ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2016 р. Справа № 922/1573/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Терещенко О.І. , суддя Слободін М.М.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

прокурора - Полякова С.О.,

першого позивача - ОСОБА_1,

другого позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №2223 Х/1-7) на рішення господарського суду Харківської області від 25.07.16 у справі

за позовом Харківської місцевої прокуратури № 1 Харківської області, м. Харків

в інтересах держави в особі:

1) Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області, м. Харків

2) Українського державного університету залізничного транспорту, м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фортуна", м. Харків

про визнання недійсним договору та повернення майна

ВСТАНОВИЛА:

Харківська місцева прокуратура №1 в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Харківській області та Українського державного університету залізничного транспорту звернулась до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Фортуна - про визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення №5250-Н від 10.08.2012 р., укладеного між Регіональним відділенням Фонду Державного майна України по Харківській області та Товариством з обмеженою відповідальністю Фортуна; припинення зобовязання за договором оренди нежитлового приміщення №5250-Н від 10.08.2012 р. на майбутнє; зобовязання ТОВ Фортуна повернути орендовані на підставі договору оренди №5250-Н від 10.08.2012р. нежитлові приміщення балансоутримувачу (Українському державному університету залізничного транспорту).

В подальшому прокурором подано до місцевого господарського суду заяву (вх.№24376 від 25.07.2016 р.), відповідно до якої, посилаючись на технічну описку, уточнив перелік нежитлових приміщень, які заявляє до повернення відповідачем у звязку з недійсністю спірного договору; просив суд повернути обумовлені спірним договором приміщення на користь Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Харківській області, а не балансоутримувача (Українського державного університету залізничного транспорту).

Вказана заява прийнята господарським судом першої інстанції в частині уточнення переліку приміщень, які підлягають поверненню.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що нежитлові приміщення, які є обєктами освіти, на підставі спірного договору використовуються в діяльності, що не повязана з навчально-виховним процесом, що, на думку прокурора, є порушенням ч. 5 ст. 63 Закону України Про освіту, ч. 2 ст. 4, ч. 2 ст. 5 Закону України Про оренду державного та комунального майна.

Рішенням господарського суду Харківської області (суддя Суярко Т.Д.) від 25.07.2016 року позовні вимоги прокурора задоволені.

Визнано недійсним договір оренди №5250-Н від 10.08.2012 р., укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області (61024, м. Харків, вул.Гуданова, 18, ) та Товариством з обмеженою відповідальністю Фортуна (61017, АДРЕСА_1, кім. 8, ) про передачу в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначне майно: нежитлові приміщення на 1-му поверсі (за тех.. паспортом №1-1 174,0 кв.м., №1-2 14,9 кв.м., №1-3 30,5 кв.м., №1-4 8,3 кв.м., №1-5 6,2 кв.м., № 1-6- 35,6 кв.м., №1-6а 10,5 кв.м., №1-7 40,6 кв.м., №1-7а 23,8 кв.м., №1-7б 38,4 кв.м., №1-8 2,4 кв.м., №1-9 3,3 кв.м.) 1-поверхової будівлі ливарної лабораторії, інв..№, Літ. А-1, реєстровий номер №01116472.21.ПВПСЦЧ 089, площею 388,5 кв.м.; нежитлові приміщення на 1-му поверсі (за тех..паспортом №1-1,8 кв.м., №2 21,6 кв.м) та 2-му поверсі (за тех..паспортом №3-26,9 кв.м.) 2-поверхової будівлі учбової лабораторної бази, інв..№, літ. Г-2, реєстровий №01116472.21.ПВПСЦЧ 091, площею 50,3 кв.м.; нежитлові приміщення на 1-му поверсі (за тех..паспортом №1-88,6 кв.м.) 1-поверхової будівлі трансформаторної, інв..№, Літ. Б-1, реєстровий №01116472.21 ПВПСЦЧ 092, площею 88,6 кв.м. (майно), загальною площею 527,4 кв.м., за адресою: м. Харків, вул. Дацько, 5.

Припинено зобовязання за договором оренди №5250-Н від 10.08.2012 р. на майбутнє.

