РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2016Справа №910/8576/16
За позовом Публічного акціонерного товариства "БАНК "КИЇВСЬКА РУСЬ"

до: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроінвестпродукт"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Рокитне-цукор"

3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільгосп-Продукт"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1) Національний банк України

2) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про стягнення 30 608 181,38 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників учасників судового процесу:

від позивача: ОСОБА_1 (представник за довіреністю від №9 від 14.09.2016р.);

від відповідача-1: ОСОБА_2 (представник за довіреністю від 23.05.2016р.);

від відповідача-2: ОСОБА_2 (представник за довіреністю від 18.08.2015р.);

від відповідача-3: не зявились;

від третьої особи-1: не зявились;

від третьої особи-2: не зявились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство БАНК "КИЇВСЬКА РУСЬ (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Агроінвестпродукт (відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Рокитне-цукор (відповідач-2) та Товариства з обмеженою відповідальністю Сільгосп-Продукт (відповідач-3), в якому просить суд стягнути солідарно з відповідача-1 та відповідача-2 суму заборгованості за Кредитним договором № 13943-20/11-1 від 08.04.2011р. (в національні валюті) для корпоративних клієнтів, а саме:

- суму основної заборгованості у розмірі 16 800 000,00 грн.;

- процентів за користуванням кредитом за період з 01.06.2014р. по 25.04.2015р. у розмірі 3 008 800,00 грн.;

- пені за несвоєчасну сплату відсотків за період з 26.04.2015р. по 25.10.2015р. у розмірі 69 244,39 грн.;

- пені за несвоєчасне повернення кредиту за період з 26.04.2015р. по 25.10.2015р. у розмірі 4 748 186,31 грн.;

30% річних від простроченої суми за період з 26.04.2015р. по 18.04.2016р. у розмірі 4 957 150,68 грн.;

суму інфляції за кредитом за травень 2015р. березень 2016р. у розмірі 1 024 800,00 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідача-1 та відповідача-3 суму заборгованості за Кредитним договором № 13943-20/11-1 від 08.04.2011р. (в національні валюті) для корпоративних клієнтів, а саме:

- суму основної заборгованості у розмірі 16 800 000,00 грн.;

- процентів за користуванням кредитом за період з 01.06.2014р. по 25.04.2015р. у розмірі 3 008 800,00 грн.;

- пені за несвоєчасну сплату відсотків за період з 26.04.2015р. по 25.10.2015р. у розмірі 69 244,39 грн.;

- пені за несвоєчасне повернення кредиту за період з 26.04.2015р. по 25.10.2015р. у розмірі 4 748 186,31 грн.;

30% річних від простроченої суми за період з 26.04.2015р. по 18.04.2016р. у розмірі 4 957 150,68 грн.;

суму інфляції за кредитом за травень 2015р. березень 2016р. у розмірі 1 024 800,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем-1 зобовязань перед позивачем за Кредитним договором № 13943-20/11-1 від 08.04.2011р. (в національні валюті) для корпоративних клієнтів, в забезпечення виконання якого між позивачем, відповідачем-2 та відповідачем-3 були укладені договори поруки.

Відповідачем-1 письмового відзиву на позовну заяву, в тому числі й на виконання вимог ухвали суду, до матеріалів справи не надано.

Відповідач-2 надав для долучення до матеріалів справи письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, при цьому посилаючись на те, що солідарне стягнення заборгованості за різними договорами поруки є необґрунтованим. Відповідач-2 також вказав на те, що позивачем не надано детального розрахунку нарахованих процентів, а наданий позивачем розрахунок суми заборгованості за феритним договором не містить алгоритму розрахунку, а розрахунок пені містить арифметичні помилки. Крім того, як зазначає відповідіч-2, позивачем було направлено на адресу відповідача-2 повідомлення про відкликання кредиту від 27.04.2015р. та у звязку з тим, що позивач скористався своїм правом на односторонню зміну умов договору, нарахування відсотків та пені після 27.04.2015р., на думку відповідача-2, є незаконним.

Відповідач-3 надав для долучення до матеріалів справи письмові пояснення, відповідно до змісту якого заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, при цьому посилаючись на те, що оскільки позивачем було направлено на адресу всіх поручителів (в тому числі на адресу відповідача-2 та відповідача-3) вимоги про дострокове повернення кредиту від 20.04.2015р., від 30.04.2015р. та від 06.05.2015р., даний позов про стягнення з поручителів заборгованості за кредитним договором подано поза межами 6-місячного строку, а отже порука вважається припиненою.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2016р. порушено провадження у справі № 910/8576/16 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 13.06.2016р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.06.2016р. розгляд справи відкладено до 04.07.2016р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.07.2016р. залучено до участі у справі № 910/8576/16 у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Національний банк України (третя особа 1) та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (третя особа 2), продовжено строк розгляду спору та відкладено розгляд справи до 25.07.2016р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.07.2016р. розгляд справи відкладено до 15.08.2016р.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу від 05.08.2016р. справу №910/8576/16 передано на розгляду судді Морозову С.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.08.2016р. справу №910/8576/16 прийнято до свого провадження суддею Морозовим С.М. та призначено розгляд справи на 13.09.2016р.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 13.09.2016р. та від 20.09.2016р. розгляд справи відкладався до 20.09.2016р. та 27.09.2016р. відповідно.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.09.2016р. продовжено строк розгляду спору до 20.10.2016р. включно та відкладено розгляд справи до 18.10.2016р.

