КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2016 р. Справа№ 910/6792/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Гончарова С.А.

За участі представників:

від позивача: Гей В.Г. - представник;

Волощук О.М. - представник

від відповідача-1: Андрусенко Ю.С. - представник

від відповідача-2: Ясиненко Д.В. - представник

від відповідача-3: Слюсар С.А. - представник

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2016 року у справі №910/6792/16 (суддя: Сівакова В.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Сбербанк»

до 1) Державного підприємства «Вугілля України»

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Дтек Трейдінг»

3) Державного підприємства «Державна вугільна компанія»

про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги № 06-15/ц від 19.05.2015, № 0615/ц/1 від 29.05.2015 та № 06-15/ц/2 від 02.06.2015

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Сбербанк» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги № 06-15/ц від 19.05.2015, № 0615/ц/1 від 29.05.2015 та № 06-15/ц/2 від 02.06.2015, укладених між Державним підприємством «Вугілля України», Товариством з обмеженою відповідальністю «Дтек Трейдінг», Державним підприємством «Державна вугільна компанія».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.05.2016 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство а «Сбербанк» звернулось до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2016 у справі № 910/6792/16 скасувати та прийняти нове рішення, про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з'ясуванням обставин справи, висновки суду - не відповідають дійсним фактичним обставинам, зроблені з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.07.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 10.08.2016.

Представник відповідача-2 09.08.2016 через відділ діловодства Київського апеляційного господарського суду надав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечував проти доводів апеляційної скарги позивача, просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

У зв'язку з перебуванням головуючого судді Тарасенко К.В. у відпусті, судове засідання 10.08.2016 не відбулось.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.09.2016 у зв'язку з виходом судді Тарасенко К.В. з відпустки було призначено розгляд справи на 05.10.2016.

05.10.2016 представником позивача було подано письмові пояснення до апеляційної скарги, в яких він підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити, а оскаржуване рішення - скасувати.

Представник відповідача-2 05.10.2016 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду було подано клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення судом пов'язаної з нею справи.

Представники сторін у судове засідання з'явились та надали пояснення по суті спору та щодо заявленого клопотання.

Розглянувши подане відповідачем-2 клопотання про зупинення провадження у справі, колегія суддів зазначає наступне.

В провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/14200/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дтек Трейдінг» до Державного підприємства «Вугілля України» та Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги № 06-В/13/31/КЛ-КБ-У-2 від 28.02.2013, розгляд якої призначено 29.09.2016 відповідно до наданої відповідачем-2 інформації.

Клопотання мотивоване тим, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» у справі № 910/6792/16 ґрунтуються саме на договорі про відступлення права вимоги № 06-В/13/31/КЛ-КБ-У-2 від 28.02.2013, а тому розгляд справи № 910/6792/16 є неможливим до розгляду пов'язаної справи № 910/14200/16.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Дослідивши доводи учасників судового процесу, колегія суддів дійшла висновку, що заявником не доведено неможливості розгляду даної справи до вирішення справи № 910/14200/16, у зв'язку з чим, з метою уникнення затягування судового розгляду, клопотання про зупинення провадження у справі задоволенню не підлягає.

Колегія суддів зазначає, що в разі визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги № 06-В/13/31/КЛ-КБ-У-2 від 28.02.2013, заявник не позбавлений процесуального права подати заяву про перегляд рішення господарського суду, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами на підставі п. 1 ч. 2 ст. 112 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, відзиву та письмових пояснень, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

28.02.2013 між Публічним акціонерним товариством «Дочірній банк Сбербанку Росії», яке змінило найменування на Публічне акціонерне товариство «Сбербанк» (Банк) та Державним підприємством «Вугілля України» (Позичальник) укладено договір про відкриття кредитної лінії № 06-В/13/31/КЛ-КБ із змінами та доповненнями (надалі - Кредитний договір), за умовами якого Банк відкрив Позичальнику відновлювальну Кредитну лінію в іноземній валюті (долари США), та надав Позичальнику на умовах цього договору кредитні кошти в межах ліміту кредитної лінії, а Позичальник зобов'язався використовувати кредит за цільовим призначенням, своєчасно та в повному обсязі виплачувати Банку проценти за користування кредитом, з останнім днем повернення кредиту - 27.02.2014.

