ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.10.16р. Справа № 904/8226/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Криворізький центральний рудоремонтний завод", м. Кривий ріг

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГМР Транс", м. Дніпро

про стягнення 199 583,86 грн, вилучення та повернення майна власнику

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: представник ОСОБА_1, довіреність № 11 від 31.03.2016;

від відповідача: представник ОСОБА_2, довіреність від 16.01.2016.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Криворізький центральний рудоремонтний завод" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГМР Транс" (далі - відповідач), у якій заявило вимоги про:

вилучення у відповідача та повернення власнику (позивачу) майно, яке визначено у додатку № 1 від 02.06.2014 до договору оренди №3-А від 02.06.2014;

стягнення основного боргу у сумі 3391,72 грн, інфляційних нарахувань у сумі 737,93 грн, 3% річних у сумі 78,03 грн, пені у сумі 218,62 грн та 10% неустойки у сумі 17741,60 грн, нарахованих позивачем з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору оренди № 3-А, укладеного між сторонами 02.06.2014.

20.10.2016 позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, яка фактично є зменшенням позовних вимог, у якій заявив про стягнення з відповідача стягнення основного боргу у сумі 3057,74 грн, інфляційних нарахувань у сумі 734,23 грн, 3% річних у сумі 78,49 грн, пені у сумі 193,76 грн та 10% неустойки у сумі 17741,60 грн, нарахованих за договором оренди № 3-А від 02.06.2014, від задоволення іншої частини позовних вимог відмовився. Крім того, позивач у заяві виклав клопотання про повернення йому зайво сплаченого судового збору.

Суд розглянувши заяву позивача, дійшов висновку, що вона не суперечить приписам ст. 22 ГПК України, а тому заява про зменшення розміру позовних вимог прийнята та врахована при вирішенні спору.

Відповідач 20.10.2016 надав до суду відзив, у якому проти позову заперечив, доводи позивача вважає незаконними, необгрунтованими та такими, що не відповідають дійсності та не підтверджені доказами. На думку відповідача, у нього був відсутній обов'язок з оплати за користування орендованим майном через ненадання позивачем рахунків на оплату, і як наслідок, вважає безпідставним нарахування позивачем штрафних санкцій. Крім того зазначив, що договір вже припинив свою дію та орендоване майно було повернуто позивачу. На момент передачі майна, тобто 25.03.2016, сторони визначили заборгованість відповідача перед позивачем у сумі 2550,26 грн, що підтверджено підписаною сторонами додатковою угодою № 1 до договору. Таким чином, відповідач просить суд позовні вимоги задовольнити частково, а саме у сумі 2550,26 грн.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

02.06.2014 між Публічним акціонерним товариством "Криворізький центральний рудоремонтний завод" (далі - орендодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ГМР Транс" (далі - орендар, відповідач) було укладено договір оперативної оренди приміщення № 3-А (далі - договір), за умовами п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, орендодавець зобов'язується передати орендатору, а орендатор зобов'язується прийняти у строкове, платне користування, обладнання, засоби комп'ютерної та офісної техніки (у подальшому - майно) та зобов'язується платити орендну плату. Перелік, одиниця виміру, кількість, ціна та інші відомості про майно вказуються у додатку №1, яке є невід'ємною частиною договору (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 1.4 договору майно є власністю орендодавця і при його передачі у оренду право власності до орендаря не переходить і орендар має лише користуватись майном.

Пунктом 2.2 договору передбачено, що передача в оренду майна здійснюється сторонами за актом приймання-передачі. Майно вважається переданим з моменту підписання акту приймання-передачі майна у відповідності до п. 3.1 договору.

Ціна майна, яка орендується, за згодою сторін складає 177415,96 грн (п. 1.5 договору).

Згідно п.4.1 договору розмір орендної плати з врахуванням індексу інфляції та з 20% ПДВ складає 134,46 грн, зазначається у додатках №2 №3, які є невід'ємною частиною договору.

В п.4.2 договору сторони погодили, що орендна плата сплачується у безготівковій формі на поточний рахунок орендодавця до 20 числа кожного місяця, наступного за звітним.

Пунктом 7.1 договору сторони передбачили, що після закінчення строку оренди орендатор зобов'язаний протягом 3 робочих днів повернути майно орендодавцю за актом приймання-передачі.

Відповідно до п.10.5 договору, останній може бути розірваний тільки за згодою сторін, яка оформлюється додатковою угодою до договору.