В судове засідання 18.10.2016р. представники відповідача-3 та третіх осіб не зявились, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

В судовому засіданні 18.10.2016р. судом було розглянуто наявне в матеріалах справи клопотання відповідача-2 про припинення провадження у справі та відмовлено в його задоволенні з огляду на наступне.

В обґрунтування поданого клопотання відповідач-2 посилається на те, що 20.02.2015р. між позивачем, відповідачем-1 та відповідачем-2 було укладено Договір про внесення змін до Договору поруки №42957-23/14-5 від 07.04.2014р., відповідно до умов якого сторони домовились розірвати Договір поруки №42957-23/14-5 від 07.04.2014р.

За таких обставин, відповідач просив суд припинити провадження у справі на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України у звязку з відсутністю предмету спору.

Позивач подав для долучення до матеріалів справи письмові заперечення на вказане клопотання, відповідно до якого заперечує проти задоволення вказаного клопотання, посилаючись на те, що вказаний правочин уповноваженою особою ФГВФО на тимчасову адміністрацію позивача на підставі п. 1 ч. 3 ст. 38 закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» було визнано нікчемним у звязку з тим, що банк при укладенні договору відмовився від власних майнових вимог, про що позивачем на адресу відповідача-1 та відповідача-2 було направлено повідомлення № 3772/16 від 06.07.2016р.

Відповідно до п. 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

З урахуванням викладеного, припинення провадження у даній справі в частині вимог до відповідача-2 на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України є передчасним, з огляду на те, що спірний договір було укладено 20.02.2015р., тобто до порушення провадження у справі та зважаючи на визнання його нікчемним позивачем в порядку п. 1 ч. 3 ст. 38 закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» суд приходить до висновку про те, що між сторонами існує спір щодо вказаного правочину, а тому в задоволенні клопотання відповідача-2 про припинення провадження у справі слід відмовити, при цьому, належна правова оцінка викладених в клопотанні відповідача-2 обставин буде надана судом при розгляді справи по суті.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Зважаючи на те, що неявка представників відповідача-3 та третіх осіб, належним чином повідомлених про час та місце судового засідання, не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду справи, а також зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

В судовому засіданні 18 жовтня 2016 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

08.04.2011р. між позивачем (банк за договором) та відповідачем-1 (позичальник за договором) було укладено Кредитний договір № 13943-20/11-1 (в національні валюті) для корпоративних клієнтів (надалі Кредитний договір), відповідно до умов якого банк відкриває позичальнику невідновлювальну кредитну лінію та в її межах надає кредитні кошти (кредит) на наступних умовах: сума кредиту 15 000 000,00 грн. (п. 1.1.1. Кредитного договору); кінцевий термін повернення кредиту до 07.04.2012р. (п. 1.1.2. Кредитного договору); ціль використання кредиту придбання сільськогосподарської техніки згідно Договору купівлі-продажу техніки №62Т-2011 від 29.03.2011р., укладеного між позичальником та Науково-дослідною та комерційно-консультативною фірмою №Конкорд-Гей» (п. 1.1.3. Кредитного договору); процентна ставка 19% річних (п. 1.1.4. Кредитного договору); У випадку невиконання позичальником п. 6.1.16. Договору позичальник сплачує штраф у розмірі 1% від ліміту кредиту за кожен місяць такого невиконання (п. 1.1.5. Кредитного договору).

В подальшому між позивачем та відповідачем-1 були укладені додаткові договори про внесення змін до Кредитного договору, а саме:

- Додатковий договір №1 від 14.04.2011р. про внесення змін до Кредитного договору - сума кредиту 15 000 000, 00 грн., кінцевий термін повернення кредиту - 07.04.2012р., процентна ставка - 19%;

- Додатковий договір №2 від 26.04.2011р. про внесення змін до Кредитного договору - в частині забезпечення виконання Позичальником зобовязань та укладення договору застави;

- Додатковий договір №3 від 29.04.2011р. про внесення змін до Кредитного договору - в частині встановлення строку для сплати процентів;

- Додатковий договір №4 від 22.07.2011р. про внесення змін до Кредитного договору - сума кредиту - 25 000 000, 00 грн., кінцевий термін повернення кредиту 07.04.2014р., процентна ставка - 19 %; в частині забезпечення виконання позичальником зобовязань;

- Додатковий договір №5 від 30.08.2011р. про внесення змін до Кредитного договору - в частині встановлення строку для сплати процентів;

- Додатковий договір №6 від 31.01.2012р. про внесення змін до Кредитного договору - в частині встановлення строку для сплати процентів та зміни процентної ставки - 21 %;

- Додатковий договір №7 від 29.02.2012р. про внесення змін до Кредитного договору - в частині встановлення строку для сплати процентів;

- Додатковий договір №8 від 25.04.2012р. про внесення змін до Кредитного договору - в частині встановлення строку для сплати процентів;

- Додатковий договір №9 від 25.06.2012р. про внесення змін до Кредитного договору - в частині встановлення строку для сплати процентів;

