РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2016Справа №910/13020/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецьке регіональне виробничо-торгівельне об'єднання "Донецькпромресурси"
до 1)Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" 2)Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Авуар-Сервіс"
третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Соболєва В.Л.
третя особа -2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова С.В.
про визнання договору недійсним

Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача Жужа Д.О. (дов. б/н від 01.02.2016 року)
від відповідача-1 Крячковська І.М. (дов. б/н від 25.05.2016 року)
від відповідача-2 Суменко Я.А. (дов. б/н від 08.08.2016 року)
від третьої особи-1 не з'явився
від третьої особи -2 не з'явився

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 06 жовтня 2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Донецьке регіональне виробничо-торгівельне об'єднання "Донецькпромресурси" (надалі по тексту - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" (надалі по тексту - відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Авуар-Сервіс" (надалі по тексту - відповідач-2) про визнання Договору відступлення прав за договорами іпотеки недійсним та скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про суб'єкта іпотекодержателя та обтяжувача майна - вбудовано-прибудованого приміщення в цокольному та на першому поверхах житлового будинку літ. А-14, загальною площею 1 106,9 кв.м., що знаходиться за адресою: Донецька обл., м. Донецьк, проспект Маяковського, будинок 16 - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Авуар-Сервіс".

Позов мотивовано тим, що укладений між Публічним акціонерним товариством "Сбербанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Авуар-Сервіс" Договір про відступлення прав за договорами іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. 01.06.2016 року, зареєстровано в реєстрі за № 2351 є недійсним з моменту укладення та порушує права та охоронювані законом інтереси позивача, оскільки суперечить вимогами закону, а саме: частині 1 статті 1078 та частині 3 статті 1079 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.07.2016 року порушено провадження у справі № 910/13020/16 та призначено справу до розгляду на 11.08.2016 року.

Разом з позовною заявою позивачем подано клопотання про вжиття заходів до забезпечення позову.

Відповідно до статті 66 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

При цьому, відповідно до пункту 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову", особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Натомість, вимога позивача про вжиття заходів до забезпечення позову не підтверджується належними та достатнім доказами. Так, заявником не доведено, що невжиття заходів до забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду, а тому клопотання позивача є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

11.08.2016 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача-1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

11.08.2016 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача-2 надійшов відзив на позов. У поданому відзиві відповідач-2 зазначив, що відповідає всім вимогам діючого законодавства для укладення факторингових договорів. Відповідач-2 зазначає, що до нього перейшли всі права відповідача-1 по Договору про відкриття кредитної лінії № 18-В/12/27/ЮО від 12.10.2012 року, а отже перейшли і всі вимоги за Іпотечним договором, посвідченим 27.11.2012 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Соболєвою В.Л., зареєстровано в реєстрі за № 8032.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.08.2016 року, суддя Стасюк С.В. залучив до участі у справі № 910/13020/16 у якості у якості третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Соболєву В.Л. та у якості третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Морозову С.В., розгляд справи було відкладено на 08.09.2016 року у зв'язку з необхідністю подання додаткових доказів у справі.

31.08.2016 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли пояснення по справі.

07.09.2016 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від третьої особи-1 надійшли пояснення.

У судовому засіданні 08.09.2016 року представник відповідача-1 надав відзив на позовну заяву та клопотання про продовження строків розгляду спору. У поданому відзиві відповідач-1 зазначив, що позивачем не наведено необхідних обставин та не надано жодних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.

Розглянувши подане відповідачем-1 08.09.2016 року клопотання про продовження строків розгляду спору, суд приходить до висновку про його задоволення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.09.2016 року розгляд справи було відкладено на 04.10.2016 року, у зв'язку з неявкою учасників судового процесу та необхідністю подання додаткових доказів у справі.

04.10.2016 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

У судовому засіданні 04.10.2016 року представник відповідача-2 надав документи на виконання вимог ухвали суду.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 04.10.2016 року винесено ухвалу про відкладення розгляду справи на 06.10.2016 року.