Згідно п. 1.2 Кредитного договору ліміт кредитної лінії складає 47 000 000,00 доларів США. Відповідно до п. 1.3 кредитного договору розмір процентів за користування кредитом складає 11,5 % річних.

Як правильно в казано в рішенні суду першої інстанції, свої зобов'язання за Кредитним договором Банк виконав в повному обсязі, а саме видав кредитні кошти Позичальнику в розмірі 47 000 000,00 доларів США.

Проте, Позичальником допущено порушення виконання взятих на себе зобов'язань, у зв'язку з чим рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/16440/14 від 21.10.2014 стягнуто з Державного підприємства «Вугілля України» на користь Публічного акціонерного товариства «Дочірній Банк Сбербанку Росії» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії № 06-В/13/31/КЛ-КБ від 28.02.2013 у розмірі 51 084 773,22 долари США (до якої входить 47 000 000,00 доларів США заборгованості за тілом кредиту).

З метою забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за кредитним договором між Державним підприємством «Вугілля України» (Заставодавець) та Банком було укладено договір застави № 06-В/13/31/КЛ-КБ-З-2 від 28.02.2013 (надалі - Договір застави), згідно якого Банку надано в заставу майнові права (предмет застави), а саме - право вимоги на отримання грошової виручки за поставку вугілля, яке існує та/або виникне в майбутньому у Заставодавця за договором № 278/3 від 27.12.2012 у сумі 915 000 000,00 грн., укладеним між Заставодавцем та ТОВ «Дтек Трейдінг». Боржником Заставодавця в цій частині вимог є ТОВ «Дтек Трейдінг» (п. 3.1. Договору застави).

За змістом п. 2.1 Договору застави забезпечуються заставою зобов'язання Заставодавця, зокрема: зобов'язання повернути Заставодержателю кредит, наданий в іноземній валюті (долари США) в межах кредитної лінії, відкритої строком до 27.02.2014 за основним договором з граничним лімітом кредитування в сумі 47 000 000,00 доларів США (з урахуванням індексу інфляції у разі прострочення повернення кредиту, наданого в межах ліміту кредитної лінії в національній валюті України), в строк/и який/і зазначений/ються в основному договорі, а у випадках передбачених законодавством України та/або основним договором та/або цим договором - достроково.

Положеннями п.4.2.1. та п. 4.2.2. Договору застави визначено, що заставодавець зобов'язаний виконувати дії, необхідні для забезпечення дійсності предмету застави. Заставодавець зобов'язаний не здійснювати відступлення заставленого/их майнового/их права/прав, що є предметом застави за цим договором, - без письмової згоди заставодержателя.

Згідно п.4.2.6. Договору застави Заставодавець зобов'язаний своєчасно здійснювати всі дії для забезпечення того, щоб кожна із угод (правочинів) стосовно Предмета застави із будь-якою третьою особою, включаючи будь-яке державне підприємство, державний орган (установу) чи державне відомство, належним чином враховувала, не суперечила і не приводила до втрати чинності, чи можливості виконання будь-яких положень цього договору.

У відповідності до п.4.2.12. Договору застави Заставодавець зобов'язаний не вносити жодних змін і доповнень, в тому числі і тих, які стосуються зміни порядку розрахунків та номерів рахунків в банках, до договору/ів, який/які визначений/ні в п. 3.1. цього договору, а також до умов акредитиву/ів, відкритого/их для здійснення розрахунків за таким/и договором/ами (у випадку, якщо розрахунки здійснюються з використанням акредитиву), без попереднього письмового дозволу Заставодержателя.

Згідно п. 7.2 Договору застави Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну (строку) виконання Заставодавцем будь-якого із зобов'язань, зазначених в ст. 2 цього договору, воно/и не буде/уть виконане/і або буде/уть виконане/і неналежним чином.