- Додатковий договір №10 від 31.10.2012р. про внесення змін до Кредитного договору - в частині встановлення строку для сплати процентів;

- Додатковий договір №11 від 30.04.2013р. про внесення змін до Кредитного договору - в частині встановлення строку для сплати процентів;

- Додатковий договір №12 від 27.06.2013р. про внесення змін до Кредитного договору - в частині встановлення строку для сплати процентів;

- Додатковий договір №13 від 30.07.2013р. про внесення змін до Кредитного договору - в частині встановлення строку для сплати процентів;

- Додатковий договір №14 від 30.09.2013р. про внесення змін до Кредитного договору - в частині встановлення строку для сплати процентів;

- Договір від 31.03.2014р. про внесення змін до Кредитного договору - в частині встановлення строку для сплати процентів;

- Договір від 07.04.2014р. про внесення змін до Кредитного договору - викладено нову редакцію кредитного договору, кінцевий термін повернення кредиту встановлено до 17.12.2014р.;

- Договір від 30.04.2014р. про внесення змін до Кредитного договору - в частині встановлення строку для сплати процентів;

- Договір від 30.05.2014р. про внесення змін до Кредитного договору - в частині встановлення строку для сплати процентів;

- Договір від 17.12.2014р. про внесення змін до Кредитного договору - викладено нову редакцію кредитного договору, кінцевий термін повернення кредиту встановлено до 16.12.2015р.

За умовами Кредитного договору в редакції договору про внесення змін від 17.12.2014р. банк відкриває позичальнику невідновлювальну кредитну лінію та зобовязується надавати кредитні кошти у розмірі та на умовах, визначених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти та інші платежі. Кредит надається в грошовій формі на наступних умовах: ліміт кредитної лінії 16 800 000,00 грн. (п. 1.1.1. Кредитного договору); кінцевий термін повернення кредиту до 16.12.2015р. (п. 1.1.2. Кредитного договору); ціль використання кредиту придбання сільськогосподарської техніки згідно Договору купівлі-продажу техніки №62Т-2011 від 29.03.2011р. та поповнення обігових коштів (п. 1.1.3. Кредитного договору); тип процентної ставки за договором фіксована. Процентна ставка за користування кредитом 21% процент річних або 40% процентів річних, в разі невиконання позичальником умов п. 6.1.1. договору (п. 1.1.4. Кредитного договору).

Згідно п. 1.2. Кредитного договору кредит надається окремими частинами або повною сумою в межах встановленого ліміту кредитної лінії.

Як передбачено в п. 2.1. Кредитного договору для обліку строкової заборгованості позичальника за кредитом, банк відкриває позичальнику позичковий рахунок в національній валюті.

В п. 2.2. Кредитного договору сторони домовились, що надання окремої частини кредиту здійснюється банком на підставі наданої позичальником письмової заяви про перерахування кредитних коштів за встановленою банком формою, підписаної уповноваженою особою позичальника та завіреної печаткою позичальника.

У відповідності до п. 2.3. Кредитного договору надання кожної окремої частини кредиту здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника, відкритий у банку.

Згідно з п. 4.1. Кредитного договору повернення кредиту позичальником здійснюється шляхом перерахування коштів із свого поточного рахунку на позичковий рахунок. Заборгованість за кредитом повертається позичальником не пізніше кінцевого терміну повернення кредиту, визначеного п. 1.1.2. Договору.

В п. 4.3. Кредитного договору сторони передбачили, що у випадку порушення позичальником встановлених п. п. 4.1., 4.2. договору строків повернення кредиту, сума несплаченої в строк заборгованості за кредитом вважається простроченою та наступного робочого дня переноситься банком на рахунки для обліку простроченої заборгованості позичальника за кредитом.

Пунктом 4.4. Кредитного договору передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються банком з дня надання кредиту по дату кінцевого терміну повернення кредиту, зазначену в п. 1.1.2. Договору. Проценти нараховуються на суму фактичної заборгованості за кредитом, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та 360 днів у році.

Відповідно до положень п. 4.5. Кредитного договору нарахування банком процентів здійснюється щомісячно за період з першого числа поточного місяця по останній календарний день поточного місяця включно та у день остаточного повернення кредиту. День повернення кредитних коштів в часовий інтервал при розрахунку процентів не включається.

Згідно з п. 4.6. Кредитного договору сплата позичальником процентів здійснюється щомісячно, а починаючи з 17.12.2014р. (дата укладення договору про внесення змін до Кредитного договору) сплата процентів здійснюється щоквартально в строк з 25-го числа по останній робочий день поточного кварталу, виходячи із фактичної заборгованості за кредитом. У випадку порушення позичальником встановлених цим пунктом строків сплати процентів, сума несплачених в строк процентів вважається простроченою та переноситься банком на рахунки для обліку прострочених нарахованих доходів не пізніше наступного робочого дня після встановлення строку сплати процентів.

Як передбачено в п. 4.12. Кредитного договору всі платежі позичальника, передбачені договором, вважаються здійсненими в установлений строк, якщо сума платежів в повному розмірі надійшла на рахунок банку до закінчення операційного дня банку, що є останнім днем строку сплати платежу, передбаченого договором.

