ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2016 р. Справа № 917/1369/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Український рітейл", юридична адреса: м.Донецьк, вул.Арктики, 1в; поштова адреса: м.Дніпро, вул.Маршала Маліновського, 114

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрторгбуд", 36034, м.Полтава, вул.Половки, буд.72

про стягнення грошових коштів у сумі 1296295,89 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники 28.09.2016, 12.10.2016, 18.10.2016 та 24.10.2016:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2

В судових засіданнях 28.09.2016, 12.10.2016 р. та 18.10.2016 було оголошено перерви, для надання можливості сторонам надати додаткові докази по справі.

В судовому засіданні 18.10.2016 р., після виходу з нарадчої кімнати, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення згідно ст.85 ГПК України та повідомив дату складання повного тексту рішення.

Суть спору: Розглядається позов про стягнення з відповідача 702000,00 грн збитків згідно договору підряду №19/08 від 19.08.2013 р. та 594295,89 грн 30% річних за користування чужими грошовими коштами.

Представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягає, з підстав, викладених у позовній заяві, зокрема вказує, що відповідач не виконав належним чином свої договірні зобов'язання щодо виконання робіт та навіть не приступив до їх виконання.

Представник відповідача 28.09.2016 р. надав відзив на позовну заяву згідно якого проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі з підстав того, що йому:

- не було передано об'єкт для здійснення будівництва;

- отримані кошти на виконання умов договору №19/08 від 19.08.2013 р. були використані для виконання робіт за іншими угодами, про що було повідомлено позивача листом №34/П від 11.04.2016 р. про зарахування відповідачем зустрічних однорідних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані докази, суд, встановив:

19.08.2013 року був укладений договір підряду №19/08 на виконання робіт з реконструкції та ремонту приміщень (далі -Договір, Т. 1, а.с. - 24-31), у відповідності до п.2.1 якого, в порядку і на умовах визначених даним договором, підрядник (відповідач) взяв на себе зобов'язання своїми силами і матеріалами, а також матеріалами замовника, виконати роботи з реконструкції приміщень магазину «Брусничка» за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Ухтомського, 30а, у визначений даним договором строк і на умовах даного Договору.

Пунктом 2.2 Договору визначено, що підрядник виконує роботи на умовах і у відповідності з технічним завданням (додаток №1), отриманим від Замовника. Роботи виконуються в межах узгодженої обома сторонами в письмовій формі комерційної договірної ціни (додаток №2), яка є додатком до договору і його невід'ємною частиною.

В розділі 3 Договору, зокрема, визначено, що підрядник зобов'язується якісно та своєчасно виконати роботи, обумовлені розділом 5 Договору, а замовник зобов'язаний передати об'єкт для виконання робіт.

Згідно п. 5.1 Договору підрядник виконує роботи згідно узгодженого сторонами графіка виконаних робіт (Додаток № 4). Загальний строк виконання підрядником робіт по даному Договору складає 39 календарних днів, починаючи з дати здійснення першого платежу, відповідно до п. 4.4 Договору.

Пунктом 7.1.8. в разі порушення строків виконання робіт підрядник зобов'язується на вимогу замовника виплатити проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 30 відсотків річних від суми отриманої передплати за весь час прострочки.

Як зазначає позивач, перший платіж, на виконання умов договору Замовником (Позивачем) було перераховано на рахунок Підрядника 29.08.2013 року у сумі 200000 грн. Таким чином, за даними позивача, роботи, повинні були бути виконані у строк до 07.10.2013 року. Саме в цей строк ТОВ «Укрторгбуд» повинно було зробити повідомлення про готовність робіт до приймання, та передати документацію відповідно до п. 6.1. Договору. Також на виконання умов договору були здійсненні перерахування коштів на рахунок відповідача 02.09.2016 у розмірі - 200000 грн., 03.09.2016 у розмірі - 150000 грн.. 04.09.2013 у розмірі - 152000 грн., а всього на суму 702000 грн.

В обґрунтування позовної позивач вказує, що до теперішнього часу Підрядник роботи не виконав, та навіть не приступив до їх виконання, що призвело підприємство Позивача до збитків у вигляді витрат які здійснив Позивач на виконання договору.