06.10.2016 року представник позивача через відділ діловодства Господарського суду міста Києва подав клопотання про витребування доказів.

Заслухавши представника позивача по суті вказаного клопотання, суд відмовляє у його задоволенні як недоцільного та такого, що не відповідає статті 38 Господарського процесуального кодексу України, яка встановлює вимоги до змісту та форми клопотання про витребування доказів.

У судовому засіданні 06.10.2016 року представник позивача надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких підтримав заявлені позовні вимоги.

Представники відповідачів у судовому засіданні 06.10.2016 року проти позову заперечили, надали пояснення по суті спору.

Представники третіх осіб у судове засідання 06.10.2016 року не з'явилися, про час та дату судового засідання повідомлені належним чином.

Розглянувши подані матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

27.11.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Донецьке регіональне виробничо-торгівельне об'єднання "Донецькпромресурси" (іпотекодавець), Товариством з обмеженою відповідальністю "Фудторг" (боржник) і Публічним акціонерним товариством "Дочірній банк Сбербанку Росії", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Сбербанк", (іпотекодержатель) було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Соболєвою В.Л., зареєстрований в реєстрі за № 8032 (надалі - Іпотечний договір).

Відповідно до пункту 1.1. Іпотечного договору, за цим договором в забезпечення виконання зобов'язань боржника, які випливають із договору про відкриття кредитної лінії № 18-В/12/27/ЮО, укладеного між боржником та іпотекодержателем 12.10.2012 року, з усіма змінами і доповненнями до нього, укладеними протягом строку його дії (надалі - основний договір), які перелічені в статті 2 цього договору та можуть виникнути в майбутньому за чинним основним договором, іпотекодавець передає іпотекодержателю в іпотеку майно, зазначене в пункті 3.1. цього договору (надалі - предмет іпотеки).

Згідно з пунктом 3.1. Іпотечного договору, предметом іпотеки за цим договором є вбудовано-прибудоване приміщення в цокольному та на першому поверхах житлового будинку літ. А-14, загальною площею 1 106,9 кв.м., що знаходиться за адресою: Донецька область, м. Донецьк, проспект Маяковського,будинок 16, яке належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого Управлінням комунального господарства виконкому Донецької міської ради 24.09.2001 року на підставі рішення Ворошиловської районної ради м. Донецька № 384 від 19.09.2001 року предмет іпотеки зареєстровано за іпотекодавцем - Комунальним підприємством бюро технічної інвентаризації м. Донецька 24.09.2001 року в реєстрову книгу № 3 дкв-49 за реєстровим № 5589.

01.06.2016 року між Публічним акціонерним товариством "Сбербанк" (іпотекодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Авуар-Сервіс" (новий іпотекодержатель) укладено Договір про відступлення прав за договорами іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. 01.06.2016 року, зареєстровано в реєстрі за № 2351 (далі - Договір про відступлення).

Відповідно до розділу 1 Договору про відступлення між іпотекодержателем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фудторг» (боржник) був укладений Договір про відкриття кредитної лінії № 18-В/12/27/ЮО від 12.10.2012 року з усіма змінами, доповненнями і додатками до нього (Кредитний договір). З метою забезпечення виконання зобов'язань боржника за Кредитним договором були укладені договори іпотеки, вказані в Додатку № 1 до цього Договору, з усіма змінами, доповненнями та додатками до них.

22.09.2015 року між іпотекодержателем, новим іпотекодержателем та боржником був укладений Договір факторингу № 2, відповідно до якого іпотекодержатель відступив новому іпотекодержателю усі права за Кредитним договором. Сторони підтверджують, що в дату укладення цього Договору, а саме 01.06.2016 року, іпотекодержатель відступив (передав) новому іпотекодержателю усі права, в тому числі, але не обмежуючись, всі права вимоги за Кредитним договором, а іпотекодержатель, відповідно, вибув з будь-яких правовідносин за Кредитним договором.

