ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" жовтня 2016 р.Справа № 923/1151/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів секретар судового засідання за участю учасників провадження у справі про банкрутство: Від ПАТ «СБЕРБАНК» Від ТОВ «ФІНАНСГАРАНТ» Від ПАТ «МБ БАНК» Від ТОВ «Новокаховський електромашинобудівний завод» Від ПАТ «Банк «Національні інвестиції» Богатиря К.В. Аленіна О.Ю., Жекова В.І. Герасименко Ю.С. Кирийчук І.М., довіреність № 6, дата видачі: 11.01.16 Тесля І.В., довіреність № б/н, дата видачі: 20.01.16 Порало Т.І., довіреність № 05-5/121, дата видачі: 28.12.15 Нікогосян Д.В., довіреність № 4028/20 - маш, дата видачі: 18.04.16 Іванов А.О., довіреність № 102/03, дата видачі: 21.12.15
розглянувши апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСГАРАНТ»
на ухвалу господарського судуХерсонської області
від10.03.2016р.
у справі№ 923/1151/15
за заявою боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Новокаховський електромашинобудівний завод»
пробанкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 24.07.2015р. за заявою боржника порушено провадження у справі про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю «Новокаховський електромашинобудівний завод» на загальних підставах, передбачених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном боржника, а також був призначений розпорядник майна боржника тощо.

Після публікації оголошення про порушення справи про банкрутство до суду із заявами про визнання конкурсних кредиторських вимог звернулися кредитори, у тому числі, публічне акціонерне товариство «Банк «Національні інвестиції» на загальну суму 360 223 037,04 грн. з урахуванням уточнень від 23.10.2015 р. (т.9, а.с. 16), яка ґрунтується на кредитних договорах № 335-10 від 27.08.2010 р., № 222-12 від 06.07.2012 р., а також на договорі про встановлення солідарного обов'язку ТОВ «Новокаховський ЕМБ завод» за кредитним договором № 169-12 від 30.05.2012 р., укладеним між ПАТ «Банк «Національні інвестиції» та ТОВ «Свісс Партнерс»; на договорі про встановлення солідарного обов'язку за кредитним договором № 431-11 від 21.12.2011 р., укладеним між ПАТ «Банк «Національні інвестиції» та ТОВ «Контакт-Центр Україна»; на договорі про встановлення солідарного обов'язку за кредитним договором № 499-07 від 13.07.2007 р., укладеного між ПАТ «Банк «Національні інвестиції» та гр. ОСОБА_10

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансгарант» звернулося до господарського суду із заявою про заміну на підставі ст. 21 Закону про банкрутство ПАТ «Банк «Національні інвестиції» як кредитора у справі на його правонаступника - ТОВ «Фінансгарант», обґрунтовуючи свої вимоги договорами відступлення права вимоги, укладеними між ПАТ «Банк «Національні інвестиції» та ТОВ «Фактор-Комфорт», та в подальшому договорами відступлення права вимог, укладеними між ТОВ «Фактор-Комфорт» та ТОВ «Фінансгарант».

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 10.03.2016р. (суддя Сулімовська М.Б.) були визнані вимоги кредиторів до боржника і затверджений реєстр вимог кредиторів, у тому числі вимоги ПАТ «Банк «Національні інвестиції» визнані в сумі 1218 грн. з віднесенням їх до першої черги, 12 030 638,02 грн. - четверта черга, 2 926 583,79грн. - 6 черга, а вимоги в сумі 345 265 815,23 грн. - відхилені. У задоволені заяви ТОВ «Фінансгарант» про заміну сторони її правонаступником відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 30.05.2016р.:

- апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансгарант» та публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» задовольнили частково;

- ухвалу господарського суду Херсонської області від 10.03.2016 р. по справі №923/1151/15 в частині часткового визнання кредиторських вимог публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» та відхилення кредиторських вимог публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» в сумі 345 265 815,23 грн., а також в частині відмови у задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСГАРАНТ» про заміну публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» на його правонаступника: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансгарант» - скасували;

- задовольнили заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансгарант» про заміну сторони її правонаступником;

- замінили публічне акціонерне товариство «Банк «Національні інвестиції» як кредитора на правонаступника - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансгарант»;

- визнали та включили до реєстру вимог кредиторів вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансгарант» в сумі 360 223 037,04 грн., з яких 293 158 328,54грн. основного боргу та боргу по сплаті процентів віднести до 4 черги, а 67 064 708,5 грн. пені - до 6 черги;

- у задоволені кредиторських вимог публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» відмовили.

Постановою Вищого господарського суду України від 14.09.2016р.:

- касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Національні інвестиції» задовольнили частково;

- касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» задовольнили частково;

- касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» задовольнили частково;

- постанову Одеського апеляційного господарського суду від 30.05.2016р. у справі №923/1151/15 скасували;

- справу передали на новий апеляційний розгляд до Одеського апеляційного господарського суду.

В постанові від 14.09.2016р. Вищий господарський суд України зазначив, що:

- суд апеляційної інстанції не звернув уваги, що 17.09.2015р., тобто в день прийняття рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Національні інвестиції», між ПАТ «Банк «Національні інвестиції» в особі Голови Правління Крищук О.Д. та ТОВ «Фактор-Комфорт» укладено договори про відступлення права вимоги. Суд апеляційної інстанції в постанові обмежився лише встановленням обставин оскарження Наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Банк «Національні інвестиції» № 38 від 25.09.2015р. про визнання нікчемними правочинів, укладених між ПАТ «Банк «Національні інвестиції» та ТОВ «Фактор-Комфорт»;

- в порушення ст.101 ГПК України, судом апеляційної інстанції не надано правової оцінки доводам заявника апеляційної скарги щодо нікчемності правочинів на підставі п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

- з матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Банк «Національні інвестиції» заявлялися доводи відносно того, що на дату укладання договорів відступлення ТОВ «Фактор-Комфорт» було кредитором банку за договором банківського рахунку №955. Станом на момент оплати ціни відступлення за договорами відступлення права вимоги на рахунку ПАТ «Банк «Національні інвестиції» обліковувалися кошти, достатні для здійснення оплати. Після запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Національні інвестиції», банк перебуває в особливій процедурі, і відповідно кредитори банку задовольняють свої вимоги в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»;

- суд апеляційної інстанції в порушення вимог ч. 2 ст. 25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ст.ст. 99, 101 ГПК України, визнаючи вимоги ТОВ «Фінансгарант» у сумі, яка була заявлена ПАТ «Банк «Національні інвестиції», не перевірив їх обґрунтованість і законність, не розглянув їх по суті та не перевірив розрахунок заборгованості.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 923/1151/15 розподілено на розгляд головуючого судді Богатиря К.В., суддів - Аленіна О.Ю., Жекова В.І.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 10.10.2016р. прийнято апеляційні скарги до провадження та призначено до розгляду на 24.10.2016р.

