ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

24.10.2016 Справа № 920/539/16

Господарський суд Сумської області, у складі судді Заєць С.В., при секретарі судового засідання Завалій Г.В., розглянувши заяву № 1-06 від 10.10.2016 Товариства з обмеженою відповідальністю «Горобина» про відстрочку виконання рішення суду по справі № 920/539/16

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Поліемос»,

смт. Покотилівка, Харківської області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Горобина»,

м. Суми

про стягнення 460 608грн. 67 коп.

За участю представників сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача (заявника): ОСОБА_1, довіреність б/н від 01.01.2016

слухач: ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Сумської області від 07.07.2016 по справі № 920/539/16 позов задоволено повністю, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Горобина» (40021, м. Суми, вул. Петропавлівська, б. 121, код 31162928) на користь Приватного акціонерного товариства «Поліемос» (62458, Харківська область, Харківський район, смт. Покотилівка, вул. Жихарська, б. 88, код 31632688) 328678 грн. 02 коп. основної суми боргу, 28117 грн. 94 коп. інфляційних втрат, 7533 грн. 59 коп. - 3 % річних, 96279 грн. 07 коп. пені, 12000 грн. 00 коп. витрат на оплату послуг адвоката, 6909 грн. 13 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

13.09.2016 на примусове виконання судового рішення господарського суду Сумської області від 07.07.2016 по справі № 920/539/16 був виданий відповідний судовий наказ.

11.10.2016 до суду надійшла заява № 1-06 від 10.10.2016 Товариства з обмеженою відповідальністю «Горобина» про відстрочку виконання рішення суду, відповідно до якої товариство звертається з проханням відстрочити виконання рішення суду на 2 місяці до 07.12.2016.

21.10.2016 від представника позивача електронною поштою надійшли заперечення на заяву про відстрочення виконання рішення, в яких він просить залишити заяву ТОВ «Горобина» без задоволення. Свою позицію представник Приватного акціонерного товариства «Поліемос» обґрунтовує тим, що надані відповідачем докази не відображають фінансового становища Товариства в повній мірі та подані з метою ввести в оману суд та позивача задля отримання задоволення заяви про відстрочку виконання рішення. Приватне акціонерне товариство «Поліемос» звертає увагу на те, що ТОВ «Горобина» надало довідку ПАТ КБ «Приватбанк» про відсутність коштів на одному рахунку № 1088. Проте, згідно відповіді ДФС відповідач має 5 рахунків у вказаному банку, зокрема 2 в гривні, 1 в доларах США, 1 в євро. Аналогічна ситуація наявна й з рахунками в ПАТ «Укргазбанк». Крім того, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 21.10.2016 вбачається, що у ТОВ «Горобина» наявне нерухоме майно, на яке можливо звернути стягнення. Відповідачем не наведеного жодного обґрунтування стосовно наявності у нього можливості виконати рішення господарського суду Сумської області від 07.07.2016 через 2 місяці.

Представник відповідача (заявника) в судовому засіданні 24.10.2016 року в обґрунтування вимог зазначає, що Товариство перебуває у складному фінансовому становищі, на рахунках ТОВ «Горобина» відсутні в достатній кількості кошти на оплату зазначеної заборгованості. Крім того, вчинення виконавчих дій, накладення арештів на рахунки та майно товариства може унеможливити виконання рішення суду, зупинити роботу підприємства та виконання підприємством замовлень з виробництва товару. Щодо кількості рахунків, представник відповідача (заявника) зазначив, що ним зазначалися лише ті рахунки, по яким активно здійснюються операції. Щодо наявності у відповідача майна, на яке можна звернути стягнення, представник зазначає, що воно є єдиним цілісним комплексом.

Згідно зі статті 124 Конституції України та статті 115 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до правової позиції, викладеної у пункті 7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до положень статті 121 Господарського процесуального кодексу України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Підставою для відстрочки або розстрочки виконання рішення суду можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановлений господарським судом способом.

В даному випадку, посилання відповідача на відсутність грошових коштів, не є винятковими обставинами в розумінні статті 121 Господарського процесуального кодексу України, за наявності яких можливе надання відстрочки виконання рішення.

Викладені в заяві обставини не є винятковими та такими, що роблять неможливим виконання рішення суду, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів неможливості виконання рішення суду, не враховані матеріальні інтереси позивача, його фінансовий стан, наявність інфляційних процесів у економіці держави.

Посилаючись на відсутність грошових коштів, відповідач не зазначає яким чином та за рахунок чого відповідна заборгованість буде погашена за умови відстрочення виконання судового рішення.

Відповідно до статті 42 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до частини першої статті 9 Конституції України, частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.97 № 475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обовязковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Пункт 1 ст. 6 §1 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 року по справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невідємна частина «судового розгляду».

У звязку з тим, що відстрочення виконання рішення подовжує період відновлення порушеного права стягувача, при її наданні, суди в цілях вирішення питання про можливість надання відстрочки, а також визначення строку подовження виконання рішення суду, повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки виконання судового рішення.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру», а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у звязку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі оправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає помякшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Із підстав, умов та меж надання відстрочення виконання судового рішення випливає, що безпідставне надання відстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

На підставі вищевикладеного, господарський суд не приймає до уваги обставини, на які посилається заявник в якості виняткових та таких, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим в розумінні статті 121 Господарського процесуального кодексу України, тому заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Горобина» № 1-06 від 10.10.2016 про відстрочку виконання рішення суду по справі № 920/539/16 не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 42, 86, 115, 121 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Горобина» № 1-06 від 10.10.2016 про відстрочку виконання рішення суду по справі № 920/539/16 відмовити.

Суддя С.В. Заєць