Згідно пункту 2.2. Договору про відступлення за цим Договором новий іпотекодержатель з дати укладення набуває право замість іпотекодержателя одержати переважно перед іншими кредиторами боржника задоволення всіх своїх вимог (повернення суми основної заборгованості, сплати нарахованих процентів, комісій, можливої неустойки (штраф, пеня), відшкодування збитків тощо), які випливають з Кредитного договору та/або Договору відступлення та/або Іпотечних договорів, за рахунок майна переданого в іпотеку на підставі Іпотечних договорів та в порядку, визначеному Іпотечними договорами, Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також іншими нормами чинного законодавства.

Позов мотивовано тим, що укладений між Публічним акціонерним товариством "Сбербанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Авуар-Сервіс" Договір про відступлення прав за договорами іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. 01.06.2016 року, зареєстровано в реєстрі за № 2351 є недійсним з моменту укладення та порушує права та охоронювані законом інтереси позивача, оскільки суперечить вимогами закону, а саме: частині 1 статті 1078 та частині 3 статті 1079 Цивільного кодексу України.

Відповідач-1 проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивачем не наведено необхідних обставин та не надано жодних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.

У поданому відзиві відповідач-2 зазначив, що відповідає всім вимогам діючого законодавства для укладення факторингових договорів. Відповідач-2 зазначає, що до нього перейшли всі права відповідача-1 по Договору про відкриття кредитної лінії № 18-В/12/27/ЮО від 12.10.2012 року, а отже перейшли і всі вимоги за Іпотечним договором, посвідченим 27.11.2012 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Соболєвою В.Л., зареєстровано в реєстрі за № 8032.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 202 Цивільного кодексу України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини 1 статті 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Як на підставу для визнання Договору недійсним позивач вказує на те, що спірний правочин суперечить вимогам закону, а саме: частині 1 статті 1078 та частині 3 статті 1079 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок:1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою.

Згідно зі статтями 514, 516 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

За змістом статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. У разі іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з дня вчинення відповідного правочину, на підставі якого виникає іпотека, або з дня набрання законної сили рішенням суду.

Згідно частини 1 статті 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога)

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України "Про іпотеку" відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

З наведеної норми Закону вбачається, зокрема, можливість відступити права за іпотечним договором за умови одночасного відступлення права вимоги за основним зобов'язанням (у даному випадку за Кредитними договорами).

Тобто, відступлення права вимоги за іпотечним договором не може відбутися раніше відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. І, навпаки, договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки може укладатися як в той же день, що й за основним зобов'язанням, так і через певний проміжок часу.

Як вбачається із матеріалів справи, 22.09.2015 року між відповідачами та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фудторг» укладено Договір факторингу № 2, відповідно до якого Публічне акціонерне товариство "Сбербанк" відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Авуар-Сервіс" набуло усі права Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" за Договором про відкриття кредитної лінії № 18-В/12/27/ЮО від 12.10.2012 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач виходить із помилкового ототожнення правової природи договору факторингу із договором про відступлення прав за іпотечним договором, таким чином визначаючи підстави недійсності останнього на основі порушення вимог цивільного законодавства щодо порядку та умов укладення договору факторингу.

Тому, суд вважає безпідставним обґрунтування позивачем недійсності договору відступлення прав за іпотечним договором обставинами порушення вимог законодавства, необхідного для застосування при укладенні договору факторингу.

Що стосується позовної вимоги про скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про суб'єкта іпотекодержателя та обтяжувача майна - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Авуар-Сервіс", то така позовна вимога не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не доведено неправомірність внесення відповідного запису.

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги положення статей 203, 215 Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відшкодування судових витрат відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на позивача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 4, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецьке регіональне виробничо-торгівельне об'єднання "Донецькпромресурси" відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 11.10.2016 року

Суддя С.В. Стасюк