Зобовязано Товариство з обмеженою відповідальністю Фортуна (61017, АДРЕСА_1, кім. 8, ) звільнити індивідуально визначене майно, а саме: нежитлові приміщення на 1-му поверсі (за тех.. паспортом №1-1 174,0 кв.м., №1-2 14,9 кв.м., №1-3 30,5 кв.м., №1-4 8,3 кв.м., №1-5 6,2 кв.м., № 1-6- 35,6 кв.м., №1-6а 10,5 кв.м., №1-7 40,6 кв.м., №1-7а 23,8 кв.м., №1-7б 38,4 кв.м., №1-8 2,4 кв.м., №1-9 3,3 кв.м.) 1-поверхової будівлі ливарної лабораторії, інв..№, Літ. А-1, реєстровий номер №01116472.21.ПВПСЦЧ 089, площею 388,5 кв.м.; нежитлові приміщення на 1-му поверсі (за тех..паспортом №1-1,8 кв.м., №2 21,6 кв.м) та 2-му поверсі (за тех..паспортом №3-26,9 кв.м.) 2-поверхової будівлі учбової лабораторної бази, інв..№, літ. Г-2, реєстровий №01116472.21.ПВПСЦЧ 091, площею 50,3 кв.м.; нежитлові приміщення на 1-му поверсі (за тех.паспортом №1-88,6 кв.м.) 1-поверхової будівлі трансформаторнної, інв..№, Літ. Б-1, реєстровий №01116472.21 ПВПСЦЧ 092, площею 88,6 кв.м. (майно), загальною площею 527,4 кв.м., за адресою: м. Харків, вул. Дацько, 5 та повернути їх Українському державному університету залізничного транспорту (61000, м. Харків, пл. Феєрбаха, 7, ) за ОСОБА_1 приймання-передачі орендованого майна.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Фортуна (61017, АДРЕСА_1, кім. 8, ) на користь Прокуратури Харківської області (61093, м. Харків, вул. Скорохода, 7,9, ) судовий збір в сумі 4585,00 грн.

В обґрунтування свого рішення про задоволення позовних вимог місцевий господарський суд вказав, що звязку з укладенням спірного договору належні навчальному закладу обєкти освіти використовуються для здійснення відповідачем підприємницької діяльності, а не з метою, повязаною із навчально-виховним процесом тобто використовуються не за призначенням, а тому звязку з укладенням спірного договору порушено вимогу ч. 5 ст. 63 Закону України Про освіту щодо цільового використання обєкту освіти.

Відповідач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вищенаведене рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що положення ст. 63 Закону України Про освіту на спірні правовідносини не поширюються, оскільки обумовлені спірним договором приміщення не є обєктом освіти. Також, відповідач зазначає, що спірний договір він виконує належним чином, навчальному закладу надано право передавати в оренду належне йому майно; орендовані за спірним договором приміщення потребували ремонту та навчальним закладом не використовувались, а у звязку з укладенням спірного договору відповідач утримує відповідні приміщення; навчальний заклад самостійно утримувати орендовані за спірним договором приміщення не має фінансової можливості.

В судовому засіданні представники відповідача апеляційну скаргу підтримали у повному обсязі, просили її задовольнити. Зазначили, що не погоджуються з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його незаконним та необґрунтованим з тих мотивів, що на його думку, судом неповно з'ясовані обставини, які мають значення для справи, вважає, що рішення прийняте з порушенням норм чинного законодавства.

Прокурор в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, пояснив, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним.

Представник першого позивача в судовому засіданні підтримав позицію прокурора, зазначив, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, наполягає на правомірності рішення, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представнику другого позивача в судовому засіданні зазначив, що підтримує вимоги апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фортуна", рішення господарського суду першої інстанції вважає незаконним та необґрунтованим, просить рішення господарського суду Харківської області від 25 липня 2016 року скасувати та апеляційну скаргу задовольнити.