Пунктом 6.1.3. Кредитного договору визначено обовязок відповідача-1 своєчасно повернути кредит, сплачувати проценти за користування кредитом та винагороди банку в порядку, передбаченому договором.

Згідно п. 9.2. Кредитного договору банк має право зупинити подальше кредитування позичальника та/або вимагати дострокового повернення Кредиту, сплати процентів, винагород, штрафних санкцій та інших платежів, що передбачені Договором, а також відшкодування збитків, завданих банку внаслідок невиконання або неналежного виконанню Позичальником та/або поручителями (заставодавцями, іпотекодавцями, гарантами) умов Договору та/або Договорів забезпечення, а позичальник зобовязаний протягом 5 (пяти) календарних днів з дати надіслання банком відповідної вимоги, або в інший строк, встановлений у відповідній вимозі банку, повернути суму заборгованості за Кредитом, що залишилась, сплатити проценти, винагороди, інші платежі за Договором та штрафні санкції, а також відшкодувати збитки, завдані банку, у разі настання будь-якого з наступних випадків, зокрема, порушення позичальником строків (термінів) сплати платежів, що встановлені Договором.

Відповідно до п. 10.1. Кредитного договору договір діє до моменту повного виконання сторонами зобовязань за Договором.

08.04.2011р. в забезпечення виконання відповідачем-1 своїх зобовязань за Кредитним договором між позивачем (кредитор за договором) та відповідачем-3 (поручитель за договором) було укладено договір поруки № 13938-20/11-5 (надалі Договір поруки-1), відповідно до п. 1. якого, відповідач-3 поручається перед позивачем за виконання зобовязань відповідачем-1 (боржник за договором) за кредитним договором, за умовами якого останній зобовязаний кредитору по 07.04.2012р. включно у порядку, строки та на умовах, встановлених кредитним договором, повернути кредит у розмірі 15 000 000,00 грн., сплатити проценти за користування ним у розмірі 19% процентів річних, комісії та штрафні санкції у розмірі і у випадках, передбачених кредитним договором.

Додатковим договором № 1 про внесення змін до Договору поруки-1 від 22.07.2011р. було внесено зміни до п. 1 Договору поруки-1 щодо суми кредиту - 25 000 000, 00 грн. та кінцевого терміну повернення кредиту до 07.04.2014р.

Додатковим договором № 2 про внесення змін до Договору поруки-1 від 31.01.2012р. було внесено зміни до п. 1 Договору поруки-1 в частині встановлення ставки процентів річних.

- Договір про внесення змін до Договору поруки-1 від 07.04.2014р. викладено нову редакцію Договору поруки-1.

Відповідно до п. 2.1. Договору поруки-1 в редакції договору про внесення змін від 07.04.2014р. поручитель (відповідач-3) зобовязувався солідарно та в повному обсязі відповідати перед кредитором за виконання боржником зобовязань за кредитним договором.

Згідно п. 2.2. Договору поруки-1 поручителю добре відомі і зрозумілі всі умови та зобовязання боржника за Кредитним договором, в тому числі:

- повернути кредитору кредит у сумі 16 800 000,00 гривень в строки, в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором (п.п. 2.2.1.);

- сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі: 21% процент річних та інші платежі в строки, в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором (п.п. 2.2.2.);

- у випадку порушення боржником строків (термінів) повернення Кредиту або процентів боржник зобовязаний сплатити суму заборгованості за кредитом, нарахованим процентами та іншими платежами згідно з Кредитним договором з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 30 процентів річних від простроченої суми, за весь час прострочення (п.п. 2.2.3.);

- остаточне погашення Кредиту, процентів за його користування та інших платежів, визначених Кредитним договором, здійснити не пізніше « 17» грудня 2014р. (п. 2.2.4.).

Як передбачено в п. 3.1. Договору поруки-1 у випадку невиконання боржником зобовязань за Кредитним договором у встановлені строки, кредитор надсилає поручителю повідомлення з вимогою про виконання забезпеченого порукою зобовязання боржника за Кредитним договором. Датою пред'явлення кредитором вимоги про виконання зобовязання боржника є день вручення кредитором вимоги особисто поручителю, або день здачі такої вимоги до установи зв'язку. До вимоги кредитора додається розрахунок суми заборгованості із зазначенням термінів оплати.

Згідно п. 4.2. Договору поруки-1 дія договору припиняється з моменту погашення в повному обсязі боржником та/або поручителем зобовязань за Кредитним договором (п.п. 4.2.1.); якщо Кредитор протягом 36 місяців з дати, зазначеної в п.п. 2.2.4. цього договору, не предявив позову до поручителя (п.п. 4.2.2.).

Відповідно до п. п. 5.1., 5.2. Договору поруки-1 поручитель солідарно та в повному обсязі несе відповідальність перед кредитором виконання боржником зобовязань за Кредитним договором, в тому числі у випадку смерті Боржника фізичної особи-підприємця. Солідарні боржники залишаються зобовязаними перед кредитором до тих пір, поки вci зобовязання за Кредитним договором не будуть виконані повністю.

Відповідно до укладеного 17.12.2014р. договору про внесення змін до Договору поруки-1 сторони прийшли до згоди внести зміни до п. 2.2. Договору поруки-1 щодо дати остаточного погашення Кредиту, процентів за його користування та інших платежів, визначених Кредитним договором, а саме, не пізніше « 16» грудня 2015р.