Відповідно до п. 7.4 Договору застави, у разі настання випадків, передбачених в п. 7.2-7.3 договору застави, Банк реалізує предмет застави шляхом відступлення Заставодавцем права вимоги, що випливає із заставленого права.

28.02.2013 між Державним підприємством «Вугілля України» (Цедент) та Публічним акціонерним товариством «Дочірній банк Сбербанку Росії» (Цесіонарій) було укладено договір про відступлення права вимоги № 06-В/13/31/КЛ-КБ-У-2 (надалі - Договір про відступлення права вимоги) з відкладальною обставиною відповідно до ст. 212 Цивільного кодексу України.

Згідно п. 1.1 Договору про відступлення права вимоги ДП «Вугілля України» відступає, а Банк приймає право вимоги від ТОВ «Дтек Трейдінг» отримання грошової виручки за поставку вугілля в сумі 915 000 000,00 грн., яке існує та/або виникне в майбутньому у Цедента за договором № 278/3 від 27.12.2012, укладеним між Цедентом та боржником Цедента - TOB «Дтек Трейдінг», і стає кредитором за вказаним договором.

Відповідно до п.2.1.2. Договору про відступлення права вимоги №06- В/13/31/КЛ-КБ-У-2 від 28 лютого 2013 року Цедент (ДП «Вугілля України») зобов'язався не відступати третім особам права вимоги, що є предметом цього договору, з моменту його укладення Сторонами.

У відповідності до п. 3.2 та п. 3.2.1 Договору про відступлення права вимоги право вимоги, що є предметом цього договору, переходить до Цесіонарія в наступному порядку: з моменту виникнення у Цесіонарія права звернення стягнення на заставлене право вимоги за договором застави № 06-В/13/31/КЛ-КБ-З-2 від 28.02.2013, в т.ч. у разі порушення зобов'язань, передбачених в п. 4.2.1 та п. 4.2.3 зазначеного договору застави - з моменту вчинення Цедентом дій (бездіяльності), що є порушенням зобов'язань за договором застави.

01.04.2015 позивачем на адреси ДП «Вугілля України» та ТОВ «Дтек Трейдінг» направлено повідомлення-вимоги заставодавця № 2970/5/28-2 від 31.03.2015 та № 2972/5/28-2 від 31.03.2015 про повернення повної суми заборгованості за кредитним договором на підставі рішення Господарського суду міста Києва № 910/16440/14 від 21.10.2014 у розмірі 51 084 773,22 долара США повідомивши про те, що у випадку невиконання вимог Банк зверне стягнення на предмет застави.

01.04.2015 Банком зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про звернення стягнення на предмет застави за договором Застави.

Спір виник внаслідок того, що заборгованість відповідача-1 перед позивачем за кредитним договором не погашена та рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2014 у справі № 910/16440/14 не виконано, тому позивач набув право вимоги на предмет застави (грошову виручку за договором поставки вугілля № 278/3 від 27.12.2012 у розмірі 915 000 000,00 грн.). Однак, відповідач-1 в порушення норм чинного законодавства України без отримання згоди заставодержателя (позивача) уклав договори № 06-15/ц від 19.05.2015, № 0615/ц/1 від 29.05.2015 та № 06-15/ц/2 від 02.06.2015 за якими право вимоги за Договором постави вугілля № 278/3 від 27.12.2012 відступлено Державному підприємству «Державна вугільна компанія» в загальному розмірі 210 000 000,00 грн.

Договір застави є одним зі способів забезпечення виконання зобов'язання. За його змістом, відповідно до статті 572 Цивільного кодексу України кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Таким чином, сторонами у договорі застави є кредитор (заставодержатель) і боржник (заставодавець), цей договір забезпечує виконання укладеного між сторонами кредитного договору, за яким кредитором є позивач, а боржником - відповідач-1.

Положення ч. 2 ст. 589 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 17 Закону України «Про заставу» встановлюють, що заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором.

