив'язки тимчасової споруди.

Згідно п.2.2 Порядку замовник, який має намір встановити тимчасову споруду, звертається до відповідного виконавчого органу ради із відповідною заявою у довільній формі про можливість встановлення тимчасової споруди.

Відповідно до п.п.2.17., 2.18 строк дії паспорта прив'язки визначається органом з питань містобудування та архітектури виконавчого органу відповідної ради або районної державної адміністрації відповідно до генерального плану, плану зонування та детального плану територій, з урахуванням строків реалізації їх положень.

Продовження строку дії паспорта прив'язки здійснюється за заявою замовника, шляхом зазначення нової дати, підпису та печатки у паспорті прив'язки органом з питань містобудування та архітектури виконавчого органу відповідної ради, районної державної адміністрації.

Згідно п.п.2.30, 2.31 у разі закінчення строку дії, анулювання паспорта прив'язки, самовільного встановлення тимчасової споруди така тимчасова споруда підлягає демонтажу.

Розміщення тимчасової споруди самовільно забороняється.

Як слідує з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 02.10.2001р. між ОСОБА_1 міськвиконкомом та приватним підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір оренди земельних ділянок, за умовами якого відповідачеві було передано в оренду земельні ділянки із земель загального користування, в тому числі площею 17 кв.м. на пр. 200-річчя Херсона, 41, під розміщення торгівельних кіосків (а.с.12).

Відповідно до умов п.2.2 договір укладено строком до 18.09.2003р.

У подальшому строк дії договору у встановленому законом порядку не продовжувався, правовстановлюючі документи на землю у відповідача відсутні, що не заперечується останнім.

З метою здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель, відповідно до положень ст.189 Земельного кодексу України, відповідальною особою відділу планування та забудови міста управління містобудування та архітектури департаменту містобудування та землекористування ОСОБА_1 міської ради проведено обстеження земельної ділянки, яка знаходиться в м.Херсоні просп.200-річчя Херсона, в районі будинку №41-а.

За результатами обстеження встановлено, що на земельній ділянці загальною площею 8,0 кв.м. фізичою особою-підприємцем ОСОБА_2 самовільно розміщено тимчасові споруди - кіоск та торгівельне обладнання, про що складено акт №5 обстеження земельної ділянки від 31.08.2016р. (а.с.8).

Земельна ділянка, на якій розміщено вище перелічені об'єкти, відноситься до земель комунальної власності - землі загального користування, міською радою не приймалося рішення про відведення вищезазначеної земельної ділянки у користування або у власність відповідачеві, паспорт прив'язки тимчасової споруди не оформлявся.

Станом на час розгляду справи відповідачем земельна ділянка від тимчасових споруд не звільнена, протилежного суду не наведено.

Отже, вказані обставини свідчать про факт самовільного використання відповідачем земельної ділянки площею 8,0 кв. м. під розміщення тимчасових споруд (6,0 кв.м. - площа земельної ділянки під кіоском, 2,0 кв.м. - площа земельної ділянки під холодильним обладнанням та автоматом), що підтверджено актом обстеження земельної ділянки №6 від 31.08.2016р. (а.с.8), Схемою зайняття земельної ділянки (а.с.11), у зв'язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 міської ради є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Що стосується посилання відповідача на постанову Вищого господарського суду України від 28.09.2014р. у справі №923/337/14 за позовом ОСОБА_1 міської ради до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про зобов'язання виконати умови договору оренди земельної ділянки, то суд зазначає, що підстави та предмети позовів у справах №923/992/16 та №923/337/14 не є тотожними, а тому доводи відповідача про необхідність врахування судової практики касаційної інстанції при вирішенні даної справи є безпідставними.

У зв'язку із задоволенням позову судові витрати, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити.

2. Зобов'язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4, 73000, м.Херсон вул.Литвинова, 48) звільнити земельну ділянку, площею 8 кв.м., розташовану в м.Херсоні по проспекту 200-річчя Херсона в районі будинку №41-а, шляхом демонтажу тимчасової споруди - кіоску та торгівельного обладнання.

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4, 73000, м.Херсон вул.Литвинова, 48) на користь ОСОБА_1 міської ради (, 73000 м.Херсон, пр.Ушакова,37) - 1378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 24.10.2016р.

Суддя М.Б. Сулімовська