КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2016 р. Справа№ 910/14849/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Яковлєва М.Л.

Чорної Л.В.

представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Авторитет-2012» на рішення господарського суду міста Києва від 20.09.2016 у справі № 910/14849/16 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м. Харків

до товариства з обмеженою відповідальністю «Авторитет-2012», м. Київ.

про стягнення 34 764, 40 грн.

За результатами розгляду апеляційної скарги Київський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 (надалі - ФОП ОСОБА_2./ позивач) звернулась до господарського суду міста Києва з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Авторитет-2012» (надалі - ТОВ «Авторитет-2012»/відповідач/апелянт) про стягнення 34 764,40 грн. боргу.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням товариством з обмеженою відповідальністю "Авторитет-2012" щодо оплати поставленої продукції за договором купівлі - продажу № 38 від 10.03.2016.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.08.2016 порушено провадження у справі №910/14849/16 та призначено її до розгляду.

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.09.2016 по справі № 910/14849/16 (суддя Сівакова В.В.) позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю "Авторитет-2012" задоволено повністю. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Авторитет-2012" на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 34 764 (тридцять чотири тисячі сімсот шістдесят чотири) грн. 40 коп. боргу, 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано доведеністю позовних вимог.

При цьому суду керувався ст. - ст. 11, 509, 526, 530, 610, 631, 655, 692 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України та ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням господарського суду міста Києва, товариство з обмеженою відповідальністю "Авторитет-2012" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило оскаржуване рішення скасувати, прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю «Авторитет-2012» мотивована порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.10.2016 прийнято до провадження апеляційну скаргу на товариства з обмеженою відповідальністю «Авторитет-2012» на рішення господарського суду міста Києва від 20.09.2016 у справі № 910/14849/16 та призначено до розгляду на 20.10.2016.

Представники сторін у справі в судове засідання 20.10.2016 року не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується наявними у справі зворотніми поштовими повідомлення про вручення ухвали суду від 07.10.1016 року про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Відповідно до п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

У відповідності до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 10.03.2016 між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (за договором - продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Авторитет-2012" (за договором - покупець) було укладено договір купівлі-продажу № 38 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору продавець зобов'язується передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити (кондитерські вироби) відповідно до накладених, за ціною, в асортименті та кількості, узгодженими сторонами.

Право власності на товар переходить з моменту підписання накладених, що свідчать про передачу товару ( п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 3.1. договору підписана покупцем видаткова накладна є виконанням заявки.

Пунктом 4.2 договору визначено, що оплата поставленого товару проводиться покупцем протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з моменту отримання товару.

Згідно з п. 5.1. договору строк його дії встановлено до 31.12.2016.

Спір, що виник між сторонами, стосується неналежного виконання відповідачем умов договору купівлі - продажу № 38 від 10.03.2016 в частині здійснення ним обов'язку щодо оплати товару поставленого позивачем.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 628 ЦК України міст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 631 ЦК України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно із ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, шо якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Здійснивши розгляд справи, господарський суд першої встановивши, що позивач передав відповідачу товар на загальну суму 35 209,51 грн., що підтверджується видатковими накладними № 390 від 18.04.2016 на суму 975,67 грн.; № 392 від 18.04.2016 на суму 1 799,39 грн.; №393 від 18.04.2016 на суму 2 495,64 грн.; №398 від 18.04.2016 на суму 1 098,45 грн.; № 399 від 18.04.2016 на суму 558,93 грн.; № 400 від 18.04.2016 на суму 1 377,06 грн.; № 410 від 20.04.2016 на суму 1 310,59 грн.; № 411 від 20.04.2016 на суму 1 730,11 грн.; № 433 від 25.04.2016 на суму 1 648,10 грн.; № 436 від 25.04.2016 на суму 1 505,09 грн.; № 434 від 25.04.2016 на суму 1 212,43 грн.; № 435 від 25.04.2016 на суму 1 823,77 грн.; № 437 від 25.04.2016 на суму 675,68 грн.;, № 438 від 25.04.2016 на суму 1 989,61 грн.; № 439 від 25.04.2016 на суму 2 218,78 грн.; № 440 від 25.04.2016 на суму 1 303,64 грн.; № 581 від 27.05.2016 на суму 515,75 грн.; № 582 від 27.05.2016 на суму 728,84 грн.; № 583 від 27.05.2016 на суму 1 851,61 грн.; № 584 від 27.05.2016 на суму 1 766,29 грн.; № 585 від 27.05.2016 на суму 1 082,38 грн.; № 597 від 30.05.2016 на суму 470,16 грн.; № 598 від 30.05.2016 на суму 651,54 грн.; № 599 від 30.05.2016 на суму 1 481,82 грн.; № 602 від 30.05.2016 на суму 795,50 грн.; № 603 від 30.05.2016 на суму 879,91 грн.; № 606 від 30.05.2016 на суму 1 271,77 грн., які наявні у матеріалах справи (а.с. 15-41); натомість, відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання в частині своєчасної та в повній мірі оплати за поставлений товар, в результаті чого за ним утворилась заборгованість на загальну суму 34 764,40 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи актом звірки взаємних розрахунків (підписаним сторонами без зауважень); відтак, враховуючи встановлені обставини справи, суд першої інстанцій керуючись зокрема, ст. ст. 11, 509, 525, 526, 530, 610, 626, 627, 628, 631, 655, 692, ЦК України, дійшов правомірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 34 764,40 грн.

Таким чином, зважаючи на те, що відповідачем по справі не було належним чином спростовано доводи позивача, не обґрунтовано відсутності у нього обов`язку щодо виконання договірного зобов'язання щодо сплати коштів, за наданий позивачем товар, не надано доказів сплати такої заборгованості, колегія суддів приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині суми основного боргу є правомірними, законними та обґрунтованими.

Посилання скаржника на те, що позивачем невірно наданий розрахунок заявлених до стягнення сум штрафних санкцій та прийняття такого розрахунку судом першої інстанції є неспроможними, надуманими, оскільки як вбачається з матеріалів справи фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 заявлялись позовні вимоги про стягнення з відповідача тільки суми основного боргу, і які правомірно задоволені місцевим господарським судом, а вимог, щодо стягнення з відповідача штрафних санкцій позивачем не пред'являлось, та відповідно, судом такі вимоги не розглядались.

Також не беруться до уваги доводи скаржника, щодо стягнення судом першої інстанції пені, оскільки, як вказувалось вище позивачем було заявлений позов лише в частині стягнення суми заборгованості за поставлений товар, а тому вимоги в частині пені судом першої інстанції також не розглядались.

Інші доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції.

У відповідності до ст.ст. 32-34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, колегія суддів на підставі доказів та пояснень наявних в матеріалах справи дійшла до висновку, що відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України підстав для скасування чи зміни рішення місцевого господарського суду не вбачає, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

В зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 4-2, 4-3, 4-7, 32-34, 43, 44, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Авторитет-2012» залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 20.09.2016 у справі № 910/14849/16 залишити без змін.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді М.Л. Яковлєв

Л.В. Чорна