24.10.2016р. Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСГАРАНТ» до Одеського апеляційного господарського суду надано додаткові пояснення до апеляційної скарги (з урахуванням висновків Вищого господарського суду України, викладених у постанові від 14.09.2016р.).

24.10.2016р. Публічним акціонерним товариством «Банк «Національні інвестиції» до Одеського апеляційного господарського суду надано додаткові письмові пояснення до апеляційної скарги ПАТ «Банк «Національні інвестиції» на ухвалу господарського суду Херсонської області від 10.03.2016року по справі № 923/1151/15.

24.10.2016р. Публічним акціонерним товариством «Банк «Національні інвестиції» до Одеського апеляційного господарського суду надано додаткові письмові заперечення на апеляційну скаргу ТОВ «ФІНАНСГАРАНТ» на ухвалу господарського суду Херсонської області від 10.03.2016р. по справі № 923/1151/15.

24.10.2016р. на електрону адресу Одеського апеляційного господарського суду надійшов відзив Товариства з обмеженою відповідальністю «Новокаховський електромашинобудівний завод».

24.10.2016р. Публічним акціонерним товариством «СБЕРБАНК» до Одеського апеляційного господарського суду надано клопотання про витребування доказів, в якій заявник просить суд витребувати від ПАТ «Банк «Національні інвестиції» належним чином засвідчену копію постанови Правління Національного банку України «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні Інвестиції» до категорії проблемних» № 607/БТ від 15.09.2015 року.

Розглянувши клопотання Публічного акціонерного товариства «СБЕРБАНК» про витребування доказів, колегією суддів апеляційного суду встановлено:

В клопотанні Банк зазначає, що під час розгляду справи Вищим господарським судом України з пояснень представника ПАТ «Банк «Національні інвестиції» стало відомо про те, що 15.09.2015р. постановою Правління Національного банку України «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» до категорії проблемних» № 607/БТ Банк було віднесено до категорії проблемних та установлено ряд обмежень у діяльності Банку. ПАТ «СБЕРБАНК» посилається, що відповідно до ч. 3 ст. 75 Закону України «Про банки та банківську діяльність» рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемного є банківською таємницею, відтак ПАТ «СБЕРБАНК» з огляду на положення ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» обмежений у порядку отримання такої інформації та змісту постанови Правління НБУ № 607/БТ. Також ПАТ «СБЕРБАНК» зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність» проблемному банку забороняється використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки в національній та іноземній валюті; проведення розрахунків здійснюється виключно через консолідований кореспондентський рахунок у Національному банку України.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до п. 8.8. Рекомендацій Президії Вищого господарського суду України від 04.06.2004р. № 04-5/1193 «Про деякі питання практики застосування Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» кредитори, що подали до господарського суду заяви з вимогами до боржника, набувають процесуальних прав учасників провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до матеріалів справи, 26.08.2015р. Публічне акціонерне товариство «Банк «Національні інвестиції» звернулось до господарського суду Херсонської області з заявою про визнання конкурсним кредитором по справі № 923/1151/15 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Новокаховський електромашинобудівний завод».

Враховуючи приписи п. 8.8. Рекомендацій Президії Вищого господарського суду України від 04.06.2004р. № 04-5/1193 «Про деякі питання практики застосування Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та звернення Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» із заявою про визнання кредитором по справі, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що Публічне акціонерне товариство «Банк «Національні інвестиції» користується правами кредитора у даній справі при розгляді питання про визнання його кредиторських вимог до боржника, у тому числі щодо надання доказів.

Таким чином, Публічне акціонерне товариство «Банк «Національні інвестиції» як сторона по справі № 923/1151/15 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Новокаховський електромашинобудівний завод» під час судового розгляду своєї заяви має право самостійно, відповідно до ст. 33 ГПК України, подати докази, у тому числі постанову Правління Національного банку України «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» до категорії проблемних» № 607/БТ від 15.09.2015р. Але у судовому засіданні 24.10.2016р. представник ПАТ «Банк «Національні інвестиції» в усній формі пояснив, що надати до апеляційного господарського суду означену постанову Правління Національного банку України № 607/БТ від 15.09.2015р. не має змоги, оскільки дана інформація є банківською таємницею. Будь-яких письмових доказів з вказаного питання від Банку до суду не надходило.

Що стосується можливості використання постанови Правління Національного банку України «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» до категорії проблемних» № 607/БТ від 15.09.2015р. як доказу по даній справі, то з цього приводу колегія суддів звертає увагу на наступне:

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України:

1.Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

2.Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

3.Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 4 статті 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що проблемному банку забороняється використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки в національній та іноземній валюті. Проведення розрахунків здійснюється виключно через консолідований кореспондентський рахунок у Національному банку України.

При цьому сама вказана норма закону не передбачає, що у разі її не дотримання Банком усі договори, укладені Банком після прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії проблемних, є нікчемними в силу закону.

Тому колегія суддів апеляційного суду зазначає, що у даному випадку:

- ці обставини є підставою для визнання договорів недійсними судом відповідно до цивільного законодавства в межах позовного провадження;

- відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України: «Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним»;

- доказів визнання судом договорів відступлення прав вимог недійсними, з підстав недотримання вимог ч. 4 ст. 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність», колегії суддів під час апеляційного розгляду не надано, відсутні такі докази також у матеріалах даної справи. Під час розгляду справи про банкрутство у попередньому засіданні господарський суд (а також апеляційний господарський суд на правах суду першої інстанції) не наділений правом в порядку ст. 83 ч. 1 п. 1 ГПК України визнавати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству. Правомочність господарського суду при розгляді заяв кредиторів та винесенні ухвали за результатами попереднього засідання у справі про банкрутство конкретно визначена нормами ст.ст. 23 ч. 6, 25 ч. 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Таким чином, колегія суддів вважає, що з врахуванням презумпції правомірності правочинів відступлення права вимоги та відсутністю судових рішень про визнання таких правочинів недійсними, сама тільки правова оцінка апеляційного господарського суду при розгляді апеляційної скарги у справі про банкрутство обставин щодо укладення договорів відступлення права вимоги Банком з питань додержання вимог ч. 4 ст. 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність» не може вплинути по суті на розгляд питання про визнання вимог кредиторів до боржника у процедурі банкрутства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для задоволення клопотання Публічного акціонерним товариством «СБЕРБАНК» про витребування доказів та таке клопотання відхиляє.

