ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

18.10.2016 р. Справа № 914/2166/16

За позовом: Комунального підприємства «Туристичний комплекс «Дрогобич», м. Дрогобич Львівської обл.,

до відповідача: Дрогобицької міської ради, м. Дрогобич,

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ОСОБА_1, м. Стебник Львівської обл.,

третя особя 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ОСОБА_2, м. Стебник Львівської обл.,

про скасування рішення №1765 від 16.10.2015р.

Суддя Яворський Б.І. при секретарі Цяпка О.

Представники:

від позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

від відповідача: не зявився,

від третьої особи 1: не зявився,

від третьої особи 2: не зявився.

На розгляд господарського суду Комунальним підприємством «Туристичний комплекс «Дрогобич» подано позов до Дрогобицької міської ради про скасування рішення №1765 від 16.10.2015р. «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок».

Ухвалою суду від 23.08.2016 р. провадження у справі порушено, розгляд справи призначено на 13.09.2016 р. Рух справи відображено у відповідних ухвалах суду. Ухвалою суду від 26.09.2016р. залучено до участі у справі третіми особами 1 та 2 ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

У судове засідання 18.10.2016р. представники позивача зявилися, заявлені позовні вимоги підтримали. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідачем 16.10.2015р. винесено оскаржуване рішення №1765, яким неправомірно, на думку позивача, надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на земельну ділянку орієнтовною площею 250м2 на вул. Лисенка, 2/4 у м. Дрогобичі Львівської області, для обслуговування нежитлового приміщення. Позивач зазначає, що дана земельна ділянка є частиною земельної ділянки, яка передана у користування КП «Туристичний комплекс «Дрогобич», і відповідачем було порушено вимоги ст.141 та 149 ЗК України, оскільки відведення земельних ділянок, які вже перебувають у постійному користуванні, іншим особам є неможливим без припинення такого права користування, чого в даному випадку не було зроблено відповідачем.

У судове засідання 18.10.2016р. представник відповідача не зявився, причин неявки не повідомив, хоча був належно повідомлений про час і місце проведення судового засідання, вимог ухвал суду не виконав, проти позову не заперечив, тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача згідно зі ст. 75 ГПК України за наявними матеріалами.

Представники третіх осіб 1 та 2 у судове засідання18.10.2016р. не зявилися, причин неприбуття не повідомили, вимог ухвали суду від 26.09.2016р. не виконали.

При вирішенні даного спору суд виходив з наступного.

У п. 1.2., 1.2.3., 1.2.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. №6 Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин зазначено, що питання про те, чи підвідомча господарському суду справа у спорі, що виник із земельних правовідносин, повинно вирішуватись залежно від того, який характер мають спірні правовідносини, тобто, чи є вони приватноправовими чи публічно-правовими, та чи відповідає склад сторін у справі статті 1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК).

Відносини, пов'язані з набуттям та реалізацією громадянами, юридичними особами прав на земельні ділянки та з цивільним оборотом земельних ділянок грунтуються на засадах рівності сторін і є цивільно-правовими.

Індивідуальні акти органів держави або місцевого самоврядування, якими реалізовуються волевиявлення держави або територіальної громади як учасника цивільно-правових відносин і з яких виникають, змінюються, припиняються цивільні права і обов'язки, не належать до правових актів управління, а спори щодо їх оскарження мають приватноправовий характер, тобто справи у них підвідомчі господарським судам.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно пункту 1 частини другої статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «субєкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до частини першої статті 124 Земельного кодексу України (далі ЗК) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Частиною першою статті 122 ЗК передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону (частина перша статті 116 ЗК).

За правилами частини першої статті 123 ЗК надання земельних ділянок комунальної власності у користування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у випадках, передбачених законом, або на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). При цьому розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, передбачених статтею 122 цього Кодексу.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки (частина друга статті 123 ЗК).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні (частина третя статті 123 ЗК).

ОСОБА_3 землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обовязкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом після отримання позитивного висновку такої експертизи, приймає рішення про надання земельної ділянки у користування (частина шоста статті 123 ЗК).

Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва. Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Аналіз наведених норм права у взаємозвязку дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у користування (оренду) громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у користування (оренду) зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у користування, за результатами розгляду яких визначені в статті 123 ЗК органи приймають одне з відповідних рішень. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування (оренду).

Тому відповідач, приймаючи рішення про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, здійснював владні управлінські функції, перевірка яких на предмет законності може бути здійснена у порядку адміністративного судочинства. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України (постанова від 07.06.2016р. у справі №21-1341а-16), рішення якого згідно ст.111-28 ГПК України є обовязковими.

Оскільки предметом спору являється перевірка законності рішення субєкта владних повноважень при здійсненні ним управлінських функцій, даний спір є публічно-правовим, а тому підлягає розгляду в порядку адміністративного, а не господарського судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Керуючись ст.ст.1, 12, п.1 ч.1 ст.80, ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

провадження у справі припинити.

Суддя Яворський Б.І.