ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2016 р. Справа № 909/582/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого-судді Кордюк Г.Т.

суддів Гриців В.М.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу Управління Державної казначейської служби України у Рогатинському районі Івано-Франківської області б/н від 05.10.16

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 22.09.16

у справі №909/582/16

за позовом: Управління Державної казначейської служби України у Рогатинському районі Івано-Франківської області, м. Рогатин, Івано-Франківська область

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, с. Липівка, Рогатинський район, Івано-Франківська область

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Івано-Франківській області, м. Івано-Франківськ

про розірвання договору оренди державного нерухомого майна від 01.04.2015 р. №1

за участю представників:

від позивача ОСОБА_3 представник;

від відповідача ОСОБА_4 представник, ОСОБА_2 особисто;

від третьої особи не зявився;

Автоматизованою системою документообігу суду справу №909/582/16 розподілено до розгляду судді доповідачу Кордюк Г.Т., введено до складу судової колегії суддів Гриців В.М. та Давид Л.Л.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 19.10.16 апеляційну скаргу у даній справі прийнято до провадження, справу призначено до розгляду на 27.10.16.

Рішенням Господарського суду Івано Франківської області від 22.09.16 у справі №909/582/16 (суддя Фрич М.М.) в позові відмовлено.

При цьому, місцевий господарський суд виходив з того, що посилання позивача на порушення відповідачем умов договору щодо нецільового використання майна, як на підставу його розірвання є помилковим. В матеріалах справи відсутні докази того, що мало місце порушення відповідачем істотних умов договору. Інших доказів такого порушення позивач суду не надав, а відтак підстави для розірвання договору відсутні.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду Івано Франківської області від 22.09.16 у даній справі скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити та розірвати договір оренди нерухомомго майна №1 від 01.04.15 укладений між Управлінням Державної Казначейської служби України в Рогатинському районі Івано Франківської області та ФОП ОСОБА_2

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, на думку апелянта, підтвердженням істотного порушення відповідачем умов договору оренди є складені акти обстеження нецільового використання майна від 01.06.16 та від 10.05.16, які засвідчені членами комісії.

Відтак, апелянт вважає, що з огляду на перебування орендованого майна у державній власності, невиконання орендарем вимог ст.18 ЗУ «Про оренду державного і комунального майна» є підставою для його розірвання. При цьому, місцевим господарським судом не застосовано зазначену норму закону, що призвело, на думку скаржника, до прийняття неправильного по суті рішення.

25 жовтня 2016 року до Львівського апеляційного гсоподарського суду надійшло клопотання від апелянта про долучення до матеріалів справи доказів нецільового використання майна у вигляді фотофіксованих світлин магазину.

26 жовтня 2016 року до суду апеляційної інстанції від третьої особи надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про обгрунтованість доводів, що містяться в апеляційній скарзі, з огляду на те, що в матеріалах справи міститься лист Регіонального відділення ФДМ України по Івано- Франківській області в якому зазначено про погодження орендної плати державного нерухомомго майна для розміщення фірмового магазину вітчизняних промислових підприємств товаровиробників, крім тих, що виробляють товари підакцизної групи. При цьому, розміщення в орендованому приміщенні магазину вживаних товарів, порушує умови договору щодо цільового використання майна та є, на думку третьої особи, підставою для розірвання договору оренди нерухомого майна.

Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Третя особа участі свого уповноваженого представника у судовому засіданні не забезпечила, натомість 26.10.16 до суду апеляційної інстанції від третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника РВ ФДМ України по Івано Франківській області.

У судовому засідання присутні представники навели свої доводи, міркування та заперечення.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права не знайшла підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне:

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 01.04.2015 року між Управлінням Державної казначейської служби України у Рогатинському районі Івано-Франківської області та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладено договір оренди державного нерухомого майна №1.

Відповідно до п.1.1. укладеного договрру оренди, орендодавець передає, орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно приміщення площею 126,4 кв.м, розміщене за адресою: Івано Франківська область, м.Рогатин, вул.вул.І.Франка,3, н апершому поверсі адмінбудівлі, що перебуває на балансі Управління Державної казначейської служби України у Рогатинському районі Іано Франківської області, вартість якого визначена згідно з висновком про вартість майна на 30.11.14 і становить за незалежною оцінкою 422 934,00 грн.

Згідно з п.1.2. договору оренди, майно передається в оренду з метою розміщення магазину непродовольчих товарів, фірмових магазинів вітчизняних промислових підприємств товаровиробників, крім тих, що виробляють товари підакцизної групи.