Враховуючи вищевикладене, зокрема пункт 7.1.8 Договору за прострочення строків виконання підрядних робіт, відповідач нарахував та просить стягнути з відповідача 594295,89 грн. 30% за користування чужими грошовими коштами за період з 08.10.2013 р. по 01.08.2016 р. включно) та 702000,00 грн збитків у вигляді витрат, які здійснив позивач на виконання умов договору.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору підряду.

За визначенням ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає про те, що вказаний у договорі об'єкт йому передано не було, місце для проведення робіт не надано.

Відповідно до ст. 851 ЦК України підрядник має право не розпочинати роботу, а розпочату роботу зупинити, якщо замовник не надав матеріалу, устаткування або річ, що підлягає переробці, і цим створив неможливість виконання договору підрядником.

Статтею 875 ЦК України передбачено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Згідно п. 3.2 Договору, сторони узгодили обов'язок замовника надати об'єкт для виконання робіт. Позивачем доказів передання відповідачеві об'єкту, а саме приміщення супермаркету "Брусничка" за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Ухтомська, 30а суду не надано, заперечення відповідача в частині не передання об'єкту жодним чином не спростовано. Підписання умов договору, технічного завдання та комерційної ціни не може свідчити про надання об'єкту відповідачеві.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1,4 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Відповідно до ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Враховуючи, що позивачем не доведено факту передання відповідачеві об'єкту, реконструкцію якого, згідно умов договору, зобов'язаний був здійснити відповідач, то в даному випадку є підстави вважати, що відповідач не зміг виконати умови договору в зв'язку з невиконанням позивачем п. 3.3.2 Договору та вищенаведених положень Цивільного кодексу України, та в зв'язку з викладеним, прострочення з боку відповідача по Договору не відбулося.

З матеріалів справи слідує, що позивач просить стягнути з відповідача, зокрема 594295,89 грн 30% річних на підставі пункту 7.1.8. Договору, згідно положень якого в разі порушення строків виконання робіт підрядчик зобов'язується на вимогу замовника виплатити проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 30 відсотків річних від суми отриманої передплати за весь час прострочки.

Враховуючи, що прострочення з боку відповідача позивачем не доведено, положення ч. 4. ст. 613 ЦК України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Також, слід зазначити, що відповідно до ст. 536 Цивільного кодексу України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ч.6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пунктом 6.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013р. №14 визначено, що проценти річних, про які йдеться у частині другій статті 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 названого Кодексу. Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов'язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (стаття 1214 ЦК України).

Системний аналіз законодавства України дає змогу дійти висновку, що проценти за користування грошовими коштами у контексті ст. 536 ЦК України за своєю правовою природою є заборгованістю, а не санкцією або видом відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

Разом із цим згідно з положеннями статті 549 ЦК України грошовою сумою, яку боржник повинен передати кредитору у разі порушення зобов'язання, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, є пеня.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24.12.2013 року № 8/5025/1402/12.

Сторони також передбачили у п. 7.1.1. Договору, що за порушення строків виконання робіт підрядник сплачує неустойку в розмірі 1% від комерційно договореної ціни вказаної в п. 4.1 даного Договору за кожен календарний день прострочення.

Тобто, фактично договором передбачено можливість подвійного стягнення з відповідача пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, що не узгоджується з приписами статті 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, хоча у даному позові і не висуваються вимоги про стягнення пені з посиланням на п. 7.1.1. Договору.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 702000 грн збитків, то суд зазначає наступне:

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 614 ЦК України).

Згідно статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Звертаючись до суду із позовом про стягнення збитків, позивач обґрунтував свої вимоги тим, що відповідач не виконав роботи, та навіть не приступив до їх виконання, що призвело до заподіяння позивачу збитків у сумі 702000,00 грн у вигляді витрат, які здійснив позивач на виконання договору.

Відповідно до статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Враховуючи вищевикладене, а саме недоведеність позивачем прострочення виконання зобов'язань по Договору в частині виконання робіт, факт вини відповідача у невиконанні умов укладеного між сторонами договору підряду не доведено, а тому правових підстав для покладення на відповідача відповідальності за заподіяні позивачу збитки та стягнення їх немає.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За викладеного, застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, виходячи з фактичних обставин справи, зясування природи дійсних правовідносин між сторонами у даному спорі та чинного законодавства України, яке повинно застосовуватися до них при вирішенні спору, господарський суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Судові витрати, згідно ст. 49 ГПК України, покладаються на позивача.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 32, 33,43, 82-85 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог

Повне рішення складено 28.10.2016 р.

Суддя Н.Г. Гетя