07.04.2014р. між позивачем (кредитор за договором) та відповідачем-2 (поручитель за договором) було укладено Договір поруки № 429-23/14-5 (надалі Договір поруки-2), відповідно до п. 2.1. якого поручитель (відповідач-2) зобовязувався солідарно та в повному обсязі відповідати перед кредитором за виконання боржником зобовязань за кредитним договором, який було укладено між кредитором та боржником.

Згідно п. 2.2. Договору поруки-2 поручителю добре відомі і зрозумілі всі умови та зобовязання боржника за Кредитним договором, в тому числі:

- повернути кредитору кредит у сумі 16 800 000,00 гривень в строки, в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором (п.п. 2.2.1.);

- сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі: 21% процент річних та інші платежі в строки, в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором (п.п. 2.2.2.);

- у випадку порушення боржником строків (термінів) повернення Кредиту або процентів боржник зобовязаний сплатити суму заборгованості за кредитом, нарахованим процентами та іншими платежами згідно з Кредитним договором з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 30 процентів річних від простроченої суми, за весь час прострочення (п.п. 2.2.3.);

- остаточне погашення Кредиту, процентів за його користування та інших платежів, визначених Кредитним договором, здійснити не пізніше « 17» грудня 2014р. (п. 2.2.4.).

Як передбачено в п. 3.1. Договору поруки-2 у випадку невиконання боржником зобовязань за Кредитним договором у встановлені строки, кредитор надсилає поручителю повідомлення з вимогою про виконання забезпеченого порукою зобовязання боржника за Кредитним договором. Датою пред'явлення кредитором вимоги про виконання зобовязання боржника є день вручення кредитором вимоги особисто поручителю, або день здачі такої вимоги до установи зв'язку. До вимоги кредитора додається розрахунок суми заборгованості із зазначенням термінів оплати.

Згідно п. 4.2. Договору поруки-2 дія договору припиняється з моменту погашення в повному обсязі боржником та/або поручителем зобовязань за Кредитним договором (п.п. 4.2.1.); якщо Кредитор протягом 36 місяців з дати, зазначеної в п.п. 2.2.4. цього договору, не предявив позову до поручителя (п.п. 4.2.2.).

Відповідно до п. п. 5.1., 5.2. Договору поруки-2 поручитель солідарно та в повному обсязі несе відповідальність перед кредитором виконання боржником зобовязань за Кредитним договором, в тому числі у випадку смерті Боржника фізичної особи-підприємця. Солідарні боржники залишаються зобовязаними перед кредитором до тих пір, поки вci зобовязання за Кредитним договором не будуть виконані повністю.

Відповідно до укладеного 17.12.2014р. договору про внесення змін до Договору поруки-2 сторони прийшли до згоди внести зміни до п. 2.2. Договору поруки-2 щодо дати остаточного погашення Кредиту, процентів за його користування та інших платежів, визначених Кредитним договором, а саме, не пізніше « 16» грудня 2015р.

Позивачем на виконання умов Кредитного договору було надано відповідачу-1 кредитні кошти, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками по особовому рахунку за 08.04.2011р. та за 29.07.2011р., а також меморіальними ордерами № 0176 від 08.04.2011р. на суму 15 000 000,00 грн., № 4836 від 14.04.2011р. на суму 581 635,56 грн., № 1869 від 12.09.2011р. на суму 1 000 000,00 грн., № 0280 від 23.09.2011р. на суму 800 000,00 грн.

Тож, згідно умов Кредитного договору, відповідач-1 повинен був виконувати свої зобов'язання перед банком та повернути суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитними коштами у передбачені строки, чого відповідачем-1 не здійснено.

У звязку з невиконанням позичальником своїх зобовязань щодо повернення кредитних коштів, позивачем було направлено на адресу відповідача-1, а копії на адресу відповідачів 2 та 3 повідомлення про відкликання кредиту № 3018/23 від 20.04.2015р. (отримане відповідачем-1 23.04.2015р.), відповідно до якого позивач зупинив подальше кредитування позичальника та вимагав від відповідача-1 дострокового повернення кредиту, сплатити проценти за користування ним, винагороди, штрафні санкції та інших платежів, що передбачені договором, протягом 5 календарних днів з дати надіслання банком відповідної вимоги, а саме погасити заборгованість у розмірі 20 071 991,81 грн., з яких 16 800 000,00 грн. основана заборгованість по кредиту, 2 763 800,00 грн. прострочені проценти за період з 01.06.2014р. по 31.03.2015р., 186 200,00 грн. строкові проценти за період з 01.04.2015р. по 19.04.2015р. та 321 991,81 грн. пені за несвоєчасну сплату відсотків по кредиту.

У звязку з неналежним виконанням позичальником своїх зобовязань за Кредитним договором, позивач надіслав на адреси відповідача-2 та відповідача-3 повідомлення про виконання забезпеченого порукою зобовязання за кредитним договором №3349/23 від 27.04.2015р. (для відповідача-2) та № 3350/23 від 27.04.2015р. для відповідача-3 (докази отримання вказаних повідомлень містяться в матеріалах справи), в яких позивач у звязку з виникненням у позичальника простроченої заборгованості, яка станом на 27.04.22015р. складала 20 161 115,42 грн., з яких 16 800 000,00 грн. основана заборгованість по кредиту, 3 018 600,00 грн. сума несплачених відсотків та 342 515,42 грн. пеня за несвоєчасну сплату відсотків по кредиту, пропонував відповідачам 2 та 3 ліквідувати наявну заборгованість відповідача-1 у десятиденний термін.