1 квітня 2015 року сторонами договору оренди підписано акт прийому передачі державного майна.

1 квітня 2016 року орендодавцем надіслано на адресу орендаря пропозицію про зміну договору оренди державного майна №1-63/341 в якій зазначено, що з огляду на те, орендарем без дозволу орендодавця розміщено рекламну вивіску з надписом «second - hand» ОСОБА_3 для всієї сімї» чим порушено п.1.2 договору оренди, орендар просить у визначений в пропозиції термін привести товари що реалізуються у відповідність з п.1.2 договору оренди, а у випадку внесення змін до п.1.2 договору оренди, надати орендодавцю заяву про зміни до договору оренди із зазначенням мети використання приміщення.

5 травня 2016 року орендарем надано відповідь на зазначено пропозицію, в якій зазначено про те, право реалізації непродовольчих товарів в орендованому приміщенні передбачено договором, а тому запропонував внести зміни до п.3.1 договору , в якому провести переахунок орендної плати на 24 кв.м в яких буде здійснюватися торгівля іншими непродовольчими товарами, а решту 105,0 кв.м залишити на первісних договірних умовах.

10 травня 2016 року Управлінням Державної казначейської служби України у Рогатинському районі Івано Франківської області складено акт №1 обстеження цільового використання майна, в якому зазначено про невідповідність даних пропозиції орендаря і фактично наявній продукції, що розміщена в магазині, а саме пріоритетним видом товару є інші непродовольчі товари іноземного походження (величина орендної ставки 18%). З огляду на наведене комісія дійшла висновку про відхилення пропозиції орендаря щодо внесення змін до договору оренди. Така ж позиція викладена у відповіді Управління Державної Казначейської служби України у Рогатинському районі Івано Франківської області №1-63/403 від 11.05.16.

В подальшому Управлінням Державної казначейської служби України у Рогатинському районі Івано Франківської області повторно проведено обстеження цільового використання майна про що складено акт №2. В якому зазначено про використання орендарем орендованого майна всупереч умовам договору оренди, а саме здійснюється продаж інших непродовольчих товарів.

На підставі складеного акту, 06.06.16 Управлінням Державної казначейської служби України у Рогатинському районі Івано Франківської області надіслано на адресу ФОП ОСОБА_2 пропозицію про розірвання договору оренди №1-63/403.

Орендарем, листом від 07.07.16 відмовлено у прийнятті отриманої пропозиції про розірвання договору, та зазначено про використання приміщення у відповідності з цільовим призначенням передбаченим договором.

Зважаючи на наведені обставини, Управління Державної казначейської служби України у Рогатинському районі Івано Франківської області звернулося до ФОП ОСОБА_2 з позовом про розірвання договору оренди державного майна №1 від 01.04.15, посилаючись на порушення орендарем умов укладеного договору оренди, щодо цільового викристання нерухомого майна.

Оцінивши матеріали справи та докази, що містяться у ній, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне:

В силу частини 1 статті 188 Господарського кодексу України розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст.651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно з ч.1 ст.18 ЗУ «Про оренду державного і комунального майна» за договором оренди орендаря може бути зобов'язано використовувати об'єкт оренди за цільовим призначенням відповідно до профілю виробничої діяльності підприємства, майно якого передано в оренду, та виробляти продукцію в обсягах, необхідних для задоволення потреб регіону.

Відповідно до ч.3 ст.26 ЗУ «Про оренду державного і комунального майна» договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Як вбачається з матеріалів справи позивач, як на підставу розірвання договору оренди №1 державного нерухомого майна посилається на використання орендарем орендованого майна не за цільовим призначенням, а саме торгівлю відповідачем товарами "second-hand", що не відносяться до товарів вітчизняних виробників.

При цьому, обгрунтовуючи позовні вимоги позивачем зазначено , зокрема про те, що орендну плату за користування нерухомим майном визначено на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу затвердженої постановою КМУ від 04.10.1995 року №786 виходячи з передбаченого п.1.2 договору оренди цільового використання майна, а саме, як зазначено позивачем, з метою розміщення фірмових магазинів вітчизняних промислових підприємств товаровиробників, крім тих, що виробляють товари підакцізної групи, відповідно до цього встановлено орендну ставку 6%.

Оцінюючи вищенаведене та умови спірного договору оренди, колегія суддів апеляційної інстанції зазаначає наступне:

Як зазначено вище, відповідно до п.1.2 договору оренди №1 майно передається в оренду з метою розміщення магазину непродовольчих товарів, фірмових магазинів вітчизняних промислових підприємств-товаровиробників, крім тих, що виробляють товари підакцизної групи. Вказаним пунктом передбачено перелік різних видів товарів, якими має право здійснювати торгівлю відповідач: непродовольчі товари та товари вітчизняних товаровиробників.

