РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2016Справа №910/16265/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участі секретаря судового засідання Коновалова С.О., розглянувши матеріали справи за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (далі Компанія) до приватного акціонерного товариства "Європейський страховий альянс" (далі Товариство) про стягнення 50 000,00 грн.,

за участі представників:

позивача: не зявилися,

відповідача: ОСОБА_1 за довіреністю від 31 грудня 2015 року № 324/2015,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У вересні 2016 року Компанія звернулась до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом про стягнення з Товариства заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, у розмірі 50 000,00 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачу шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 5 вересня 2016 року порушено провадження у справі № 910/16265/16 та її розгляд призначено судом на 29 вересня 2016 року.

15 вересня 2016 року до суду надійшов лист з Моторного (транспортного) страхового бюро України із запитуваною інформацією з єдиної централізованої бази даних щодо полісу АІ/8572970.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29 вересня 2016 року розгляд справи відкладено на 20 жовтня 2016 року.

Позивач явку свого уповноваженого представника у судові засідання не забезпечив, проте надіслав клопотання про розгляд справи за відсутності свого представника.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву, в якому було зазначено, що позивач мав звернутися до Товариства із заявою про виплату страхового відшкодування, а також позивачем не надано доказів правомірності виплати страхового відшкодування за договором страхування.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

11 червня 2016 року в місті Одесі на вулиці Середньофонтанській сталась дорожньо-транспортна пригода за участі двох транспортних засобів, зокрема, відбулось зіткнення автомобіля "ТОЙОТА", державний номерний знак НОМЕР_1, яким керувала ОСОБА_2, з автомобілем "НІССАН", державний номерний знак НОМЕР_2, яким керувала ОСОБА_3 Причиною ДТП стало те, що водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем "ТОЙОТА", державний номерний знак НОМЕР_1, не дотрималась безпечної дистанції, у результаті чого здійснила зіткнення з вищезазначеним автомобілем НІССАН", чим порушила пункт 13.1 Правил дорожнього руху України. Дані обставини підтверджуються довідкою про ДТП від 11 червня 2016 року № 94688205, копія якої наявна в матеріалах справи.

Внаслідок вказаної ДТП пошкоджено автомобіль "НІССАН", державний номерний знак НОМЕР_2, (застрахований транспортний засіб). Власником застрахованого транспортного засобу є ОСОБА_4, що підтверджується долученою до матеріалів справи копією Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Пошкоджений транспортний засіб застрахований позивачем на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті від 2 листопада 2015 року № 25-1505-15-00185 (далі договір), страхувальником в якому є ОСОБА_5. Копія цього договору наявна в матеріалах справи.

Постановою Приморського районного суду міста Одеси від 11 липня 2016 року в справі № 522/11562/16-п водія вищезазначеного автомобіля "ТОЙОТА", ОСОБА_2, було визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (копія даної постанови наявна в матеріалах справи).

З матеріалів справи вбачається, що 13 червня 2016 року ОСОБА_5, як страхувальник, звернувся до позивача із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу.

Судом також встановлено, що страховий акт від 6 липня 2016 року № ПСКА-6107, а також розрахунок розміру страхового відшкодування складені позивачем на підставі рахунка-фактури від 14 червня 2016 року № СФ-СФ00015857 (належні копії зазначених документів наявні в матеріалах справи).

Відповідно вказаного акту сума страхового відшкодування становить 131 294,54 грн. Зі змісту платіжного доручення від 7 липня 2016 року № 12344 (копія якого наявна в матеріалах справи) вбачається, що Компанія виплатила на рахунок страхувальника страхове відшкодування у розмірі 129 751,86 грн. У той же час в даному страховому акті зазначено, що частина суми страхового відшкодування в розмірі 1 542,68 грн. була зарахована в рахунок несплаченої суми страхового платежу.

Статтею 27 Закону України Про страхування та статтею 993 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, Компанія, здійснивши виплату страхового відшкодування, набула права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Суд зазначає, що достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, є платіжні доручення та рахунки на сплату послуг з ремонту пошкодженого ТЗ, а звіт про оцінку ТЗ є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення ТЗ. Реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення.

Окрім того, Законами України Про страхування та Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не передбачено зобовязання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2015року №3-50гс15.

На час скоєння вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, як особи, що на законних підставах експлуатує автомобіль "ТОЙОТА", державний номерний знак НОМЕР_1, застрахована відповідачем на підставі договору (полісу) № АІ/8572970 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб 50 000,00 грн., франшиза 0,00 грн.).

Отже, Товариство є особою, на яку вказаним полісом покладено обовязок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації вказаного автомобіля "ТОЙОТА" на час ДТП.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

У звязку зі здійсненою страховою виплатою за вищеописаним ДТП до позивача перейшло право вимоги на суму виплаченого страхового відшкодування.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Аналогічну позицію викладено в статті 9 Закону України Про страхування.

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу № АІ/8572970 та положення статей 12, 22, 29 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, статей 9, 27 Закону України Про страхування та статей 993, 1192 ЦК України, у відповідача в звязку з настанням ДТП виник обовязок відшкодувати позивачу шкоду у розмірі суми, право на вимогу якої перейшло до Компанії.

Судом встановлено, що до стягнення з відповідача підлягає сума грошових коштів, яка не перевищує фактичну вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, у межах ліміту відповідальності відповідача, за вирахуванням суми франшизи, тобто в розмірі 50 000,00 грн.

Відповідач суму страхового відшкодування на користь позивача не виплатив. Матеріали справи не місять доказів протилежного. Заперечення відповідача не беруться до уваги з огляду на наступне.

Згідно з вимогами статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 34 ГПК України).

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідачем надано суду відзив, в якому Товариство зазначило, що, на його думку, позивач мав звернутися до Товариства із заявою про виплату страхового відшкодування, а також ним не надано доказів правомірності виплати страхового відшкодування за договором.

Проте відповідачем не було надану суду жодних доказів на підтвердження даного факту. Водночас судом було встановлено, що частина суми страхового відшкодування була зарахована позивачем в рахунок несплаченої суми страхового платежу. Оскільки відповідач в порядку вищезазначених приписів чинного законодавства не довів вказаних обставин, суд дійшов висновку про безпідставність таких тверджень.

При цьому суд також зауважує, що Компанія отримала право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не була зобов'язана звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, в якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування, та може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 4 листопада 2014 року (справа № 3-165гс14), і відповідно до ст. 111-28 ГПК України вона є обов'язковою до застосування та для всіх судів України.

За частиною 1 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (04050, місто Київ, вулиця Глибочицька, будинок 33-37, ідентифікаційний код 19411125) на користь приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (03038, місто Київ, вулиця Федорова Івана, будинок 32, літера А, ідентифікаційний код 30859524) 50 000 (пятдесят тисяч) грн. 00 коп. відшкодування матеріальної шкоди (виплати страхового відшкодування), а також 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 25 вересня 2016 року

Суддя Є.В. Павленко