ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

17 жовтня 2016 року Справа № 904/609/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів: Демидової А.М. - головуючого (доповідач у справі), Владимиренко С.В., Кролевець О.А.,

розглянувши касаційну скаргу Дочірнього підприємства "Трансгарант-Україна"
на постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.08.2016
у справі№ 904/609/16 господарського суду Дніпропетровської області
за позовомДочірнього підприємства "Трансгарант-Україна"
доПублічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця"
простягнення 395 822,64 грн.,

в с т а н о в и в:

Подана Дочірнім підприємством "Трансгарант-Україна" касаційна скарга на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.08.2016 у справі № 904/609/16 не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України з наступних підстав.

Згідно з ч. 4 ст. 111 Господарського процесуального кодексу України, якою встановлено форму і зміст касаційної скарги, до скарги додаються докази сплати судового збору.

Порядок сплати та розміри ставок судового збору встановлено Законом України "Про судовий збір".

Згідно з пп. 5 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" у редакції, що діє з 01.09.2015, ставка судового збору, що підлягає сплаті за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду, становить 120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Відповідно до пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" у редакції, що діє з 01.09.2015, чинній на час подання позовної заяви, ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Законом передбачено сплату судового збору з апеляційної та касаційної скарг на рішення суду, виходячи з розміру ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви незалежно від того, чи оскаржується все рішення (постанова) суду в цілому чи його частина (пп. 2.15 п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" у редакції постанови пленуму Вищого господарського суду України від 16.12.2015 № 2).

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувані судові рішення прийнято щодо позову про стягнення 395 822,64 грн.

Враховуючи викладене, розмір судового збору, який підлягав сплаті за подання касаційної скарги, становив 7 124,81 грн.

Натомість, до касаційної скарги в якості доказу сплати судового збору додано платіжне доручення № 512557 від 12.08.2016 про сплату судового збору у розмірі 1 516,58 грн., що не може вважатися належним доказом сплати судового збору у встановленому розмірі, оскільки сплачена сума не відповідає вищезазначеним вимогам.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

За таких обставин, касаційна скарга Дочірнього підприємства "Трансгарант-Україна" на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.08.2016 у справі № 904/609/16 підлягає поверненню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 86, 111, п. 4 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Дочірнього підприємства "Трансгарант-Україна" на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.08.2016 у справі № 904/609/16 повернути скаржнику.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді С.В. Владимиренко

О.А. Кролевець