На виконання умов договору позивач передав майно загальною вартістю 177415,96 грн в оренду відповідачу, що підтверджується актом приймання-передачі майна в оренду від 02.06.2014, а саме:

- ванна металева емальована, за інвентаризаційним № 91957, первісна вартість якої складає 1145,81 грн за орендну плату в місяць - 1,50 грн;

- ванна металева емальована, за інвентаризаційним № 91958, первісна вартість якої складає 1145,81 грн за орендну плату в місяць - 1,50 грн;

- вентилятор центробіжний 4,75, за інвентаризаційним № 400555, первісна вартість якого складає 2591,65 грн за орендну плату в місяць - 4,85 грн;

- вентилятор центробіжний 4,75, за інвентаризаційним № 400556, первісна вартість якого складає 2591,65 грн за орендну плату в місяць - 4,85 грн;

- випрямляч універсальний ВАК-3 80/50-2, за інвентаризаційним № 40542, первісна вартість якого складає 4781,50 грн за орендну плату в місяць - 13,10 грн;

- газоаналізатор ИНА 109, за інвентаризаційним № 60161, первісна вартість якого складає 1452,15 грн за орендну плату в місяць - 3,70 грн;

- калорифер КВСА 4, за інвентаризаційним № 60228, первісна вартість якого складає 4427,83 грн за орендну плату в місяць - 3,70 грн;

- калорифер КВСА 4, за інвентаризаційним № 60229, первісна вартість якого складає 2372,47 грн за орендну плату в місяць - 1,50 грн;

- насос центробіжний ЦНС 38-44, за інвентаризаційним № 20078, первісна вартість якого складає 4076,81 грн за орендну плату в місяць - 6,55 грн;

- прес гідравлічний П 6-324, за інвентаризаційним № 48130, первісна вартість якого складає 5751,34 грн за орендну плату в місяць - 4,95 грн;

- стенд ЕЛКОН, за інвентаризаційним № 40468, первісна вартість якого складає 127951,19 грн за орендну плату в місяць - 37,95 грн;

- установка для мийки машин, за інвентаризаційним № 400072, первісна вартість якої складає 12324,08 грн за орендну плату в місяць - 4,70 грн;

- пристрій пусковий УПА-12-24-02, за інвентаризаційним № 400541, первісна вартість якого складає 2390,75 грн за орендну плату в місяць - 6,55 грн;

- фільтр для очистки води, за інвентаризаційним № 400554, первісна вартість якого складає 440,86 грн за орендну плату в місяць - 0,85 грн;

- шафа пон. освітлення, за інвентаризаційним № 40520, первісна вартість якої складає 350,22 грн за орендну плату в місяць - 0,65 грн;

- шафа управління вентиляцією, за інвентаризаційним № 40523, первісна вартість якої складає 350,22 грн за орендну плату в місяць - 0,65 грн;

- шафа управління насосів металева, за інвентаризаційним № 40521, первісна вартість якої складає 350,22 грн за орендну плату в місяць - 0,65 грн;

- щит розподілювальний, за інвентаризаційним № 40522, первісна вартість якого складає 383,76 грн за орендну плату в місяць - 0,65 грн;

- електродвигун асинхронний 4 А 22 кВт, за інвентаризаційним № 400553, первісна вартість якого складає 134,4 грн за орендну плату в місяць - 0,10 грн;

- бойлер, за інвентаризаційним № 400822, первісна вартість якої складає 2403,24 грн за орендну плату в місяць - 13,10 грн.

В порушення умов договору відповідач не виконав свої фінансові зобов'язання зі сплати оренди майна через що у нього утворилася заборгованість перед позивачем за період з 02.06.2014 по 24.04.2016 у загальній сумі 3057,74 грн.

Враховуючи заборгованість відповідача позивач не вбачає підстав для продовження дії договору, а тому 25.03.2016 сторони уклали додаткову угоду №1, за якою погодили розірвати з 25.03.2016 договір оренди № 3-А від 02.06.2014 а повернути орендоване майно.

На виконання додаткової угоди №1 за актом приймання передачі майна з оренди від 25.03.2016 відповідач повернув позивачу орендоване майно, проте орендну плату за користування яким не здійснив.

Наявна заборгованість відповідача і стала підставою звернення позивача до суду з цим позовом, предметом якого, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, є основна заборгованість у сумі 3057,74 грн, інфляційні нарахування у сумі 734,23 грн, 3% річних у сумі 78,49 грн, пеня у сумі 193,76 грн та 10% неустойка у сумі 17741,60 грн.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність часткового задоволення позову з таких підстав.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань) є, зокрема, договір.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами по справі договір є договором оренди, до якого слід застосовувати відповідні положення Господарського та Цивільного кодексів України.

Статтею 759 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Частинами 1 та 2 ст. 762 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму.

Приписами ст.530 Цивільного кодексу України, зокрема, встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Факт користуванням відповідачем на праві оренди майном позивача доведено та відповідачем не оспорено, що також підтверджено матеріалами справи.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто неналежне виконання.

