ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"24" жовтня 2016 р. Справа № 5019/1121/12

Господарський суд Рівненської області у складі судді Войтюка В.Р. розглянувши заяву боржника - Державного комунального підприємства "Луцьктепло" про відстрочення виконання рішення суду та розстрочку виконання рішення суду у справі № 5019/1121/12 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепелен" до Державного комунального підприємства "Луцьктепло" та до Малого приватного підприємства "Виробничо-комерційна фірма "Інвест-VEZ" про стягнення в сумі 28 209 851 грн. 77 коп.

Представники:

Від позивача (стягувача): ОСОБА_1 (довіреність від 04.01.2016р.);

Від відповідача (боржника - ДКП "Луцьктепло"): ОСОБА_2 (довіреність від 19 квітня 2016 року);

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Тепелен" звернулось до господарського суду з позовною заявою про стягнення солідарно з Державного комунального підприємства "Луцьктепло" та Малого приватного підприємства "Виробничо-комерційна фірма "Інвест-VEZ" 28 209 851 грн. 77 коп. заборгованості та 64 380 грн. 00 коп. судового збору.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 04 вересня 2012 року у даній справі вказаний позов задоволено.

22 жовтня 2012 року на виконання вищезазначеного рішення судом видано наказ.

Державне комунальне підприємство "Луцьктепло" звернулось до господарського суду Рівненської області з заявою про відстрочку виконання рішення господарського суду Рівненської області від 04 вересня 2012 року по справі № 5019/1121/12 до 31 грудня 2016 року, вказану заяву про відстрочку виконання рішення прийнято до розгляду.

В подальшому боржником ДКП "Луцьктепло" подано заяву про розстрочку виконання рішення суду згідно поданого графіку, та просить суд розглянути вказану заяву в межах поданої заяви про відстрочку виконання рішення суду.

В судовому засіданні від 17 жовтня 2016 року оголошувалась перерва до 24 жовтня 2016 року.

В судовому засіданні представник заявника (ДКП "Луцьктепло) підтримав подані заяви про відстрочку та розстрочку виконання рішення суду.

В судовому засіданні представник боржника заперечив проти задоволення заяви про відстрочку та розстрочку виконання рішення суду.

Розглянувши заяви про відстрочку та розстрочку виконання рішення та доданих до них документів, заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, суд зазначає наступне.

В обґрунтування заяви про відстрочку та розстрочку виконання рішення Державне комунальне підприємство "Луцьктепло" посилається на важке фінансово-економічне становище. Зазначає про наявну дебіторську заборгованість споживачів за теплову енергію та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води. Наголошує на наявності заборгованість державного бюджету з різниці в тарифах на теплову енергію. Звертає увагу суду на те, що основним джерелом надходжень грошових коштів на комунальне підприємство є оплата теплової енергії та послуг з теплопостачання споживачам, які не здійснюють своєчасної оплати. Зазначає, що комунальне підприємство отримало збитки у розмірі 51 170,00 грн.

Відповідно до частин 1, 2 та 3 статті 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання; про відстрочку або розстрочку виконання рішення, ухвали, постанови, зміну способу та порядку їх виконання виноситься ухвала, яка може бути оскаржена у встановленому порядку; в необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю.

Відповідно до пункту 7 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17 жовтня 2012 року "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", господарський суд на підставі статті 121 ГПК України має право за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови (далі - рішення), змінити спосіб та порядок їх виконання.

Оскільки згадана стаття не обмежує відповідне право господарського суду певним строком, воно може бути реалізоване у будь-який час після набрання рішенням законної сили і до його фактичного повного виконання, в межах строку пред'явлення наказу до виконання. Також не обмежується право заявника на повторне звернення з відповідною заявою, якщо вона вже розглядалася судом.

Застосовуючи заходи, передбачені статтею 121 ГПК, господарські суди повинні мати на увазі таке.

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо.

Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Аналіз наведеного вище свідчить про те, що відстрочка або розстрочка виконання рішення суду чи зміна способу його виконання можлива лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення. Визначальним фактором є винятковість цих випадків та їх об'єктивний вплив на виконання судового рішення.

Таким чином, виходячи із зазначеного законодавець у будь-якому випадку пов'язує відстрочення та розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об'єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Господарський процесуальний кодекс не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, тому суд оцінює докази щодо наявності таких обставин в порядку статті 43 Господарського процесуального кодексу України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та потребує відповідного доведення заінтересованою особою з урахуванням норм статей 32, 33 Господарського процесуального кодексу України.

Так, наявність збитків в підприємства на думку суду не свідчить про винятковість обставин що дають підставу для відстрочення та розстрочення виконання рішення суду, оскільки згідно положень статті 42 Господарського кодексу України підприємництво як вид господарської діяльності - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Наявність збитків не свідчить про неможливість виконання рішення суду.

Боржник запропонував графік погашення заборгованості з кінцевим строком жовтень 2019 року.

Слід зазначити, що запропонований боржником графік погашення заборгованості нічим не обґрунтований.

Разом з тим, з матеріалів справи слідує, що боржник неодноразово звертався до суду з заявою про відстрочку виконання рішення суду, які судом були задоволені, проте задоволення заяв про відстрочку рішення не призвели до погашення боржником заборгованості.

Разом з тим, суд зазначає, що розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача, тому з метою вирішення питання про можливість її надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду, слід враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки виконання судового рішення.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру…", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин даної справи. Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Судом встановлено, що рішення у справі №5019/1121/12 від 04 вересня 2012 року не виконується тривалий час, що суперечить основним засадам правосуддя.

Так, відповідно до пункту 9 частини 3 статті 129 Конституції України, обов'язковість рішень суду відноситься до основних засад судочинства.

Відповідно до статті 45 ГПК України, господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. Рішення і постанови господарських судів приймаються іменем України. Невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим Кодексом та іншими законами України.

В статті 115 ГПК України також відображено принцип обов'язковості судових рішень. Відповідно до положень вказаної статті, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

З огляду на зазначене, суд вважає, що надання у даному випадку відстрочки та розстрочки є невмотивованим, позаяк фактичне зупинення виконання рішення на тривалий період порушує баланс інтересів стягувача та боржника, чим порушуються основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавлено кредитора можливості захистити свої права.

Із зазначених мотивів суд не вбачає підстав для застосування відстрочки та розстрочки виконання рішення суду.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Разом з тим, суд зазначає, що заявник не позбавлений права на повторне звернення з відповідними заявами надавши суду належне нормативне та документальне обґрунтування.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 86, 121 Господарського процесуального кодексу України , суд

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення суду відмовити.

2. В задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення суду відмовити.

Суддя Войтюк В.Р.

Віддруковано 4 примірника:

1 - до справи;

2 - заявнику (43007, м. Луцьк, вул. Гулака - Артемовського, 20);

3 - стягувачу (43023, м. Луцьк, вул. Карбишева, 2);