КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2016 р. Справа№ 911/2182/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Калатай Н.Ф.

при секретарі судового засідання Степанці О.В.,

від позивача - Кириченко О.О., довіреність б/н від 14.12.2015 року,

від відповідача - Очкур К.І., довіреність б/н від 01.04.2016 року,

розглядає апеляційну скаргу

товариства з обмеженою відповідальністю "Астрес Груп"

на рішення господарського суду Київської області від 23.08.2016 року

у справі №911/2182/16 (суддя Карпечкін Т.П.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Атлантіс", Дніпропетровська обл., м. Синельникове,

до товариства з обмеженою відповідальністю "Астрес Груп", Київська обл., м. Ірпінь

про стягнення 833968,52 грн. -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року товариства з обмеженою відповідальністю "Атлантіс" подала до господарського суду Київської області позов до товариства з обмеженою відповідальністю "Астрес Груп" про стягнення 833968,52 грн.

Рішенням господарського суду Київської області від 23.08.2016 року у справі №911/2182/16 позов задоволено повністю. Присуджено до стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Астрес Груп" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Атлантіс" 325431,28 грн. основного боргу, 146271,72 грн. пені, 61858,92 грн. 10% річних, 126313,39 грн. інфляційних та 9238,25 грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю "Астрес Груп" подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 23.08.2016 року у справі №911/2182/16 та прийняти нове рішення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а саме приписи ст. 601 ЦК України, відповідно до якої зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.09.2016 року апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Астрес Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2016 року у справі №911/2182/16 прийнято до провадження у складі: Агрикової О.В. (головуючий), ОСОБА_1, Чорногуз М.Г. та призначено її розгляд на 19.10.2016 року.

У зв'язку з припинення повноважень судді ОСОБА_1, який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у зв'язку із звільненням у відставку здійснити розгляд справи у визначеному складі неможливо.

Відповідно до пп. 2.3.25, 2.3.49 п. 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, п. 5.1 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Київському апеляційному господарському суді, затверджених рішенням зборів суддів від 03.02.2016 року, автоматизованою системою має бути здійснено заміну судді ОСОБА_1 у складі визначеної колегії для розгляду вказаної вище справи, про що сформувати відповідний протокол.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів апеляційну скаргу товариство з обмеженою відповідальністю "Астрес Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2016 року у справі №911/2182/16 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: Агрикової О.В. (головуючий), Чорногуз М.Г., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.10.2016 року у справі №911/2182/16 апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Астрес Груп" на рішення господарського суду Київської області від 23.08.2016 року у справі №911/2182/16 прийнято до провадження у складі: Агрикової О.В. (головуючий), Чорногуз М.Г., Калатай Н.Ф.

В судовому засіданні 19.10.2016 року представники позивача та відповідача надали усні пояснення по суті спору, відповіли на запитання суду.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів даної справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 17.01.2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Алеф-Винал-Крим» та товариством з обмеженою відповідальністю "Астерс Груп" (далі - позивач) укладено Договір поставки № 1І019615 (договір поставки). (том 1, а.с. 28-33).

Відповідно до п. 1.1. договору поставки постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором та у відповідності з замовленням покупця, поставити товар, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах визначених цим договором прийняти товар і оплатити його вартість за цінами, зазначеними в накладній, та які не можуть перевищувати цін, узгоджених в специфікації.

Згідно з п.5.1. договору поставки перехід права власності на Товар від Постачальника до Покупця здійснюється в момент приймання-передачі Товару на складі Покупця.

В матеріалах справи наявні видаткова накладна від 31.03.2014 року №1095 та товарно-транспортна накладна від 31.03.2014 року, відповідно до яких підтверджується, що товариство з обмеженою відповідальністю "Алеф-Виналь-Крим" поставило на адресу відповідача Товар на загальну суму 642 619, 56 грн. (том 1, а.с. 36-37).

