КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2016 р. Справа№ 910/5127/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Зубець Л.П.

ОСОБА_1

За участю секретаря судового засідання Москаленко Г.С.

представників сторін:

від позивача ОСОБА_2, дов. № б/н від 28.01.16 р.;

від відповідача ОСОБА_3, дов. 09/05-170 від 19.09.16р.

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Автологістика»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 27.05.2016 року

у справі № 910/5127/16 (суддя Павленко Є.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автологістика»

до Публічного акціонерного товариства «ЕНЕРГОБАНК»

в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів

фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного

товариства «ЕНЕРГОБАНК»

ОСОБА_4

про про визнання зобов'язань припиненими

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.05.2016 року по справі № 910/5127/16 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Автологістика» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2016 року по справі № 910/5127/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.06.2016 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Автологістика» прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Ткаченко Б.О. судді: Дідиченко М.А., Зеленін В.О. та призначено до розгляду у судовому засіданні на 29.08.2016 року.

29.08.2016 року через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства «ЕНЕРГОБАНК» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

29.08.2016 року через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Автологістика» надійшли клопотання про зміну Публічного акціонерного товариства «ЕНЕРГОБАНК» його правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю «Автологістика», а також про відмову у звязку з цим від позову.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 29.08.2016 року, у звязку із перебуванням судді Дідиченко М.А. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/5127/16 колегію суддів у складі головуючого судді: Ткаченка Б.О., суддів: Зеленіна В.О., Зубець Л.П.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.08.2016 року справу прийнято до провадження у зазначеному вище складі колегії суддів.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.08.2016 року відкладено розгляд справи на 31.08.2016 року.

У судовому засіданні 31.08.2016 року було оголошено перерву в розгляді справи на 14.09.2016 року.

13.09.2016 року та 30.08.2016 року через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Автологістика» надійшли письмові пояснення до клопотання про зміну Публічного акціонерного товариства «ЕНЕРГОБАНК» його правонаступником, в яких позивач підтримав дане клопотання.

У судовому засіданні 14.09.2016 року було оголошено перерву в розгляді справи на 12.10.2016 року.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно зясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного судового рішення.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Автологістика» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2016 року по справі № 910/5127/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник Публічного акціонерного товариства «ЕНЕРГОБАНК» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, заперечував проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду як таке, що прийняте з повним, всебічним та обєктивним зясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

18.06.2013 року між Публічним акціонерним товариством «ЕНЕРГОБАНК» (далі відповідач, банк, ПАТ «ЕНЕРГОБАНК») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автологістика» (далі позивач, позичальник, ТОВ «Автологістика») було укладено Договір про надання кредитної лінії № 1306-27 (далі Кредитний договір).

За умовами Кредитного договору, з урахуванням укладених між сторонами додаткових угод до нього, відповідач надав позивачу у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти (далі кредит), визначених цим договором.

Згідно з пунктами 1.1.1, 1.1.2 Кредитного договору, з урахуванням внесених змін Додатковим договором № 4 від 12.12.2014 року, кредит надається у вигляді відкличної відновлювальної кредитної лінії з лімітом заборгованості у розмірі 276 568,22 Євро.

Як передбачено п. 3.4 Кредитного договору, позичальник має право достроково повністю або частково погасити заборгованість за кредитом, при цьому відсотки за користування Кредитом сплачуються в повній сумі одночасно з поверненням кредитних коштів, виходячи із фактичної суми заборгованості за кредитом на дату дострокового погашення кредиту.

Відповідно до п. 3.5 Кредитного договору погашення кредиту позичальник здійснює на рахунок № 37397911 в ПАТ «ЕНЕРГОБАНК», код банку 300272, відповідно до графіку зменшення ліміту кредитування, який наведено в додатку 1 до цього договору. При цьому датою погашення заборгованості вважається дата фактичного зарахування коштів на вказаний рахунок банку.

Згідно з пунктом 6.2.1 Кредитного договору позичальник зобовязався здійснювати своєчасне повернення кредиту, сплачувати нараховані проценти, використати кредит за цільовим призначенням та виконувати всі свої зобовязання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором.

Пунктом 10.1 Кредитного договору сторони погодили, що він набуває чинності з дати його підписання та скріплення печатками сторін та діє до повного виконання позичальником своїх зобовязань.

12.02.2015 року між ОСОБА_5 (далі первісний володілець рахунку) та ТОВ «Автологістика» укладено договір цесії (далі Договір цесії) за Договором № 30686/ен/840 про відкриття та обслуговування банківського рахунку «Ощадний вклад «Енергійний» від 04.04.2012 року (далі Договір вкладу).

За умовами Договору цесії, предметом цієї угоди є відступлення первісним володільцем рахунку новому володільцю права вимоги на отримання частини грошових коштів, що є сумою, розміщеною на рахунку № 8602 за Договором вкладу, укладеним між первісним володільцем рахунку та банком у розмірі 313 000,00 доларів США.

