номер провадження справи 13/38/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

20.10.2016 Справа № 908/841/15-г

за позовом державного підприємства Енергоринок (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 27)

до відповідача відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14)

про стягнення 380767901,72 грн.

орган виконання відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13)

Суддя Носівець В.В.

Представники сторін:

Позивача: не з'явився

Відповідача: ОСОБА_1, дов. № 41 від 31.12.2015 р.

ВДВС: ОСОБА_2, дов. № 20-22/561 від 30.12.2015 р.

Розглядається скарга відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 21.09.2016 р. строк для розгляду скарги поновлено, скаргу прийнято до розгляду, судове засідання призначено на 20.10.2016р.

Скаржник (ВАТ «Запоріжжяобленерго») підтримав вимоги, викладені в скарзі та доповненнях до скарги № 005-32/7896 від 23.05.2016 р. (вх. № 09-06/14598 від 24.05.2016 р.). В обґрунтування скарги вказував, що рішенням суду від 23.04.2015 р. частково задоволено позовні вимоги ДП «Енергоринок» та стягнуто з ВАТ «Запоріжжяобленерго» 359505719,06 грн. основного боргу за електроенергію, 13372492,17 грн. втрат від інфляції грошових коштів, 600000,00 грн. пені, 872873,90 грн. трьох відростків річних, 80000,00 грн. штрафу та 73080 грн. судового збору. Виконання рішення розстрочено на 20 місяців, починаючи з травня 2015 року. Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 05.04.2016 р. відкрито виконавче провадження ВП № 50684873 з примусового виконання наказу господарського суду, виданого на виконання зазначеного рішення. Органом виконання 18.04.2016 р. прийнято постанову про стягнення з ВАТ «Запоріжжяобленерго» виконавчого збору у розмірі 787576,31 грн. Скаржник вважає дії органу виконання щодо стягнення виконавчого збору неправомірними, а постанову від 18.04.2016 р. про стягнення виконавчого збору такою, що підлягає скасуванню. В постанові про відкриття виконавчого провадження встановлено строк для самостійного виконання судового рішення «у семиденний термін з моменту одержання постанови про відкриття виконавчого провадження». Постанова про відкриття виконавчого провадження отримана ВАТ «Запоріжжяобленерго» 11.04.2016 р., про що зазначено органом виконання в оскаржуваній постанові про стягнення виконавчого збору та свідчить роздруківка про стан поштового відправлення з офіційного сайту Укрпошти. Тобто, з урахуванням норм закону, перебіг строку для самостійного виконання визначеного державним виконавцем, починається з 12.04.2016 р., а останнім днем цього строку є 18.04.2016 р. Відповідно, розпочати примусове виконання рішення із стягненням з боржника виконавчого збору з дотриманням вищезазначених норм закону можливо з 19.04.2016 р. ОСОБА_1 того, скаржник зазначає, що 16.05.2016 р. на його адресу надійшла постанова № 51079482 від 12.05.2016 р. про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору № 5064873 від 18.04.2016 р. Просить визнати дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України неправомірними та визнати постанову від 18.04.2016 р. про стягнення з ВАТ «Запоріжжяобленерго» виконавчого збору в рамках виконавчого провадження ВП № 50684873 і постанову від 12.05.2016 р. про відкриття виконавчого провадження ВП № 51079482 недійсними.

Позивач у справі (стягувач у виконавчому провадженні) ДП «Енергоринок» свого представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не сповістив, відзив на скаргу не надав. Про час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином.

Відповідно до ст. 121-2 ГПК України неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Орган виконання - відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню. У відзиві на скаргу вказує, що державним виконавцем у відповідності до вимог ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 05.04.2016 р. та надано боржнику строк для самостійного виконання вимог виконавчого документа у семиденний термін з моменту одержання постанови про відкриття виконавчого провадження (до 17.04.2016 р.). Постанова про відкриття виконавчого провадження надіслана боржнику ВАТ «Запоріжжяобленерго» 06.04.2016 р. рекомендованим листом та отримана ним 11.04.2016 р. Державним виконавцем 18.04.2016 р. винесено постанову про арешт коштів боржника і постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у межах суми стягнення 7875763,10 грн. У звязку з невиконанням боржником виконавчого документа у повному обсязі державним виконавцем, керуючись ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» 18.04.2016 р. винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у сумі 787576,31 грн. (10 відсотків залишку заборгованості за виконавчим документом). Орган виконання зазначає, що боржником рішення суду в самостійний строк не виконано, грошові кошти не сплачені, за рішенням господарського суду Запорізької області від 23.04.2015 р. у справі № 908/841/15-г виконання не розстрочене. Вважає, що державним виконавцем вчинено виконавчі дії, а саме винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Заслухавши представників боржника та органу виконання, дослідивши додані матеріали, суд встановив:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 23.04.2014 р. у справі №908/841/15-г позовні вимоги ДП «Енергоринок» задоволено частково та стягнуто на його користь з ВАТ «Запоріжжяобленерго» 359505719,06 грн. основного боргу, 13372492,17 грн. втрат від інфляції грошових коштів, 600000,00 грн. пені, 872873,90 грн. 3 % річних від простроченої суми, 80000,00 грн. 0,1 % штрафу, 73 080,00 грн. судового збору, виконання рішення розстрочено згідно графіку. На виконання рішення, що набрало законної сили, 15.05.2015 р. видано відповідний наказ. Постановою від 05.04.2016 р. державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження (ВП № 50684873) з виконання наказу від 15.05.2015 р. у справі № 908/841/15-г.