Вказані повідомлення позивача залишилися без відповіді та задоволення зі сторони відповідачів.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що позичальник неналежним чином виконує свої зобовязання щодо повернення наданих грошових коштів, зокрема погашення заборгованості та процентів за користування кредитом та зважаючи на укладення з відповідачами 2, 3 договорів поруки, у позивача виникло право вимоги про стягнення з відповідачів в солідарному порядку з відповідача-1 та відповідача-2 та в солідарному порядку з відповідача-1 та відповідача-3 суми кредиту, процентів за користування кредитними коштами та інших платежів за неналежне виконання зобовязань, передбачених умовами Кредитного договору, а саме 16 800 000,00 грн. суми основної заборгованості, 3 008 800,00 грн. процентів за користуванням кредитом за період з 01.06.2014р. по 25.04.2015р., 69 244,39 грн. пені за несвоєчасну сплату відсотків за період з 26.04.2015р. по 25.10.2015р., 4 748 186,31 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту за період з 26.04.2015р. по 25.10.2015р., 4 957 150,68 грн. 30% річних від простроченої суми за період з 26.04.2015р. по 18.04.2016р. та 1 024 800,00 грн. суму інфляції за кредитом за травень 2015р. березень 2016р.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Так, згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Договір є двостороннім, якщо правами та обовязками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У силу положень ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частинами 1, 2 статті 1056-1 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором (ч. 3, ч. 4 ЦК ст.1056-1 України).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Нормами статті 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Матеріалами справи підтверджується порушення позичальником договірних зобов'язань за Кредитним договором в частині повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість за кредитом у розмірі 16 800 000,00 грн. та за процентами за користуванням кредитом за період з 01.06.2014р. по 25.04.2015р. у розмірі 3 008 800,00 грн.

Доказів на підтвердження сплати відповідачами суми кредиту в розмірі 16 800 000,00 грн. та процентів за користуванням кредитом за період з 01.06.2014р. по 25.04.2015р. у розмірі 3 008 800,00 грн., в тому числі й станом на час розгляду справи в суді, до матеріалів справи не надано.

Судом перевірено наданий до позовних матеріалів розрахунок нарахованих позивачем процентів за користування кредитом та визнано його обґрунтованим та математично вірним.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 Цивільного кодексу України).

З метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні різноманітних правочинів та договорів законодавство передбачає ряд способів, які сприяють виконанню зобов'язань - способи або види забезпечення виконання зобов'язань.

Нормами статті 546 Цивільного кодексу України, визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Частинами 1, 2 статті 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 541 Цивільного кодексу України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі (ч. ч. 1, 2 ст. 543 ЦК України).

Відповідно до п. 4.1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 1 від 24.11.2014 Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів у розгляді справ за позовом кредитора до боржника та поручителя як солідарних боржників господарським судам слід враховувати, що відповідно до статті 543 ЦК України кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від боржника та поручителя разом, так і від будь-кого з них окремо.

Щодо заперечень, викладених відповідачем-2 у відзиві на позовну заяву, суд відзначає наступне.

Згідно ст. 4 Господарського процесуального кодексу України господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Нормами статті 13 Конституції України закріплено обов'язок держави забезпечувати захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання. Згідно статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Зазначені положення Конституції України реалізовані у статті 15 Цивільного Кодексу України, відповідно до якої кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також у статті 20 Господарського кодексу України, згідно з якою держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Норми статті 16 Цивільного Кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України містять перелік способів захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, якими є: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 10 жовтня 2012 року № 6-110цс12.

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, позивачем заявлено вимоги про стягнення в солідарному порядку з відповідача-1 та відповідача-2 наявної суми заборгованості, яка витікає з Кредитного договору та Договору поруки-2 та стягнення в солідарному порядку з відповідача-1 та відповідача-3 наявної суми заборгованості, яка витікає з Кредитного договору та Договору поруки-1, які з урахуванням однорідності вимог та повязаністю підстав, на яких ґрунтуються позовні вимоги, були прийняті судом до розгляду та порушено провадження у справі.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем при подачі даного позову обрано вірний спосіб захисту свого порушеного права, який також відповідає наведеній у відзиві відповідача-2 на позовну заяву позиції Верховного суду України, яка викладена в постанові від 01.07.2015р. у справі №6-745ц15.

Щодо наведених у письмових поясненнях відповідача-3 заперечень на позовну заяву, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Як було зазначено вище, відповідно до умов укладеного між позивачем та відповідачами 2, 3 договорів поруки, їх дія припиняється з моменту погашення в повному обсязі боржником та/або поручителем зобовязань за Кредитним договором або якщо Кредитор протягом 36 місяців з дати повернення кредиту не предявив позову до поручителя.