Згодом, між товариством з обмеженою відповідальністю "Атлантіс" (позивач), товариством з обмеженою відповідальністю "Астерс Груп" (відповідач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Алеф-Виналь-Крим" було укладено Договір відступлення права вимоги від 02.01.2015 року №АVК-АТ (далі - договір відступлення). (том 1, а.с. 34-35).

Пунктом 1 договору відступлення передбачено, що первісний кредитор (ТОВ "Алеф-Виналь-Крим") передає Новому кредитору (ТОВ "Атлантіс"), а Новий кредитор набуває права вимоги до товариства з обмеженою відповідальністю "Астерс Груп" щодо сплати заборгованості у сумі 499 524,49 грн., а також право вимагати сплати штрафних санкцій, належне Первісному кредитору на підставі Договору поставки від 17.01.2014 року №11019615 (далі - Договір поставки), укладеного між ТОВ "Алеф-Виналь-Крим" (Постачальник) та ТОВ "Астерс Груп" (Покупець).

Відповідно до п.3 Договору відступлення, Боржник (ТОВ "Астерс Груп") зобов'язувався сплатити суму, вказану в п.1. Договору (499 524,49 грн.) на користь Нового кредитора (ТОВ "Атлантіс") не пізніше 30.03.2015 року шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Нового кредитора, реквізити якого визначені в даному Договорі.

Отже, враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції вірно встановлено, що сума заборгованості ТОВ "Астерс Груп" перед ТОВ "Атлантіс" за Договором поставки та Договором відступлення склала 499 524, 49 грн. і є простроченою з 31.03.2015 року у зв`язку з чим позивач звернувся до господарського суду для захисту свої прав.

Колегія суддів вважає, що матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання перед позивачем у сумі 659 875, 31 грн., строк виконання якого настав і яке відповідачем не виконане.

За своєю правовою природою договір поставки №1І019615 від 17.01.2014 року є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що підписання видаткової та товарно-транспортні накладної на поставку алкогольних напоїв, ТОВ "Астерс Груп", а в подальшому на підставі Договору відступлення своїм підписом та печаткою підтвердив своє погодження саме із отриманою кількістю, асортиментом та ціною товару, а також засвідчив факт прийняття Товару.

Скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а саме приписи ст. 601 ЦК України, відповідно до якої зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проте колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не може погодитися з вказаним твердженням з огляду на наступне.

Згідно ст. 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідачем під час розгляду справи, було надіслано позивачу заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог (том 1, а.с. 48-49), що підтверджується накладною чеком поштового відділення (том 1, а.с. 47).

Відповідач у вказаній заяві посилався на наявність підстав для припинення заявлених в позові зобов'язань у зв'язку з зарахуванням зустрічних однорідних вимог в порядку ст. 601 Цивільного кодексу України, оскільки ТОВ «Атлантіс» має перед ТОВ «Астерс Груп» непогашені грошові зобов`язання, що виникли на підставі договору №Л1І024855 від 01.02.2014 року у розмірі 162 791, 28 грн., договору №М1І025601 від 01.02.2014 року у розмірі 161 440, 00 грн., договору №АГ118/14_EDI від 01.05.2014 року у розмірі 1 200, 00 грн. Отже, як вказано в заяві, разом за трьома договорами сума непогашених грошових зобов`язань позивача перед відповідачем дорівнює 325 431, 28 грн. Разом з тим, ТОВ «Асетрс Груп» має перед ТОВ «Атлантіс» непогашені грошові зобов`язання, що виникли на підставі договору №v486 від 10.11.2014 року у розмірі 84 715, 65 грн., договору № v487 від 10.11.2014 року у розмірі 4 489, 77 грн., договору №AVK-АТ від 02.01.2015 року у розмірі 499 524, 49 грн., відповідно, разом за трьома договорами сума непогашених грошових зобов`язань відповідача перед позивачем дорівнює 588 738, 91 грн. На підставі вищенаведеного відповідач вважає, що останній провів часткове зарахування зустрічних однорідних вимог.