Так, позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача суму основного боргу за орендоване майно за період з 02.06.2014 по 24.04.2016 у розмірі 3057,74 грн, проте суд частково не погоджується з заявленою позивачем сумою боргу, оскільки слід зазначити, що сторони 25.03.2016 уклали додаткову угоду №1 до договору, якою дійшли згоди про розірвання з 25.03.2016 договору оренди майна № 3-А від 02.06.2016 та повернення орендованого майна на підставі акту приймання-передачі. Того ж дня, виконуючи умови додаткової угоди, відповідач повернув позивачу орендоване ним майно за актом приймання-передачі майна з оренди від 25.03.2016, а також на момент розірвання договору підтвердив наявність в нього заборгованості перед позивачем у сумі 2550,26 грн. Вказані додаткова угода та акт приймання-передачі укладені сторонами належним чином, скріплені підписами керівників та печатками підприємств, а отже є належними та допустимими доказами у справі. Таким чином, підписання позивачем додаткової угоди свідчить про відсутність у останнього заперечень щодо наявної заборгованості відповідача саме у сумі 2550,26 грн, з огляду на що нарахування орендної плати за період вже після припинення дії договору, а саме з 26.03.2016 по 24.04.2016 є безпідставним та необгрунтованим.

Отже, відповідач порушив свої фінансові зобов'язання щодо сплати орендної плати, а тому має місце неналежне виконання відповідачем умов договору, через що позовні вимоги щодо стягнення з останнього суми заборгованості з орендної плати є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню саме у сумі 2550,26 грн.

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно п.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст.549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом п.9.5 договору сторони дійшли згоди про те, що орендар несе наступну відповідальність:

у разі прострочки приймання/повернення майна, яке орендується, - неустойка в розмірі 10% від первісної вартості такого майна;

у разі порушення строків оплати за майно, орендатор сплачує орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочки.

За зобов'язаннями вересня, жовтня, листопада, грудня 2015 року та за зобов'язаннями січня, лютого, березня, квітня 2016 року позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню за загальний період з 21.10.2015 по 19.09.2016, що складає 193,76 грн та 10% неустойки у сумі 17741,60 грн.

Перевіривши розрахунок пені, здійснений позивачем, суд не погоджується з заявленим періодом її нарахування, оскільки зобов'язання за договором припинилися 25 березня 2016 року, а отже пеня, яка нарахована позивачем поза межами дії договору заявлена до стягнення неправомірно. З огляду на що суд здійснив власний розрахунок пені, виключивши при цьому з розрахунку квітень 2016 року та нарахувавши пеню за зобов'язанням березня 2016 року на суму боргу, що виникла станом на 25.03.2016 включно, в результаті чого пеня, що підлягає до стягнення з відповідача складає 177,33 грн.

Стосовно ж позовної вимоги про стягнення з відповідача 10% неустойки у сумі 17741,60 грн, то суд не вбачає підстав для її задоволення, оскільки відповідачем не було порушено зобов'язання щодо повернення орендованого майна, а отже нарахування її у відповідності до п.9.5 договору є безпідставною.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до приписів п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

Суд, перевіривши розрахунки позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних за загальний період з 21.07.2014 по 24.04.2016 включно у загальній сумі 78,49 грн та інфляційні втрати за аналогічний період у загальній сумі 734,23 грн, дійшов висновку про невірно визначену суму 3% річних за зобов'язаннями березня 2016 року. Так само, як і пеня 3% річних були нараховані за повний місяць, однак правомірним було б нарахувати їх на суму боргу, що виникла станом на 25.03.2016 включно, оскільки з 26.03.2016 договір припинив свою дію та орендоване майно було повернуто. В результаті чого 3% річних, що підлягають до стягнення з відповідача в загальній сумі складають 78,41 грн, а інфляційні втрати - 734,23 грн.

З урахуванням викладеного та наявних у справі доказів суд вважає, що позивач належним чином довів наявність вини відповідача у невиконанні свого обовязку щодо оплати орендованого майна, а тому особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності його вини (умислу чи необережності), якщо інше не встановлено законом або договором (частина 1 ст.614 ЦК України).

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу (далі ГПК України) України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

На підставі ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення основного боргу у сумі 2550,26 грн, пені у сумі 177,33 грн, 3% річних у сумі 78,41 грн та інфляційних втрат у сумі 734,23 грн; в решті позову слід відмовити.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 223,72 грн відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України. Витрати по сплаті судового збору у сумі 1154,28 грн слід покласти на позивача.

До того ж слід зазначити, що відповідно до ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачений позивачем судовий збір у сумі 1378,00 грн за платіжним дорученням № 265 від 08.07.2016 та у сумі 1615,76 грн за платіжним дорученням № 284 від 22.07.2016 підлягає поверненню за ухвалою суду позивачу, як зайво сплачений з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог на підставі поданого клопотання платника (позивача).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 22, 33, 34, 43, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГМР Транс" (м. Дніпро, пр. Кірова, буд. 107-Г, ідентифікаційний код 38708145) на користь Публічного акціонерного товариства "Криворізький центральний рудоремонтний завод" (Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Заводська, буд. 1, ідентифікаційний код 00190940) основний борг у сумі 2550,26 грн, пеню у сумі 177,33 грн, 3% річних у сумі 78,41 грн, інфляційні втрати у сумі 734,23 грн та витрати по сплаті судового збору у сумі 223,72 грн, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 25.10.2016.

Суддя ОСОБА_3