Розглянувши матеріали даної справи, Одеський апеляційний господарський суд встановив наступне:

11.04.2016р. до Одеського апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» на ухвалу господарського суду Херсонської області від 10.03.2016р. по справі № 923/1151/15, в якій скаржник просить ухвалу господарського суду Херсонської області від 10.03.2016р. по справі № 923/1151/15 в частині відмови у визнанні кредиторських вимог Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» скасувати, постановити нове рішення, яким визнати заявлені вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» до боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Новокаховський електромашинобудівний завод» у повному обсязі.

Як на підставу викладених у скарзі вимог апелянт посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, а саме:

- відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договора. З огляду на положення ст. 625 ЦК України, вона полягає у тому, що відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості;

- згідно ч. 3 ст. 6 ЦК України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд;

- солідарний обов'язок боржників регулюється ст. 541, 543, 544 ЦК України;

- твердження суду про те, що такий вид цивільного договору як договір про встановлення солідарного обов'язку не передбачений чинним законодавством України є хибним;

- застосування судом принципу аналогії закону, визначеного у ст. 8 ЦК України, у даному випадку є помилковим та безпідставним, з огляду на урегульованість відносин між Банком та Боржником договорами та законом;

- між Банком та Боржником укладено не договори поруки, а інший вид договорів, відтак правовідносини за ними не припинилися, оскільки положення ст. 559 ЦК України не можуть бути до них застосовані;

- п. 2.5. договору від 22.12.2014р. про встановлення солідарного обов'язку за кредитним договором № 499-07 від 13.07.2007р., передбачено, що у випадку прострочення повернення кредиту, сплати відсотків за кредитом та/або порушення будь-яких інших обов'язків за кредитним договором, Кредитор має право пред'явити позов про стягнення заборгованості в повному обсязі або частково (на власний розсуд Кредитора) як солідарно до Позичальника та Співпозичальника, так і до будь-кого з них окремо.

25.04.2016р. до Одеського апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСГАРАНТ» на ухвалу господарського суду Херсонської області від 10.03.2016р., в якій скаржник просить змінити ухвалу господарського суду Херсонської області від 10.03.2016р.; задовольнити заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСГАРАНТ» про заміну сторони правонаступником; замінити ПАТ «Банк «Національні інвестиції» як кредитора у справі №923/1151/15 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Новокаховський електромашинобудівний завод» на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСГАРАНТ» щодо вимог до боржника на суму 14957221,81грн., які виникли на підставі кредитних договорів №335-10 від 27.08.2010р. та №222-12 від 06.12.2012р.; визнати та включити до реєстру вимог кредиторів вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСГАРАНТ» в сумі 345265815,23грн., які виникли на підставі договорів про встановлення солідарного обов'язку за кредитними договорами № 169-12 від 30.05.2012р., № 431-11 від 21.12.2011р., № 499-07 від 13.07.2007р.

Як на підставу викладених у скарзі вимог апелянт посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, а саме:

- рішення Тимчасової адміністрації ПАТ «Банк «Національні інвестиції» про визнання договорів нікчемними не впливає на чинність договорів, оскільки в даному випадку відсутні підстави нікчемності правочину, встановлені ст. 215 ЦК України;

- за приписами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. При цьому, ПАТ «Банк «Національні інвестиції» не вчинило будь-яких дій щодо визнання договорів відступлення права вимоги недійсними у судовому порядку;

- укладені між ПАТ «Банк «Національні інвестиції» та боржником договори про встановлення солідарного обов'язку не є договорами поруки в розумінні ЦК України та мають суттєві відмінності від положень правових норм, якими врегульовано поруку.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 серпня 2010 року між ПАТ «Банк «Національні інвестиції» та ТОВ «Новокаховський електромашинобудівний завод» було укладено кредитний договір № 335-10, за умовами якого банк зобов'язався відкрити боржникові відновлювальну кредитну лінію з лімітом кредитування в сумі 9 000 000 грн. на строк до 26.08.2011 р. включно, а боржник - повернути кошти у строки, визначені у графіку ліміту заборгованості за кредитною лінією, сплатити проценти за користування ними та виконати інші зобов'язання, передбачені договором.

На виконання умов укладеного між сторонами договору банк перерахував ТОВ «Новокаховський ЕМБ завод» кредитні кошти в сумі 9 000 000 грн., однак боржник свої зобов'язання належним чином не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість в сумі 8 654 089,10 грн. непогашеного кредиту.

На підставі п. 1.4 договору у період з 27.08.2010 р. по 23.07.2015 р. боржнику нараховано заборгованість зі сплати процентів за користування коштами в сумі 738 324,21 грн., а згідно до пунктів 6.2, 6.3 кредитного договору за період з 13.02.2015р. по 23.07.2015 р. розраховано пеню за прострочення повернення основної суми кредиту та порушення строків сплати процентів за користування кредитом, що в загальній сумі становить 2 283 686,05 грн.

Окрім визнання ТОВ «Новокаховський ЕМБ завод» цієї заборгованості, кредиторська заборгованість підтверджена кредитним договором № 335-10 від 27.08.2010р. та додатковими угодами до нього, банківськими виписками про рух коштів по позичковому рахунку боржника з 27.08.2010 р. по 23.07.2015 р., розрахунками банку щодо нарахування відсотків та пені. Доказів погашення кредиторської заборгованості матеріали справи не містять (т. 6 справи).

Таким чином, судом першої інстанції правомірно визнані вимоги кредитора до боржника, які виникли на підставі кредитного договору № 335-10 від 27.08.2010 р., в сумі 11 676 099,36грн., з яких 8 654 089,10грн. непогашеного кредиту, 738 324,21грн. заборгованості зі сплати процентів за користування кредитором, 2 195 767,65грн. пені за прострочення повернення суми кредиту і 87 918,40 грн. пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом.

Розрахунки суми боргу за кредитним договором перевірені апеляційним господарським судом та визнані правильними.

Крім цього, 06 липня 2012 року між ПАТ «Банк «Національні інвестиції» і ТОВ «Новокаховський ЕМБ завод» було укладено кредитний договір № 222-12, за умовами якого банк зобов'язався відкрити боржникові відновлювальну кредитну лінію з лімітом кредитування в сумі 4 000 000 грн. на строк до 06.12.2012 р. включно, а боржник повернути кошти у строки, визначені у графіку ліміту заборгованості за кредитною лінією, сплатити проценти за користування ними та виконати інші зобов'язання, передбачені договором.

На виконання умов зазначеного договору ПАТ «Банк «Національні інвестиції» перерахував на рахунок боржника обумовлену кредитним договором суму, однак ТОВ «Новокаховський ЕМБ завод» свої зобов'язання належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 23.07.2015 р. за ним обліковується непогашений кредит в сумі 2 441 500 грн.