З аналізу вказаного пункту договору вбачається, що нерухоме майно надано в оренду з метою: 1) розміщення магазину непродовольчих товарів; 2) фірмових магазинів вітчизняних промислових підприємств товаровиробників, крім тих, що виробляють товари підакцізної групи. Таким чином, умовами спірного договору фактично передбачено передачу майна в оренду для реалізації двох цілей, які наведені вище, при цьому, їх ототожнення скаржником, зводиться до вільного та помилкового трактування умов договору.

З огляду на наведене, в суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати, що орендарем порушено умови укладеного договору оренди щодо цільово призначення приміщення.

Посилання скаржника на те, що орендну плату розраховано з врахуванням ставки для розміщення вітчизняних промислових товарів, а не для продажу інших непродовольчих товарів, що передбачає більшу процентну ставку спростовуються судом апеляційної інстанції з огляду на таке:

Як вбачається з умов укладеного договору, при розрахунку орендної плати застосовано Методику розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу затвердженої постановою КМУ від 04.10.1995 року №786.

Відповідно до орендних ставок за використання нерухомого майна, що містяться в зазначеній Методиці, для розміщення торгівельних обєктів з продажу, зокрема, непродовольчих товарів передбачено орендну ставку в розмірі 18 %. Таким чином, з огляду на умови договору, а саме п.1.2. договору, при укладенні договору оренди сторони та Фонд Державного майна України по Івано-Франківській області, яким здійснювався розрахунок орендної плати, не були позбавлені можливості розрахувати орендну плату виходячи з відсоткової ставки 18%.

Відтак, невірне застосування регіональним відділенням Фонду Державного майна України по Івано-Франківській області ставки при розрахунку орендної плати не може бути підставою для розірвання договору оренди, про що зроблено вірний висновок місцевим господарським судом.

Крім того, при укладенні оренди сторони, виходячи із загальних засад свободи договору могли свідомо передбачати можливість внесення ними змін до умов договору в частині орендної плати.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи відповідач пропонував позивачу внести зміни до договору стосовно ставки орендної плати, які оформити додатковою угодою до договору, проте позивач жодних дій з внесення таких змін не вчинив, докази протилежного в суду відсутні.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що акти нецільового використання приміщення, які містяться в матеріалах справи та якими встановлено факт торгівлі іншими непродовольчими товарами не підтверджують обставин порушення орендарем укладеного договору оренди, оскільки як наведено вище, сторонами в добровільному порядку погоджено можливість використання приміщення для розміщення магазину непродовольчих товарів. Окрім того, в матеріалах справи міститься Акт №3 обстеження цільового використання майна від 16.09.2016 року, затверджений начальником Управління Державної казначейської служби України у Рогатинському районі згідно якого станом на 16.09.2016 року яким взагалі не зафіксовано факту торгівлі іншими непродовольчими товарами.

Покликання скаржника в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду України від 08.05.12 у справі №5021/966/2011, колегією суддів апеляційної інстанції до уваги не береться, оскільки обставини справи за результатами розгляду якої Верховним Судом України прийнято постанову стосуються інших обставин, при цьому підставою розірвання договору оренди у справі №5021/966/2011 є невиконання орендарем умов договору щодо внесення орендної плати, а не порушення орендарем цільового використання приміщення.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.43 ГПК України відповідно господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом; ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що місцевий господарський суд дійшов мотивованого висновку про те, що виконуючи вимоги процесуального закону, позивач не довів, а суд не встановив істотного порушення орендарем умов договору оренди державного нерухомомого майна, яке могло б бути підставою для розірвання договору оренди.

Зважаючи на наведене, а також на те, що обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, не підтверджені належними та допустимими доказами, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів апеляційної інстанції не знайшла підстав для її задоволення та скасування рішення Господарського суду Івано Франківської області області від 22.09.16

Судовий збір покласти на скаржника відповідно до вимог ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Івано - Франківської області від 22.09.16 у справі № 909/582/16 залишити без змін, апеляційну скаргу Управління Державної казначейської служби України у Рогатинському районі Івано-Франківської області - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до ВГС України в порядку і строки встановлені ст.ст.109,110 ГПК України.

Повний текст постанови складено 28.10.16

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Гриців В.М.

Суддя Давид Л.Л.