Проте позивачем вона була залишена без розгляду у зв'язку з ненаданням до заяви відповідних доказів.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідачем не надано суду жодного належного доказу в підтвердження існування безспірних грошових вимог до позивача.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що позивач заперечував наявність у нього непогашених безспірних грошових зобов'язань за відповідними зустрічними договорами.

При цьому, матеріали справи містять докази розрахунку позивача з відповідачем по договору №НП1І027526 від 01.10.2014 року, договору №Л1І024855 від 01.02.2014 року, договору №АГ118/14 EDI від 01.05.2014 року, договору № М1І025601 від 01.02.2014 року. (том 1, а.с. 101-105).

Зарахування можливе за наявності таких умов: зустрічність вимог - одночасна участь сторін у двох зобов'язаннях і при цьому кредитор за одним зобов'язанням є боржником в іншому зобов'язанні; однорідність вимог (гроші, однорідні речі); настання строку виконання зобов'язання або визначення строку моментом запитання, або щоб термін виконання не був вказаний взагалі, тобто виконання можна було вимагати в будь-який момент; ясність вимог - відсутність спору відносно характеру зобов'язання, його змісту, умов виконання; звернення з заявою однієї сторони до іншої.

Вказаної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у своїй постанові від 20.01.2016 у справі № 910/16888/15.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції за наявності визначених законом підстав прийшла до висновку, що зарахування у даній справі є неможливим, оскільки не відповідає умові ясності вимог, а саме, відповідач не довів належними та допустимими доказами розмір заборгованості позивача згідно договору про надання логістичних послуг, крім того, позивач відмовив в зарахуванні зустрічних однорідних вимог, враховуючи їх необґрунтованість відповідними доказами, що не може свідчити про відсутність спору відносно зобов'язання.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що місцевий господарський суд за наявності визначених законом підстав дійшов вірного висновку про відсутність належних правових підстав, а саме, достатніх та належних доказів, для взаємного зарахування зустрічних грошових зобов'язань між сторонами у даній справі.

Враховуючи вищевикладене, наявні у справі докази, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позовна вимога про стягнення з відповідача 383 266, 73 грн. з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог, заборгованості за поставлений товар є доведеною та обґрунтованою, а, відтак, підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 146 271,72 грн. пені, 61 858,92 грн. 10% річних та 126 313,39 грн. інфляційних.

Суд першої інстанції задовольнив вимоги позивача, щодо стягнення пені, 10% річних та інфляційних з чим колегія суддів погоджується.

Відповідно до п.9 Договору відступлення у разі порушення боржником строків виконання зобов'язання за цим договором, останній сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочи та штраф у розмірі 10% річних за користування чужими грошовими коштами.

У відповідності до п.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 218 ГК України).

За умов наведених вище, з огляду на те, що відповідач прострочив виконання зобов'язань, а також здійснивши власний перерахунок заявлених до стягнення пені, 10 % річних та інфляційних втрат, колегія суддів встановила, що місцевим судом обґрунтовано задоволено позовні вимоги в цій частині, а саме: 146 271,72 грн. пені, 61 858,92 грн. 10% річних та 126 313,39 грн. інфляційних.

Твердження скаржника про те, що під час прийняття оскаржуваного рішення суд першої інстанції не дотримався вимог процесуального закону, щодо повного та всебічного дослідження обставин справи, судова колегія вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки суд першої інстанції надав правову оцінку наявними у матеріалах справи доказами.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З огляду на вищевикладене колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що місцевий господарський суд виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні господарського суду Київської області повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Нормами ст. 43 ГПК України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення місцевого суду не вбачається.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 99, ст.ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Астрес Груп" на рішення господарського суду Київської області від 23.08.2016 року у справі №911/2182/16 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Київської області від 23.08.2016 року у справі №911/2182/16 залишити без змін.

3. Справу №911/2182/16 повернути до господарського суду Київської області.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

Н.Ф. Калатай