Відповідно до п. 1.4 кредитного договору боржникові нараховано відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 196 724,71 грн., а на підставі пунктів 6.2, 6.3 згаданого договору боржникові за період з 13.02.2015 р. по 23.07.2015 р. нараховано пеню за прострочення повернення основної суми кредиту та порушення строків сплати процентів за користування кредитом, що в загальній сумі становить 642 897,74 грн.

ТОВ «Новокаховський ЕМБ завод» зазначені кредиторські вимоги були визнані. Окрім цього, правомірність кредиторських вимог підтверджується кредитним договором № 222-12 від 06.07.2012р. та відповідними додатковими угодами до нього, випискою банку про рух коштів на позичковому рахунку боржника за період з 06.07.2012 р. по 23.07.2015 р., розрахунками банку щодо нарахування відсотків та пені на суму боргу (т. 6 справи).

Отже, місцевим господарським судом обґрунтовано визнані вимоги кредитора до боржника, які виникли на підставі кредитного договору № 222-12 від 06.07.2012 р. в сумі 3 281 122,45 грн., з яких 2 441 500 грн. кредиту, 196 724,71 грн. процентів за користування кредитними коштами, 619 472,10 грн. пені за прострочення повернення суми кредиту та 23 425,64 грн. пені за прострочення сплати процентів.

Розрахунки суми боргу за кредитним договором перевірені апеляційним господарським судом та визнані вірними.

11 березня 2014 року між ТОВ «Новокаховський ЕМБ завод» та ПАТ «Банк «Національні інвестиції» було укладено договір про встановлення солідарного обов'язку за кредитним договором № 169-12 від 30.05.2012 р., укладеним між ТОВ «Свісс Партнерз» та ПАТ «Банк «Національні інвестиції», за умовами якого ТОВ «Новокаховський ЕМБ завод» прийняв на себе солідарний обов'язок по всім зобов'язанням ТОВ «Свісс Партнерз» за вказаним кредитним договором. Цим кредитним договором було передбачено надання ТОВ «Свісс Партнерз» кредиту у вигляді відновлювальної кредитної лінії, з лімітом заборгованості 4 990 000 доларів США з процентною ставкою 15,1 % річних та зі строком повернення кредиту до 22 грудня 2014 року включно.

Заборгованість ТОВ «Свісс Партнерз», за даними ПАТ «Банк «Національні інвестиції», складає 152 750 670,64 грн. Вказана заборгованість підтверджується наявними у справі копіями кредитного договору, угод до кредитного договору, виписками по особовому рахунку позичальника, розрахунками відсотків та пені за кредитним договором (т. 6 справи).

Таким чином, сума боргу позичальника перед банком є підтвердженою належними доказами та визнана самим солідарним боржником у даній справі про банкрутство.

Розрахунки суми боргу за кредитним договором перевірені апеляційним господарським судом та визнані вірними.

11 березня 2014 року між ТОВ «Новокаховський ЕМБ завод» та ПАТ «Банк «Національні інвестиції» було укладено договір про встановлення солідарного обов'язку за кредитним договором № 431-11 від 21.12.2011 р., за умовами якого боржник прийняв на себе солідарний обов'язок по всім зобов'язанням ТОВ «Контакт-Центр Україна» за вказаним кредитним договором, укладеним між ТОВ «Контакт-Центр Україна» та ПАТ «Банк «Національні інвестиції», з урахуванням додаткових угод до нього. За цим кредитним договором ТОВ «Контакт-Центр Україна» зобов'язалося повернути банку кредит, наданий у вигляді відновлювальної кредитної лінії, з лімітом заборгованості 5 000 000 доларів США з процентною ставкою 12,1 % річних та зі строком повернення кредиту до 22 грудня 2014 року включно.

Заборгованість ТОВ «Контакт-Центр Україна» за кредитним договором, яку ПАТ «Банк «Національні інвестиції» заявляє до ТОВ «Новокаховський ЕМБ завод» на підставі договору про встановлення солідарного обов'язку за кредитним договором № 431-11 від 21.12.2011 р., становить 150 555 497,27 грн. Вказана заборгованість підтверджується наявними у справі копіями кредитного договору, угод до кредитного договору, виписками по особовому рахунку позичальника, розрахунками відсотків та пені за кредитним договором (т. 6 справи).

Таким чином, сума боргу позичальника перед банком є підтвердженою належними доказами та визнана самим солідарним боржником у даній справі про банкрутство.

Розрахунки суми боргу за кредитним договором перевірені апеляційним господарським судом та визнані правильними.

Також 22 грудня 2014 року між ТОВ «Новокаховський ЕМБ завод» та ПАТ «Банк «Національні інвестиції» було укладено договір про встановлення солідарного обов'язку за кредитним договором № 499-07 від 13.07.2007 р., згідно з яким боржник прийняв на себе солідарний обов'язок по всім зобов'язанням гр. ОСОБА_10 за згаданим кредитним договором, укладеним між гр. ОСОБА_10 та ПАТ «Банк «Національні інвестиції». За цим кредитним договором, з урахуванням змінених 11 додатковими угодами умов, гр. ОСОБА_10 зобов'язувався повернути кредит, наданий у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом заборгованості 1 736 354,76 доларів США з процентною ставкою 15 % річних та зі строком повернення кредиту до 17 грудня 2015 року включно.

Заборгованість гр. ОСОБА_10 за кредитним договором, яку банк просить визнати на підставі договору про встановлення солідарного обов'язку за кредитним договором № 499-07 від 13.07.2007 р. за боржником, складає 41 959 647,32 грн. Вказана заборгованість підтверджується наявними у справі копіями кредитного договору, угод до кредитного договору, виписками по особовому рахунку позичальника, розрахунками відсотків та пені за кредитним договором (т. 6 справи).

Таким чином, сума боргу позичальника перед банком є підтвердженою належними доказами та визнана самим солідарним боржником у даній справі про банкрутство.

Розрахунки суми боргу за кредитним договором перевірені апеляційним господарським судом та визнані вірними.

Що стосується наявності у боржника по справі про банкрутство солідарного обов'язку перед банком за позичальників кредитних коштів, то за умовами пунктів 1.3 наведених вище договорів про встановлення солідарного обов'язку, з моменту їх укладання, ТОВ «Новокаховський ЕМБ завод» та позичальники за укладеними ними кредитними договорами стають солідарними боржниками та несуть солідарний обов'язок перед ПАТ «Банк «Національні інвестиції» за виконання зобов'язань з повернення кредиту та інших зобов'язань позичальника, передбачених кредитними договорами.