Тобто правом контролю за предметом застави наділений за законом та належним чином укладеним договором застави лише заставодержатель. І саме його право, у разі відчуження предмета застави, передачі його у користування іншій особі або іншого розпорядження ним, є порушеним. Тому саме заставодержателю належить право на звернення до суду щодо оспорення дій, вчинених із предметом застави без його згоди, з підстав, передбачених статтями 203 та 215 Цивільного кодексу України.

Статтею 50 Закону України «Про заставу» встановлено, що при заставі прав, якщо інше не передбачено договором, заставодавець зобов'язаний не здійснювати уступки заставленого майна.

З умов п. 4.2.2 Договору застави вбачається, що ДП «Вугілля України» зобов'язався не здійснювати відступлення заставленого права, що є предметом застави без письмової згоди ПАТ «Сбербанк».

Відповідно до п. 1.3. договору поставки вугілля № 278/3 від 27.12.2012, укладеного між Державним підприємством «Вугілля України» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дтек Трейдінг» (покупець) загальна кількість та вартість вугілля, що підлягає поставці за цим договором встановлюється у специфікаціях до цього договору.

Так, між відповідачем-1 та відповідачем-2 до договору поставки укладено специфікації № 1 від 27.12.2012, № 2 від 28.12.2012, № 3 від 29.12.2012, № 4 від 30.12.2012 за якими сторони дійшли згоди про поставку вугілля впродовж 2013 року в загальному розмірі 2 000 000 тонн орієнтованою вартістю 1 920 000 000,00 грн.

За спірними договорами Державне підприємство «Вугілля України» передало Державному підприємству «Державна вугільна компанія» право вимоги до боржника (ТОВ «Дтек Трейдінг») частини боргу, яке існує за договором поставки у загальному розмірі 210 000 000,00 грн., що не заперечується сторонами.

При цьому як вбачається з договору застави позивач набув право вимоги грошової виручки за договором поставки в розмірі 915 000 000,00 грн.

Дослідивши наведені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що предмет договорів про відступлення права вимоги № 06-15/ц від 19.05.2015, № 0615/ц/1 від 29.05.2015 та № 06-15/ц/2 від 02.06.2015 не пов'язаний з предметом застави за договором застави оскільки суми не співпадають, однак з таким висновком погодитись не можна.

Як вбачається з аналізу зазначених Договорів (застави та відступлення права вимоги), предметом їх є право вимоги, яке виникло за Договором поставки вугілля № 278/3 від 27.12.2012, тобто право вимоги до одного боржника яке виникло з одного правочину, у свою чергу невідповідність сум свідчить виключно про те, що предмет застави було відчужено не повністю, а частково.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про заставу» заставодавець зберігає право розпорядження заставленим майном, якщо інше не передбачено законом чи договором. Заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя..

Нормами ст. 50 Закону України «Про заставу» визначено, що при заставі прав, якщо інше не передбачено договором, заставодавець зобов'язаний:

виконувати дії, необхідні для забезпечення дійсності заставленого права;

не здійснювати уступки заставленого права;

не виконувати дій, що тягнуть за собою припинення заставленого права чи зменшення його вартості;

вживати заходів, необхідних для захисту заставленого права від посягань з боку третіх осіб;

надавати заставодержателю відомості про зміни, що сталися в заставленому праві, про його порушення з боку третіх осіб та про домагання третіх осіб на це право.

Матеріали справи не місять доказів, що спірні договори про відступлення права вимоги № 06-15/ц від 19.05.2015, № 0615/ц/1 від 29.05.2015 та № 06-15/ц/2 від 02.06.2015 укладались за погодженням Банку, як заставодержателя.

Натомість Державне підприємство «Вугілля України» в порушення норм ст. 17, ст. 50 Закону України «Про заставу», ч. 2 ст. 586 Цивільного кодексу України та умов Договору застави № 06-В/13/31/КЛ-КБ-З-2 від 28.02.2013 відступило частину відступило частину вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дтек Трейдинг» Державному підприємству «Державна вугільна компанія», чим порушило права та охоронювані законом інтереси позивача.