Підставами звернення зі скаргою на дії органу ДВС заявник вказує те, що відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в порушення вимог ст. ст. 27, 28 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про стягнення виконавчого збору до закінчення строку для самостійного виконання рішення, а саме - 18.04.2016 р., замість 19.04.2016 р.

У відповідності до ч.5 ст. 124 та п.9 ч.3 ст.129 Конституції України, одним із основних принципів судочинства є обовязковість рішень суду, тому судові акти є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно приписів ст. 115 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Статтею 121-2 ГПК України надано право учасникам виконавчого провадження на оскарження дій та бездіяльності органів державної виконавчої служби.

Органи державної виконавчої служби здійснюють виконавче провадження в порядку, передбаченому Законом України Про виконавче провадження.

При розгляді даної скарги судом застосовуються положення Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка була чинною на час вчинення виконавчих дій.

Відповідно до преамбули Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній на час вчинення виконавчих дій) цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України „Про виконавче провадження державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Частиною 1 ст. 31 цього Закону передбачено, що копії постанов державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно до статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Згідно з п.п. 3.7.1 п. 3.7 Інструкції з організації примусового виконання рішень, постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення.

Як свідчать додані матеріали виконавчого провадження, 05.04.2016 р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 50684873, в п. 2 якої зазначено про те, що боржнику надано право виконати зазначений виконавчий документ самостійно у семиденний термін з моменту одержання постанови про відкриття виконавчого провадження.

Як встановлено, постанова про відкриття виконавчого провадження від 05.04.2016 р. боржником отримана 11.04.2016 р., про що свідчить витяг з веб-сайту УДППЗ «Укрпошта».

Державним виконавцем 18.04.2016 р. винесено постанову про стягнення з боржника судового збору в розмірі 787576,31 грн. та зазначено, що станом на 18.04.2016 р. рішення суду з урахуванням розстрочки, наданої судом, у розмірі 7875763,10 грн. боржником не виконано. Постановою від 12.05.2016 р. відкрито виконавче провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору № 50684873 від 18.04.2016 р.

Відповідно до ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

В даному випадку останній день строку для самостійного виконання припадав на 17.04.2016 р., тобто на неділю. Таким чином, днем закінчення відповідного строку є наступний перший робочий день, тобто 18.04.2016 р. З наведеного слідує, що з 19.04.2016 р. державний виконавець мав право на винесення постанови про стягнення виконавчого забору.

З огляду на викладене встановлено, що державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, винесено постанову від 18.04.2016 р. про стягнення з боржника виконавчого збору в порушення ст.ст. 27, 28 Закону України «Про виконавче провадження» без врахування положень ст. 254 ЦК України, тобто до закінчення строку для самостійного виконання, визначеного ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд зазначає, що відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували скаргу боржника у даній справі.

Відповідно до ст. 121-2 ГПК України (в редакції станом на дату прийняття скарги до розгляду) скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги. За наслідками розгляду скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби виноситься ухвала.

Згідно з п.9.13. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р., за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

За таких обставин, суд вважає, що державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України при примусовому виконанні наказу господарського суду Запорізької області від 15.05.2015 р. у справі № 908/841/15-г допущено неправомірні дії, наслідком яких стало винесення постанови стягнення виконавчого збору.

Суд, на підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, давши оцінку наведеним скаржником доводам, прийшов до висновку про неправомірність дій державної виконавчої служби.

Таким чином, оскільки дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови від 18.04.2016 р. про стягнення виконавчого збору за відсутності відповідних підстав є незаконними, постанова від 18.04.2016 р. про стягнення виконавчого збору є безпідставною, тому визнається судом недійсною (незаконною). Дії органу виконання щодо відкриття виконавчого провадження з виконання постанови від 18.04.2016 р. також визнаються неправомірними та, як наслідок, є підставою для визнання недійсною постанови про відкриття виконавчого провадження (ВП № 51079482) від 12.05.2016 р. з виконання постанови від 18.04.2016 р. про стягнення виконавчого збору (ВП № 50684873) .

Отже, проаналізувавши матеріали справи, враховуючи наведене та докази, які подав заявник на підтвердження скарги, суд дійшов до висновку про задоволення даної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Скаргу на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити.

2. Визнати незаконними дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови від 18.04.2016 р. про стягнення виконавчого збору (ВП № 50684873) в розмірі 787576,31 грн. та постанови від 12.05.2016 р. про відкриття виконавчого провадження (ВП № 51079482).

3. Визнати недійсними постанови відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 18.04.2016 р. про стягнення виконавчого збору (ВП № 50684873) в розмірі 787576,31 грн. та від 12.05.2016 р. про відкриття виконавчого провадження (ВП № 51079482).

Ухвала суду набрала законної сили 20.10.2016 р.

Суддя В.В. Носівець