У розділі 2 договорів про встановлення солідарного обов'язку сторони визначили, що ТОВ «Новокаховський ЕМБ завод», як співпозичальник, зобов'язується виконувати всі зобов'язання позичальників за кредитними договорами, у передбачені кредитними договорами строки та порядку. При цьому, ПАТ «Банк «Національні інвестиції» надано право пред'явити вимогу про виконання будь-якого зобов'язання, передбаченого кредитним договором, як повністю так і частково, як до позичальників, так і до співпозичальника, а останній зобов'язаний виконати таку вимогу у визначений кредитним договором строк, не залежно від заперечень позичальника. Кредитор зобов'язаний приймати виконання будь-якого зобов'язання за кредитним договором як повністю, так і частково, як від позичальників, так і від співпозичальника. У випадку прострочення повернення кредиту, сплати процентів та/або порушення будь-яких інших обов'язків за кредитним договором кредитор має право пред'явити позов про стягнення заборгованості в повному обсязі або частково (за власним вибором), як солідарно до позичальника або співпозичальника, так і до будь-кого з них окремо.

З матеріалів справи також вбачається, що 17 вересня 2015 року між ПАТ «Банк «Національні інвестиції» та ТОВ «Фактор-Комфорт» було укладено договори про відступлення права вимоги: 1) № 499-07, за умовами якого ТОВ «Фактор-Комфорт» набуло право вимоги до гр. ОСОБА_10 за кредитним договором № 499-07 від 13.07.2007 р.; 2) № 431-11, згідно з яким ТОВ «Фактор-Комфорт» набуло право вимоги до ТОВ «Контакт-Центр Україна» за кредитним договором № 431-11 від 21.12.2011 р.; 3) № 169-12, за умовами якого ТОВ «Фактор-Комфорт» набуло право вимоги до ТОВ «Свісс Партнерз» за кредитним договором № 169-12 від 30.05.2012 р.; № 335-10, згідно з яким ТОВ «Фактор-Комфорт» набуло право вимоги до ТОВ «Новокаховський ЕМБ завод» за кредитним договором № 335-10 від 27.08.2010 р.; № 222-12, за умовами якого ТОВ «Фактор-Комфорт» набуло право вимоги до ТОВ «Новокаховський ЕМБ завод» за кредитним договором № 222-12 від 06.07.2012 р.

В подальшому, 25 грудня 2015 року ТОВ «Фактор-Комфорт» відступило право вимоги за вказаними вище договорами ТОВ «Фінансгарант» у повному обсязі.

За актами приймання-передачі документації від 25.12.2015 р. ТОВ «Фактор-Комфорт» передало, а ТОВ «Фінансгарант» прийняло оригінали вище перелічених кредитних договорів з додатковими угодами, договорів про відступлення права вимоги, укладених між ПАТ «Банк «Національні інвестиції» та ТОВ «Фактор-Комфорт», та інші документи кредитних справ.

Усі первісні документи у завірених копіях, які стосуються відступлення права вимоги, є в матеріалах справи (т. 12 а.с. 157-195).

Відхиляючи кредиторські вимоги ПАТ «Банк «Національні інвестиції» в сумі 303 306 267,91 грн., які ґрунтуються на договорах про встановлення солідарного обов'язку за кредитними договорами № 169-12 від 30.05.2012 р. та № 431-11 від 21.12.2011 р., місцевий господарський суд виходив з того, що фактично між сторонами було укладено договори, які за своєю правовою природою є договорами поруки, а тому у зв'язку із настанням кінцевого строку повернення кредиту та пред'явленням вимоги до поручителя лише 21.08.2015 р., порука в частині стягнення суми кредиту припинилась у зв'язку із закінченням шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Стосовно договору про встановлення солідарного обов'язку, який заснований на вимогах за кредитним договором № 499-07 від 13.07.2007 р. в сумі 41 959 647,32 грн., укладеним між ПАТ «Банк «Національні інвестиції» та гр. ОСОБА_10, судом першої інстанції враховано факт смерті позичальника, припинення основного зобов'язання, а також відсутність спадкоємців гр. ОСОБА_10 та згоди ТОВ «Новокаховський ЕМБ завод», як поручителя, відповідати за нових боржників.

Місцевим господарським судом також було відмовлено у здійсненні заміни ПАТ «Банк «Національні інвестиції» на ТОВ «Фінансгарант» на підставі договорів відступлення права вимоги.

Господарським судом зазначено, що за умовами таких договорів було відступлено право вимоги до інших боржників - гр. ОСОБА_10, ТОВ «Контакт-Центр Україна» та ТОВ «Свісс Партнерз» відповідно, а не до ТОВ «Новокаховський ЕМБ завод». Крім цього, судом враховано, що грошові вимоги ПАТ «Банк «Національні інвестиції» до ТОВ «Новокаховський ЕМБ завод», які виникли на підставі договорів про встановлення солідарного обов'язку, відхилені господарським судом в повному обсязі, що унеможливлює здійснення заміни кредитора його процесуальним правонаступником в частині таких вимог.

Що стосується заміни кредитора ПАТ «Банк «Національні інвестиції» його процесуальним правонаступником ТОВ «Фінансгарант» в частині вимог, що ґрунтуються на кредитних договорах № 335-10 від 27.08.2010 р. та № 222-12 від 06.07.2012 р., укладених між банком та ТОВ «Новокаховський ЕМБ завод», за якими також відбулося відступлення права вимоги, то суд в цій частині зазначив, що наказом Тимчасової адміністрації ПАТ «Банк «Національні інвестиції» № 38 від 25.09.2015 р. визнано нікчемними правочини (договори) відступлення права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення, укладеними між ПАТ «Банк «Національні інвестиції» та ТОВ «Фактор-Комфорт», зокрема і договори № 222-12 та № 335-10 про відступлення права вимоги, укладені із ТОВ «Фактор-Комфорт».

Аналізуючи матеріали справи, судова колегія вважає, що судом першої інстанції помилково відмовлено у здійсненні заміни ПАТ «Банк «Національні інвестиції» його процесуальним правонаступником ТОВ «Фінансгарант» стосовно договорів про відступлення права вимог № 499-07 за кредитним договором № 499-07 від 13.07.2007 р., № 431-11 за кредитним договором № 431-11 від 21.12.2011 р., № 169-12 за кредитним договором № 169-12 від 30.05.2012 р., № 335-10 за кредитним договором № 335-10 від 27.08.2010 р., № 222-12 за кредитним договором № 222-12 від 06.07.2012 р.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 17 вересня 2015 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (ФГВФО) на підставі постанови Правління НБУ № 613 від 17.09.2015 р. «Про віднесення ПАТ «Банк «Національні інвестиції» до категорії неплатоспроможних» прийнято рішення № 172 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Національні інвестиції» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», на підставі якого з 18 вересня 2015 року розпочато процедуру виведення зазначеного банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на три місяці з 18 вересня 2015 року по 17 грудня 2015 року включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації.

