ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.10.16р. Справа № 904/8393/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГІЯ ТМ", м. Дніпро

до Комунального підприємства «ЖИЛСЕРВІС-2» Дніпропетровської міської ради, м. Дніпро

про стягнення заборгованості за договором підряду у розмірі 16 657,71 грн.

Суддя Суховаров А.В.

Представники:

від позивача ОСОБА_1, довіреність від 06.10.16р.;

від відповідача ОСОБА_2, довіреність №3/685 від 10.10.16р.

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГІЯ ТМ" (далі - позивач) звернулось з позовом до господарського суду Дніпропетровської області, у якому просить суд стягнути з Комунального підприємства «ЖИЛСЕРВІС-2» Дніпропетровської міської ради (далі - відповідач) на свою користь 15 216, 32 грн. інфляційних та 1 441, 39 грн. 3% річних нарахованих внаслідок порушення виконання зобовязань з оплати виконаних робіт за договором №2014/3/50 від 24.03.14р.

Відповідач проти позову заперечує, у відзиві вказує, що виникнення заборгованості перед позивачем, зумовлене тим, що після виконання робіт відповідачем для належного обслуговування житлового фонду було укладено низку договорів з іншими підрядними організаціями, за якимb контрагенти вимагали своєчасної оплати за виконані роботи, тому відповідач здійснював оплату саме за вказаними договорами, а оплата за спірним договором підряду була здійснена несвоєчасно. Відповідачем перевірено правильність розрахунків інфляційного збільшення суми боргу та 3% річних, помилок виявлено не було, тому вказані суми, на думку відповідача, є обґрунтованими. Разом з тим, відповідач вказує що стягнення заборгованості може негативно вплинути на стан розрахункової дисципліни з іншими контрагентами, які на даний час здійснюють виконання поточних ремонтів та технічне обслуговування житлового фонду підприємства.

В порядку ст.85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

24.03.2014 року між позивачем (підрядником) та відповідачем (замовником) укладено договір підряду №2014/3/50 (далі - Договір), відповідно до умов якого замовник доручає, а підрядник забезпечує відповідно до кошторисної документації та умов Договору виконання підрядних робіт з поточного ремонту підїзду на вулиці Інженерна, буд. 11, підїзд 6, що управляється замовником (п.1.1 Договору)

Вартість робіт за Договором складає 20 080,32 грн. (двадцять тисяч вісімдесят грн. 32 коп.), у тому числі ПДВ: 3 346,72 грн. (три тисячі триста сорок шість грн. 72 коп.), що підтверджується договірною ціною та кошторисними документами, що є невід'ємною частиною Договору (п.3.1 Договору)

З матеріалів справи вбачається, що позивачем виконано обумовлені Договором роботи за дорученням відповідача (замовника) на загальну суму 20 080, 32 грн., що підтверджується актом приймання виконаних будівельних робіт за березень 2014 року від 31.03.14р. з підписами та відбитками печатки підприємств обох сторін (а.с.29-33).

Розрахунки за виконані роботи здійснюються на підставі актів виконаних робіт (п.12.1 Договору)

Відповідно до ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Претензією від 01.04.14р. позивач звернувся до відповідача з вимогою щодо сплати виконаних робіт, яка залишена останнім без відповіді та без задоволення, у звязку з чим за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 20 080, 32 грн., що підтверджується двостороннім актом звірки взаємних розрахунків за період з 01.04.14р по 29.08.16р. (а.с.40)

З огляду на те, що відповідач не здійснив оплату виконаних робіт позивач нарахував до сплати відповідачу інфляційні за період з травня 2014 року по серпень 2016 року у розмірі 15 216, 32 грн., а також 3% річних за період 09.04.14р. по 29.08.16р. у розмірі 1 441, 39 грн.

Положеннями ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до приписів ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання, а ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши здійснені позивачем нарахування, суд визнає їх обґрунтованими вірно розрахованими, а отже такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог частин 1 і 7 ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів; одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається крім випадків, передбачених законом.

В силу положень ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів субєктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обовязку в натурі та застосування штрафних санкцій.

Викладене є підставою для задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України сплата судового збору покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 36, 43, 44, 49, 82-85, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства «ЖИЛСЕРВІС-2» Дніпропетровської міської ради (49040, м. Дніпро, Запорізьке шосе, 68, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГІЯ ТМ" (49000, м. Дніпро, вул. Шинна, 22, ) суму 15 216, 32 грн. (п'ятнадцять тисяч двісті шістнадцять грн. 32 коп.) інфляційних, 1 441, 39 грн. (одна тисяча чотириста сорок одна грн. 39 коп.) 3% річних, 1 378, 00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім грн. 00 коп.) витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя А.В. Суховаров

Повний текст рішення підписаний 21.10.2016р.