Частиною 1 ст. 207 Господарського кодексу України встановлено, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до пункту 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» (далі - Постанова Пленуму № 11), вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Враховуючи, що відповідач-1 не мав права відчужувати предмет Договору застави, колегія суддів дійшла висновку, що спірні договори про відступлення права вимоги № 06-15/ц від 19.05.2015, № 0615/ц/1 від 29.05.2015 та № 06-15/ц/2 від 02.06.2015 укладались Державним підприємством «Вугілля України» з перевищенням повноважень, у зв'язку з чим зазначені договори мають бути визнані недійсними.

Щодо посилань суду першої інстанції на те, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2015 порушено провадження у справі № 910/12918/15 про банкрутство Державного підприємства «Вугілля України» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, колегія суддів зазначає, що предметом розгляду справи є законність договорів на момент їх укладення, яке відбулось до введення відповідного мораторію, а тому розгляд справи про банкрутство Державного підприємства «Вугілля України» не впливає на вирішення даного спору.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2016 року у справі № 910/6792/16 підлягає скасуванню у зв'язку з невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2016 по справі № 910/6792/16 скасувати.

3. Постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

4. Визнати недійсними Договір про відступлення права вимоги №06-15/ц від 19.05.2015р. укладений між Державним підприємством «Вугілля України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 4; ідентифікаційний код 32709929), Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Трейдінг» (01032, м. Київ, вул. Льва Толстого, 57; ідентифікаційний код 36511938) та Державним підприємством «Державна вугільна компанія» )01030, м.Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 16-22, офіс 514-Б; ідентифікаційний код 39388266).

5. Визнати недійсними Договір про відступлення права вимоги №06-15/ц/1 від 29.05.2015р. укладений між Державним підприємством «Вугілля України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 4; ідентифікаційний код 32709929), Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Трейдінг» (01032, м. Київ, вул. Льва Толстого, 57; ідентифікаційний код 36511938) та Державним підприємством «Державна вугільна компанія» )01030, м.Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 16-22, офіс 514-Б; ідентифікаційний код 39388266).

6. Визнати недійсними Договір про відступлення права вимоги №06-15/ц/2 від 02.06.2015р укладений між Державним підприємством «Вугілля України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 4; ідентифікаційний код 32709929), Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Трейдінг» (01032, м. Київ, вул. Льва Толстого, 57; ідентифікаційний код 36511938) та Державним підприємством «Державна вугільна компанія» )01030, м.Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 16-22, офіс 514-Б; ідентифікаційний код 39388266).

7. Стягнути з Державного підприємства «Вугілля України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 4; ідентифікаційний код 32709929) на користь Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» (місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 46, ідентифікаційний код 25959784) 1378,00 грн. (одну тисячу триста сімдесят вісім грн. 00 коп.) судового збору за подання позовної заяви та 1 515,80 грн. (одну тисячу п'ятсот п'ятнадцять грн. 80 коп.) судового збору за подання апеляційної скарги.

8. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Трейдінг» (01032, м. Київ, вул. Льва Толстого, 57; ідентифікаційний код 36511938) на користь Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» (місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 46, ідентифікаційний код 25959784) 1378,00 грн. (одну тисячу триста сімдесят вісім грн. 00 коп.) судового збору за подання позовної заяви та 1 515,80 грн. (одну тисячу п'ятсот п'ятнадцять грн. 80 коп.) судового збору за подання апеляційної скарги.

9. Стягнути з Державного підприємства «Державна вугільна компанія» (01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 16-22, офіс 514-Б; ідентифікаційний код 39388266) на користь Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» (місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 46, ідентифікаційний код 25959784) 1378,00 грн. (одну тисячу триста сімдесят вісім грн. 00 коп.) судового збору за подання позовної заяви та 1 515,80 грн. (одну тисячу п'ятсот п'ятнадцять грн. 80 коп.) судового збору за подання апеляційної скарги.

10. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази.

11. Матеріали справи № 910/6792/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в установленому законом порядку.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді І.А. Іоннікова

С.А. Гончаров