При цьому, суд також відзначає, що відповідачами 2, 3 помилково ототожнюються поняття зміна строку виконання зобовязання (у звязку з направленням відповідачам повідомлення про відкликання кредиту та повідомлень про виконання забезпеченого порукою зобовязання) з передбаченим у мовами Кредитного договору правом банку зупинити подальше кредитування та вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, винагород, штрафних санкцій та інших платежів, що передбачені Договором, а також відшкодування збитків, завданих банку внаслідок невиконання або неналежного виконанню Позичальником та/або поручителями умов Договору та/або Договорів забезпечення.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як передбачено в п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 1 від 24.11.2014 Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів у силу частини другої статті 1054 ЦК України до кредитних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 1050 зазначеного Кодексу, якою встановлено санкцію за прострочення повернення чергової частини позики, а саме: позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, що належать йому відповідно до статті 1048 ЦК України. У такому випадку дострокове повернення кредиту не має ознак одностороннього припинення договірних зобов'язань та є належним способом захисту порушеного права.

Таким чином, посилання відповідача-3 на те, що даний позов подано поза межами 6-місячного строку, а отже порука вважається припиненою є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на умовах укладеного з позивачем договору поруки, а позивачем заявлено відповідні вимоги у передбачений п. 4.2. договору поруки строк.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи у звязку з укладенням між позивачем та відповідачем-2 Договору від 20.02.2015р. про внесення змін до Договору поруки №42957-23/14-5 від 07.04.2014р., сторони домовились розірвати Договір поруки №42957-23/14-5 від 07.04.2014р.

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом не приймаються до уваги посилання позивача на нікчемність договору як безпідставні з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Уповноваженою особою ФГВФО на тимчасову адміністрацію позивача на підставі п. 1 ч. 3 ст. 38 закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вказаний правочин було визнано нікчемним у звязку з тим, що банк при укладенні договору відмовився від власних майнових вимог, про що позивачем на адресу відповідача-1 та відповідача-2 було направлено повідомлення № 3772/16 від 06.07.2016р.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемним якщо банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобовязання без встановлення обовязку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог.

У той же час, у матеріалах відсутні докази, які б підтверджували вищезазначені обставини, наявність яких свідчить про нікчемність правочину, а саме відмови позивача від власних майнових вимог, прийняття на себе зобов'язань у порядку іншому, ніж встановлено Законом України «Про банки і банківську діяльність» та наявності умов, які передбачають передачу майнових прав з метою надання відповідачу-2 переваг, що прямо не встановлені законодавством чи внутрішніми документами банку.

Крім того, вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору (пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Доказів на підтвердження встановлення в судовому порядку нікчемності вказаного правочину, позивачем до матеріалів справи не надано.

За таких обставин, у звязку з розірванням Договору поруки №42957-23/14-5 від 07.04.2014р., вимоги позивача до відповідача-2 є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Підсумовуючи все вище викладене, позовні вимоги в частині стягнення суми основної заборгованості у розмірі 16 800 000,00 грн. та процентів за користуванням кредитом за період з 01.06.2014р. по 25.04.2015р. у розмірі 3 008 800,00 грн. підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню наведених сум в солідарному порядку з відповідача-1 та відповідача-3.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобовязання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 8.1. Кредитного договору у випадку порушення строків (термінів) повернення кредиту та/або сплати нарахованих процентів за користування ним та/або винагород Банку Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від невчасно сплаченого платежу за кожен день прострочення.

З огляду на умови кредитного договору та враховуючи порушення позичальником зобов'язань за Кредитним договором, зокрема, щодо сплати кредиту та відсотків, позивачем нарахована пеня за несвоєчасне повернення кредиту за період з 26.04.2015р. по 25.10.2015р. у розмірі 4 748 186,31 грн. та пеня за несвоєчасну сплату відсотків за період з 26.04.2015р. по 25.10.2015р. у розмірі 69 244,39 грн.

Здійснивши перевірку розрахунків пені за порушення за кредитним договором, судом встановлено, що розрахунки пені є вірними.

При цьому, попри зазначення відповідачем-2 у своєму відзиві на позовну заяву про необґрунтованість розрахунків позивача, контррозрахунку заявлених позивачем сум, відповідачем до матеріалів справи не надано, а судом встановлено протилежне.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги в частині стягнення пені за несвоєчасне повернення кредиту за період з 26.04.2015р. по 25.10.2015р. у розмірі 4 748 186,31 грн. та пені за несвоєчасну сплату відсотків за період з 26.04.2015р. по 25.10.2015р. у розмірі 69 244,39 грн. підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню наведених сум в солідарному порядку з відповідача-1 та відповідача-3.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з положеннями пунктів 3.1. та 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до п. 2. Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 N 52/30).

Згідно з п. 8.2. Кредитного договору у випадку порушення Позичальником строків (термінів) повернення Кредиту та/або процентів позичальник зобовязаний сплатити сум заборгованості за Кредитом, нарахованими процентами та іншими платежами згідно Договором з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 30 (тридцять) процентів річних від простроченої суми, за весь час прострочення.

Крім того, п. 8.6. Кредитного договору передбачено, що позичальник зобовязанні сплатити штрафні санкції за весь час прострочення ним виконання своїх зобовязань за Договором, починаючи з дня, наступного за днем коли зобовязання мало бути виконане до дня його фактичного виконання.