25 вересня 2015 року Уповноваженою особою ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Національні інвестиції» прийнято наказ № 38 «Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів)», підпунктом 1.1 пункту 1 якого визнано нікчемними правочини (договори) відступлення прав вимог за кредитними договорами та договорами забезпечення, укладені між ПАТ «Банк «Національні інвестиції» та ТОВ «Фактор-Комфорт», згідно переліку, у тому числі: № № 169-12, 222-12, 335-10, 431-11 та 499-07.

За приписами ч. 2 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції чинній в момент виникнення спірних правовідносин), Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема, вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Статтею 38 названого Закону визначені заходи щодо забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та збитків банку.

Так, згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд зобов'язаний забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Приписами частини третьої зазначеної норми встановлено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав, зокрема: - банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; - банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; - банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Таким чином, забезпечення протягом дії тимчасової адміністрації перевірки правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, є обов'язком уповноваженої особи Фонду, а дії повноваженої особи направлені на виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених законом, є такими, що закріплені на законодавчому рівні.

За приписами статті 21 Закону про банкрутство у разі вибуття чи заміни кредитора у справі про банкрутство господарський суд за заявою правонаступника або іншої особи, яка бере участь у справі, здійснює заміну такої сторони на будь-якій стадії провадження у справі її правонаступником.

Відповідно до положень статті 25 Господарського процесуального кодексу України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Про заміну або про відмову заміни сторони чи третьої особи її правонаступником господарський суд виносить ухвалу.

Отже, правонаступництво як перехід процесуальних прав і обов'язків сторони у справі до іншої особи відбувається у зв'язку з вибуттям особи зі складу спірного матеріального правовідношення, а тому для вирішення питань можливості правонаступництва необхідним є встановлення фактичних обставин заміни сторони матеріального правовідношення її правонаступником відповідно до норм матеріального права.

Цивільний кодекс України у статтях 512-514 передбачає заміну кредитора у зобов'язанні, зокрема, в разі передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), який вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. При цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Водночас, правочин щодо відступлення прав вимоги, окрім відповідної форми, має відповідати іншим загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину відповідно до ст. 203 ЦК України, адже їх недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) є підставою для недійсності правочину відповідно до ст. 215 ЦК України. Зокрема, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин); у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

При цьому, згідно із статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Тобто, сторони нікчемного правочину не зобов'язані виконувати його умови, причому навіть і тоді, коли суд не визнає його недійсним. Відповідна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 21 березня 2016 року у справі №922/3258/15.

Разом з тим, матеріали справи містять докази того, що ПАТ «Банк «Національні інвестиції» отримав компенсаційні грошові надходження в оплату відступлених майнових вимог. Відтак, ТОВ «Фактор-Комфорт» набув права вимоги на активи ПАТ «Банк «Національні інвестиції» - майнові права кредитора за договорами відступлення, внаслідок чого ПАТ «Банк «Національні інвестиції» фактично відмовився від власних майнових вимог на платній основі.

Ці обставини підтверджуються довідками ТОВ «Фактор-Комфорт» за №№ 25/12/15-1, 25/12/15-2, 25/12/15-3 від 25.12.2015 р. про переказ зазначеним товариством на рахунок ПАТ «Банк «Національні інвестиції» 283 848 864,03 грн. на виконання умов договорів відступлення прав вимоги №№ 169-12, 431-11 від 17.09.2015 р., а також копії платіжних доручень №№ 82, 83 від 09.08.2015 р. /а.с.29-32, т. 16/ про переказ 12 257 644,12 грн. на виконання умов договорів відступлення прав вимоги № 222-12 від 04.09.2015 р. та № 335-10 від 04.09.2015 р., довідками ТОВ «Фактор-Комфорт» від 20 квітня 2016 року за №№ 20/04/16-1, 20/04/16-2, 20/04/16-3, 20/04/16-4, 20/04/16-5.

Відповідно до довідки Уповноваженої особи ФГВФО ПАТ «Банк «Національні інвестиції» від 29 березня 2016 року за № 2007/03, 17 вересня 2015 року з поточного рахунку ТОВ «Фактор-Комфорт» було здійснено оплату коштів у сумі 41 979 774,27 грн. на підставі платіжного доручення № 105 з призначенням платежу «Оплата згідно договору про відступлення права вимоги № 499-07 від 17.09.2015 р.».

За вказаним договором, ПАТ «Банк «Національні інвестиції» відступило ТОВ «Фактор-Комфорт» права вимоги до гр. ОСОБА_10 за кредитним договором № 499-07 від 13.07.2007 р. в сумі 41 959 647,32 грн.

Обставини оплатності за договором про відступлення права вимоги № 499-07 від 17.09.2015 р. також досліджувалися Дніпропетровським апеляційним господарським судом (постанова від 30.03.2016 р. у справі № 912/1948/15), згідно з якою ПАТ «Банк «Національні інвестиції» як стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання наказу господарського суду Кіровоградської області по справі № 912/1948/15 за позовом ПАТ «Банк «Національні інвестиції» до ПрАТ «Науково-виробниче об'єднання «Етал» замінили на його правонаступника: ТОВ «Фактор-Комфорт».

Обставини оплати підтверджуються й випискою по рахунку ТОВ «Фактор-Комфорт», з якої вбачається перерахування згідно до платіжних доручень № 105, 106, 107 від 17.09.2015 р. 41 979 774,27 грн. за договором № 499-07, 119 748 480,64 грн. за договором № 431-11, 122 140 609,12 грн. за договором № 169-12.

Колегія суддів приймає до уваги обставини того, що ПАТ «Банк «Національні інвестиції» жодного разу не заперечував щодо отримання коштів від ТОВ «Фактор-Комфорт» за умовами вказаних вище договорів відступлення права вимоги, але при цьому банк зауважував на те, що переказ коштів здійснювався з рахунку ТОВ «Фактор-Комфорт», відкритого у цьому ж банку, на кореспондентський рахунок самого банку, що банк вважає виведенням коштів з банківського рахунку клієнта банку в особі ТОВ «Фактор-Комфорт» шляхом укладення неправомірних договорів відступлення права вимоги та набуття прав на інші банківські активи у вигляді дебіторської заборгованості банку.