Згідно з п. 1.3 Договору цесії ТОВ «Автологістика» стало клієнтом ПАТ «Енергобанк» та набуло прав вимоги відповідно до Договору вкладу в частині грошових коштів, що є сумою, розміщеною на вищевказаному рахунку, у розмірі 313 000,00 доларів США.

12.02.2015 року Додатковою угодою № 1 до Договору цесії сторони виклали пункт 1.8 Договору цесії в новій редакції, згідно якої вартість права вимоги, яка підлягає виплаті первісному володільцю вкладу, дорівнює 3 000 000,00 грн. і не може бути змінена.

12.02.2015 року за актом приймання-передачі прав вимоги ОСОБА_5 передав, а ТОВ «Автологістика» прийняло право вимоги до банку за Договором вкладу в розмірі 313 000,00 доларів США.

10.03.2015 року ОСОБА_5 заявою повідомив банк про заміну кредитора у зобовязанні, що виникло на підставі договору вкладу. У поданій заяві ОСОБА_5 просив обовязки банку в частині володіння суми у розмірі 313 000,00 доларів США, виконати по відношенню до ТОВ «Автологістика».

Листом від 23.02.2016 року позивач повідомив відповідача про припинення зобовязання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог в порядку ст. 601 Цивільного кодексу України.

З огляду на вказане, позивач стверджує, що відбуло припинення зобовязання за Кредитним договором, шляхом зарахування однорідних зустрічних вимог.

Вказане стало підставою для звернення з позовом про визнання зобовязань за Кредитним договором припиненими.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, якими можуть бути, зокрема, припинення дії, примусове виконання обов'язку в натурі. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

З огляду на положення зазначених норм та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Приписами статей 1066, 1068 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк зобовязаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до ст.ст. 514, 515 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора не допускається у зобовязаннях, нерозривно повязаних з особою кредитора.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) п. 1 ст. 530 ЦК України.

Частиною 1 ст. 601 ЦК України встановлено, що зобовязання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги.

Стаття 1071 ЦК України встановлює, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

З огляду на вказані норми, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що за договором банківського рахунка грошове зобовязання банку перед клієнтом (власником рахунка) в межах коштів, розміщених на рахунку, може виникнути лише після направлення розпорядження клієнта на відповідну грошову суму. Таким чином, укладення Договору цесії між ТОВ «Автологістика» та ОСОБА_5 не призвело до виникнення грошового зобовязання Банку перед підприємством на суму коштів, розміщених на рахунку.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком про відсутність можливості здійснення такого зарахування з огляду на наступне.

Статтею 515 Цивільного кодексу України встановлено, що заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Поточний рахунок в національній та іноземній валюті № 8602 за Договором вкладу відкрито саме фізичній особі ОСОБА_5

Відповідно до п. 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12.11.2003 року № 492 (далі Інструкція), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунка поточні рахунки. Поточний рахунок це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Виходячи із викладеного, поточні рахунки відкриваються на конкретну особу за умови надання відповідних документів, а можливості зміни власника рахунка Інструкцією не передбачено.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 06.04.2016 року по справі № 3-174гс16.

Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що банк у даному випадку позбавлений можливості виконувати як розпорядження ТОВ «Автологістика», так і здійснювати зарахування однорідних вимог за поточним рахунком, оскільки його власником є фізична особа ОСОБА_5, а тому позовна вимога ТОВ «Автологістика» про визнання зобовязань припиненими задоволенню не підлягає.

Клопотання позивача про зміну ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» його правонаступником ТОВ «Автологістика» у звязку з набуттям останнім права вимоги за спірним зобовязанням, не підлягає задоволенню, оскільки викладеною вище позицією встановлена неможливість зміни власника рахунка.

Також не підлягає задоволенню клопотання ТОВ «Автологістика» про відмову від позову та припинення провадження у справі, оскільки ГПК України не передбачено право апеляційної інстанції припинити провадження у справі, у звязку відмовою позивача від позову. Слід звернути увагу, що апеляційна інстанція може прийняти відмову лише від апеляційної скарги та припинити апеляційне провадження.

Пунктом 10 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про судове рішення» від 23.03.2012 року № 6 встановлено, що результати розгляду господарським судом заяв (клопотань) учасників судового процесу повинні зазначатися в мотивувальній, а не в резолютивній частині рішення суду, прийнятого по суті справи, за винятком тих випадків, коли суд вирішує питання про вжиття заходів до забезпечення позову (статті 67, 68 ГПК), відстрочку або розстрочку виконання рішення (стаття 121 ГПК).

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обставини, викладені Товариством з обмеженою відповідальністю «Автологістика» в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2016 року по справі № 910/5127/16 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Автологістика» задоволенню не підлягає.

У звязку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю «Автологістика» (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Автологістика» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2016 року по справі № 910/5127/16 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/5127/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді Л.П. Зубець

ОСОБА_1

Повний текст рішення складено 17.10.2016 року.