Перевіривши наведений в позовних матеріалах розрахунок інфляційних втрат, судом встановлено, що він є завищеним, а тому судом проведено власний розрахунок інфляційних втрат.

За розрахунком суду, розмір інфляційних втрат за заявлений позивачем період складає 1 021 122,86 грн. (16 800 000,00 грн. * 102,2% * 100,4% * 99,0% * 99,2% * 102,3% * 98,7% * 102,0% *100,7% * 100,9% * 99,6% * 101% * - 16 800 000,00 грн.).

Судом також перевірено наданий позивачем розрахунок 30 % річних та встановлено, що розмір процентів річних відповідає вимогам зазначених вище норм цивільного законодавства та Договору і є арифметично вірним, а тому вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 30% річних в розмірі 4 957 150,68 грн. за заявлений ним період є також обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За таких обставин до солідарного стягнення з відповідача-1 та відповідача-3 підлягає сума інфляційних втрат в розмірі 1 021 122,86 грн. та 30% річних в розмірі 4 957 150,68 грн.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачами 1, 3 не надано до матеріалів справи доказів, що підтверджують та обґрунтовують відсутність у них підстав для невиконання зобов'язань, передбачених умовами Договорів, укладеного з позивачем.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено, що позовні вимоги в справі №910/8576/16 підлягають частковому задоволенню та стягненню в солідарному порядку з відповідачів 1, 3 на користь позивача суми основної заборгованості у розмірі 16 800 000,00 грн., процентів за користуванням кредитом за період з 01.06.2014р. по 25.04.2015р. у розмірі 3 008 800,00 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту за період з 26.04.2015р. по 25.10.2015р. у розмірі 4 748 186,31 грн., пені за несвоєчасну сплату відсотків за період з 26.04.2015р. по 25.10.2015р. у розмірі 69 244,39 грн., 30% річних від простроченої суми за період з 26.04.2015р. по 18.04.2016р. у розмірі 4 957 150,68 грн., суми інфляційних втрат за кредитом за травень 2015р. березень 2016р. у розмірі 1 021 122,86 грн.

Щодо розподілу судових витрат, суд відзначає наступне.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів при частковому задоволенні позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» № 7 від 21.02.2013р. якщо пропорції задоволення позовних вимог точно визначити неможливо (зокрема, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. У разі коли позов немайнового характеру задоволено повністю стосовно двох і більше відповідачів або якщо позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати також розподіляються між відповідачами порівну. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

За таких обставин, судовий збір позивача у розмірі 206 675,16 грн., пропорційно сумі задоволених позовних вимог, відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідачів 1, 3 у рівних частинах по 103 337,58 грн.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроінвестпродукт" (, адреса: 09600, Київська область, Рокитнянський район, смт. Рокитне, вул. Вокзальна, буд. 62) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільгосп-Продукт" (, адреса: 04060, м. Київ, вул. Котовського, буд. 9/27-А) на користь Публічного акціонерного товариства "БАНК "КИЇВСЬКА РУСЬ" (, адреса: 04071, м. Київ, вул. Хорива, буд. 11-А) суму основної заборгованості у розмірі 16 800 000,00 грн. (шістнадцять мільйонів вісімсот тисяч гривень 00 коп.), процентів за користуванням кредитом за період з 01.06.2014р. по 25.04.2015р. у розмірі 3 008 800,00 грн. (три мільйони вісім тисяч вісімсот гривень 00 коп.), пеню за несвоєчасне повернення кредиту за період з 26.04.2015р. по 25.10.2015р. у розмірі 4 748 186,31 грн. (чотири мільйони сімсот сорок вісім тисяч сто вісімдесят шість гривень 31 коп.), пеню за несвоєчасну сплату відсотків за період з 26.04.2015р. по 25.10.2015р. у розмірі 69 244,39 грн. (шістдесят девять тисяч двісті сорок чотири гривні 39 коп.), 30% річних від простроченої суми за період з 26.04.2015р. по 18.04.2016р. у розмірі 4 957 150,68 грн. (чотири мільйони девятсот пятдесят сім тисяч сто пятдесят гривень 68 коп.) та суму інфляційних втрат за кредитом за травень 2015р. березень 2016р. у розмірі 1 021 122,86 грн. (один мільйон двадцять одну тисячу сто двадцять дві гривні 86 коп.).

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроінвестпродукт" (, адреса: 09600, Київська область, Рокитнянський район, смт. Рокитне, вул. Вокзальна, буд. 62) на користь Публічного акціонерного товариства "БАНК "КИЇВСЬКА РУСЬ" (, адреса: 04071, м. Київ, вул. Хорива, буд. 11-А) суму судового збору в розмірі 103 337,58 грн. (сто три тисячі триста тридцять сім гривень 58 коп.).

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільгосп-Продукт" (, адреса: 04060, м. Київ, вул. Котовського, буд. 9/27-А) на користь Публічного акціонерного товариства "БАНК "КИЇВСЬКА РУСЬ" (, адреса: 04071, м. Київ, вул. Хорива, буд. 11-А) суму судового збору в розмірі 103 337,58 грн. (сто три тисячі триста тридцять сім гривень 58 коп.).

5. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

6. Після вступу рішення в законну силу видати накази.

7. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 24.10.2016р.

Суддя С.М. Морозов