Слід зазначити, що ТОВ «Фактор-Комфорт» не погодилося із наказом № 38 «Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів)» від 25.09.2015 р., оскаржило його до суду адміністративної юрисдикції. Предметом судового розгляду були питання правомірності й законності винесення наказів Уповноваженою особою Фонду щодо визнання нікчемними договорів відступлення прав вимог. Одночасно з цим, в межах такої справи досліджувалися питання компенсації за договорами відступлення прав вимог, а також інші чинники, які б надавали достатні законні підстави вважати такі договори нікчемними.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 лютого 2016 року у справі № 826/24648/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.05.2016 р., був визнаний протиправним та скасований пп. 1.1 п. 1 наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Національні інвестиції» «Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів)» від 25 вересня 2015 року № 38 та п. 2 зазначеного наказу в частині, що стосується правочинів (договорів), укладених між ТОВ «Фактор-комфорт» та ПАТ «Банк «Національні інвестиції», за переліком, у тому числі, тих договорів, які стали підставою ініціювання питання щодо правонаступництва ТОВ «Фактор-комфорт», а в подальшому ТОВ «Фінансгарант». Таким чином постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 лютого 2016 року у справі № 826/24648/15 набула законної сили з 19.05.2016р.

Але ухвалою від 26.07.2016р. Вищий адміністративний суд України зупинив виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 лютого 2016 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 19.05.2016 р. у зв'язку з відкриттям касаційного провадження по справі. Рішення касаційним судом по даній адміністративній справі не приймалося.

Що стосується надання правової оцінки Одеським апеляційним господарським судом з питання визнання нікчемними договорів відступлення права вимоги в порядку ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», то на думку колегії суддів слід визначити наступне:

У даному конкретному випадку слід перевірити можливість застосування ознак нікчемності правочинів, передбачених п. п. 1, 2, 5, 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Так, за приписами п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог.

Як вбачається з копій договорів про відступлення прав вимог, які є в матеріалах справи, вони містять в собі умови, відповідно до яких відступлення прав вимог ПАТ «БАНК «НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕСТИЦІЇ» в інтересах нового кредитора відбувалося на платній основі, з обов'язком контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій та за відсутності факту безкомпенсаційної відмови Банку від власних майнових вимог.

Зокрема, предметами договорів про відступлення прав вимог є відступлення ПАТ «БАНК «НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕСТИЦІЇ» в повному обсязі та відповідно набуття новим кредитором прав вимог до боржника вимагати виконання зобов'язань у повному обсязі.

Згідно розділу 4 договорів відступлення прав вимог, новий кредитор здійснює компенсацію вартості отриманого права вимоги на користь первісного кредитора (Банку) у визначених в цих договорах сумах (п. 4.1 Договорів відступлення прав вимог), а оплата здійснюється у визначений строк на вказаний у договорах конкретний рахунок в ПАТ «БАНК «НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕСТИЦІЇ» МФО 300498 (п. 4.2 Договорів відступлення прав вимог).

На виконання умов зазначених договорів, на вказаний рахунок були зараховані грошові кошти в повному обсязі, що не заперечується Банком, та підтверджується наявними в матеріалах справи копіями документів.

Заперечення ПАТ «БАНК «НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕСТИЦІЇ» засновані на тому, що банк не отримав реальних грошових коштів, оскільки всі грошові кошти були зараховані шляхом залучення ТОВ «Фактор-Комфорт» коштів інших осіб з рахунків, відкритих у цьому банку.

Але з такими доводами Банку колегія суддів не погоджується, оскільки останнім жодних належних та допустимих доказів існування обмежень на такі операції надано не було; доказів визнання недійсними правочинів, на підставі яких відбулось залучення таких коштів, не надано.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим.

Укладення банком з новим кредитором договорів відступлення прав вимог та фактичне погашення новим кредитором заборгованості замість боржника за виданими кредитами не вплинуло та не могло негативно вплинути на показники ліквідності банку.

Окрім цього, як вбачається з вимог п. 2 ч. 3 ст. 38 того ж Закону, нікчемність правочинів неплатоспроможного банку закон пов'язує виключно з наявністю причинно-наслідкового зв'язку між зобов'язаннями банку за такими правочинами та неплатоспроможністю банку, що настала внаслідок прийняття таких зобов'язань.

Внаслідок укладення договорів відступлення прав вимог відбулось одночасне погашення заборгованості перед банком за виданими кредитами, в тому числі простроченої, а також зменшення зобов'язань банку за залишками на рахунках клієнтів (зокрема, нового кредитора).

Новий кредитор сплатив на користь банку зі свого рахунку вартість відступлених прав вимог, що призвело до збільшення розміру грошових активів Банку за рахунок зменшення обсягу прострочених та нарахованих відсотків за кредитами. Таким чином, укладення договорів відступлення прав вимог мало наслідком виключно покращення нормативів капіталу банку.

Внаслідок укладення таких договорів банк не приймав на себе жодних зобов'язань, а отже такі договори не могли призвести до неплатоспроможності банку або неможливості виконання його грошових зобов'язань перед кредиторами.

За приписами п. 5 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Але апеляційним господарським судом при аналізі обставин укладення договорів відступлення права вимоги не встановлено будь-яких фактів прийняття банком на себе зобов'язань (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність».

За приписами п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

ПАТ «БАНК «НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕСТИЦІЇ», посилаючись на наявність підстав, передбачених п. 7 ч. 3 ст. 38 того ж Закону, посилається на ту обставину, що на момент оплати ціни відступлення ТОВ «Фактор-Комфорт» був кредитором банку, вимоги якого мали б бути задоволені при ліквідації банку у встановленій чинним законодавством черговості. Розмір коштів, розміщених на поточному рахунку цього кредитора, обумовлював ризик повного або часткового незадоволення його вимог. У той же час, умови договорів відступлення прав вимог, укладених між банком та ТОВ «Фактор-Комфорт», який є одночасно кредитором банку, передбачають передачу майнових прав за кредитними договорами, що свідчить про надання переваг можливо ТОВ «Фактор-Комфорт» в порівнянні з іншими кредиторами.

Вказані доводи також не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки відчуження майнових прав відбувалося на платній основі у відповідності до вимог чинного законодавства та внутрішніх документів банку, було наслідком вільного волевиявлення сторін та видом цивільно-правових зобов'язань, які є відмінними від договору, за яким у ТОВ «Фактор-Комфорт» були розміщені грошові кошти в банківській установі.

Отже, майнові права, передані на платній основі за договорами відступлення прав вимог, не можуть вважатися перевагами чи пільгами в контексті приписів п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Що стосується надання правової оцінки обставинам з якого дня було призначено Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, то з цього питання колегія суддів визначає наступне:

Відповідно до ст. 36 ч. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Відповідно до ч. 1 ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що оскільки 17.09.2015р. відбулося тільки рішення № 172 виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «БАНК «НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕСТИЦІЇ», та згідно цього рішення було запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці саме з 18 вересня 2015 року до 17 грудня 2015р., розпочато процедуру виведення ПАТ «БАНК «НАЦІОНАЛЬНІ ІНВЕСТИЦІЇ» з ринку та з 18 вересня 2015 року призначено Уповноважену особу Фонду, у Голови Правління Банку 17.09.2015р. було достатньо повноважень на підписання в цей день договорів відступлення права вимоги від імені банку.

За приписами ч. 3 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку, є нікчемними, тому апеляційний господарський суд не погоджується з доводами ПАТ «Банк «Національні інвестиції» щодо визнання укладених 17.09.2015р. договорів нікчемними та правомірністю його дій щодо направлення повідомлення про нікчемність таких правочинів (договорів).

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що доказів наявності підстав нікчемності договорів про відступлення права вимоги, які наведені у статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ПАТ «Банк «Національні інвестиції» не наводить в силу приписів ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, його доводи з цього питання не приймаються до уваги судом як необґрунтовані, а тому вказані договори є чинними у відповідності до положень статті 204 Цивільного кодексу України (презумпція правомірності правочину).

Таким чином, судом першої інстанції зроблений неправильний висновок щодо відсутності правових підстав для здійснення заміни ПАТ «Банк «Національні інвестиції» на ТОВ «Фінансгарант».

Колегія суддів підтримує доводи ПАТ «Банк «Національні інвестиції» та ТОВ «Фінансгарант» щодо помилковості висновків суду першої інстанції з питання невизнання грошових вимог, які засновані на договорах про встановлення солідарного обов'язку ТОВ «Новокаховський ЕМБ завод».

За приписами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 174 Господарського кодексу України також встановлено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, на підставі господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

У відповідності до положень ч. 1, 3 ст. 6, ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Також сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін і погоджених ними умов, у яких закріплюються їхні права та обов'язки, що складають зміст договірного зобов'язання.

Частиною 1 статті 541 ЦК України визначено, що солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Положеннями статті 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо, а солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що укладені ПАТ «Банк «Національні інвестиції» із боржником договори про покладення солідарного обов'язку дійсно мають елементи договору поруки. Натомість, певні умови сторони узгодили іншим чином, а відтак поширення норм, що безпосередньо регламентують правовідносини поруки у даному випадку має обмежене застосування.

Зокрема, зазначеними договорами передбачено, що з моменту укладання договорів ТОВ «Новокаховський ЕМБ завод», який виступає саме як співпозичальник, та безпосередньо конкретний позичальник, визначений умовами кредитних договорів, стають солідарними боржниками за кредитними договорами та несуть солідарний обов'язок перед ПАТ «Банк «Національні інвестиції» за виконання зобов'язань з повернення кредиту та інших зобов'язань Позичальника, які передбачені кредитним договором (пункти 1.3 договорів про встановлення солідарного обов'язку).

У випадку прострочення повернення кредиту, сплати відсотків за кредитом та/або порушення будь-яких інших обов'язків за кредитним договором, ПАТ «Банк «Національні інвестиції» має право пред'явити позов про стягнення заборгованості в повному обсязі або частково (на власний розсуд) як солідарно до позичальника і співпозичальника, так і до будь-кого з них окремо (пункти 2.5 договорів про встановлення солідарного обов'язку).

Відповідно до п. 3.1 договорів про встановлення солідарного обов'язку, вони вступають в силу з моменту їх підписання сторонами та діють до повного погашення заборгованості за кредитними договорами.

Згідно із п. 3.2 згаданих договорів, їх дія не припиняється в разі припинення зобов'язань позичальника за кредитним договором в зв'язку зі смертю позичальника, визнання позичальника померлим та з інших підстав, передбачених законодавством, крім виконання зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі.

Причини невиконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором жодним чином не можуть впливати на виконання співпозичальником зобов'язань за договором забезпечення (пункти 4.2 договорів про встановлення солідарного обов'язку).

До того ж, пунктами 4.3 та 4.4 наведених договорів встановлено, що ТОВ «Новокаховський ЕМБ завод» залишається зобов'язаним перед ПАТ «Банк «Національні інвестиції» до того моменту, поки всі зобов'язання за кредитними договорами не будуть виконані; за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань до співпозичальника застосовуються штрафні санкції, які відповідно до умов кредитних договорів застосовуються до позичальника.

Тобто, сторонами договорів про встановлення солідарного обов'язку обумовлено припинення кредитних зобов'язань лише фактом їх повного виконання належним чином, що цілком узгоджується із приписами статті 599 Цивільного кодексу України.

Також, колегія суддів не приймає до уваги доводи кредиторів про те, що у договорах відступлення права вимоги не передбачена заміна кредитора у договорах про встановлення солідарного обов'язку, а тільки передбачена заміна кредитора у кредитних договорах. Договори про встановлення солідарного обов'язку є забезпеченням виконання зобов'язань боржників (позичальників) перед кредитором за кредитними договорами , тому є похідними від кредитних договорів та нерозривно з ними пов'язаними. Заміна кредитора в кредитних договорах може відбуватися згідно вимог ст. 516 ЦК України без згоди боржника, та така заміна не є підставою для припинення зобов'язань солідарного боржника перед новим кредитором в порядку ст. 598 ЦК України (не передбачено законом або договором).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала господарського суду Херсонської області в частині часткового визнання кредиторських вимог ПАТ «Банк «Національні інвестиції» та відмови у здійсненні процесуального правонаступництва підлягає скасуванню із постановленням в цих частинах нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 99, 101-106 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСГАРАНТ» задовольнити частково.

Ухвалу господарського суду Херсонської області від 10.03.2016р. по справі №923/1151/15 в частині визнання кредиторських вимог Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» в сумі 1 218,00грн. перша черга, 155 011 118,29грн. четверта черга, 81 176 135,43грн. шоста черга, а також в частині відмови у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСГАРАНТ» про заміну Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» на його правонаступника в особі Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСГАРАНТ» - скасувати.

Задовольнити заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСГАРАНТ» про заміну сторони її правонаступником.

Замінити Публічне акціонерне товариство «Банк «Національні інвестиції» як кредитора у даній справі на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСГАРАНТ».

Визнати та включити до реєстру вимог кредиторів вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСГАРАНТ» в сумі 360223 037,04грн., з яких 293 158 328,54грн. основного боргу та боргу по сплаті процентів - четверта черга задоволення, а 67 064 708,50грн. пені - шоста черга задоволення кредиторських вимог.

У задоволенні кредиторських вимог Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» в сумі 1 218,00грн. перша черга, 155 011 118,29грн. четверта черга, 81 176 135,43грн. шоста черга - відмовити.

Ухвалу господарського суду Херсонської області від 10.03.2016р. в частині відхилення кредиторських вимог Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» в сумі 345 265 815,23грн. - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий К.В. Богатир

Судді: О.Ю. Аленін

В.І. Жеков