ч. 1 ст. 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 p. і набула чинності в Україні 11 вересня 1997 p. У ній сформульовано основні права і свободи людини, зокрема право при визначенні її громадянських прав і обовязків, висуненні проти неї кримінального обвинувачення на справедливий і відкритий розгляд справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції» 2), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, субєктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду цивільної справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

На думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. Крім того, суд приймає до уваги, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо).

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

10.08.2012 р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області (позивач-1, орендодавець) та відповідачем (як орендарем) було укладено договір оренди №5250-Н (далі договір оренди).

Відповідно до п. 1.1 договору оренди, з урахуванням внесених до нього додатковою угодою №1 від 06.07.2015 р. змін, орендодавець передає, орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначне майно: нежитлові приміщення на 1-му поверсі (за тех.. паспортом №1-1 174,0 кв.м., №1-2 14,9 кв.м., №1-3 30,5 кв.м., №1-4 8,3 кв.м., №1-5 6,2 кв.м., № 1-6- 35,6 кв.м., №1-6а 10,5 кв.м., №1-7 40,6 кв.м., №1-7а 23,8 кв.м., №1-7б 38,4 кв.м., №1-8 2,4 кв.м., №1-9 3,3 кв.м.) 1-поверхової будівлі ливарної лабораторії, інв..№, Літ. А-1, реєстровий номер №01116472.21.ПВПСЦЧ 089, площею 388,5 кв.м.; нежитлові приміщення на 1-му поверсі (за тех..паспортом №1-1,8 кв.м., №2 21,6 кв.м) та 2-му поверсі (за тех..паспортом №3-26,9 кв.м.) 2-поверхової будівлі учбової лабораторної бази, інв..№, літ. Г-2, реєстровий №01116472.21.ПВПСЦЧ 091, площею 50,3 кв.м.; нежитлові приміщення на 1-му поверсі (за тех..паспортом №1-88,6 кв.м.) 1-поверхової будівлі трансформаторнної, інв..№, Літ. Б-1, реєстровий №01116472.21 ПВПСЦЧ 092, площею 88,6 кв.м. (майно), загальною площею 527,4 кв.м., за адресою: м. Харків, вул. Дацько, 5, що знаходиться на балансі Української державної академії залізничного транспорту (Ідентифікаційний номер 01116472) (далі Балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 22 лютого 2012 р. і становить 213800,00 грн.

Зі змісту абз.3 п. 1.1 Статуту Українського державного університету залізничного транспорту, який розміщено на офіційному сайті навчального закладу (http://kart.edu.ua/images/stories/akademiya/statyt-ukrduzt2014.pdf), Український державний університет залізничного транспорту є правонаступником Української державної академії залізничного транспорту, яка була реорганізована в Український державний університет залізничного транспорту згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. No 1049-р Про реорганізацію Української державної академії залізничного транспорту та наказу Міністерства освіти і науки України від 10 грудня 2014 року No 1457 Питання реорганізації Української державної академії залізничного транспорту.

Згідно з п. 1.2 договору оренди, майно передано в оренду з метою розміщення ливарного виробництва.

За змістом пояснень представника Українського державного університету залізничного транспорту, використання відповідачем на підставі спірного договору орендованих приміщень для ливарного виробництва не повязано із навчально-виховним процесом.

В п. 7.1 договору оренди сторони домовились, що орендодавець передає орендоване майно орендарю за участю балансоутримувача по акту приймання-передачі.

10.08.2012 р. обумовлене договором оренди приміщення було фактично передано позивачами відповідачу в користування. Відповідні обставини підтверджуються актом прийму-передачі орендованого майна від 10.08.2012 р., підписаним обома позивачами та відповідачем, скріпленим їх печатками (т.с. 1 арк.с.26).

07.12.2015 р. листом №31-5501 (арк.с. 32 т.с.1) Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області (позивач-1) зверталось до відповідача із вимогою про розірвання договору оренди у звязку з використанням орендованого майна (обєкту освіти) не за цільовим призначенням, що, на думку позивача-1, є порушенням ст. 63 Закону України Про освіту.

Прокурор вважає, що договір оренди є недійсним, оскільки суперечить вимогам чинного законодавства щодо недопустимості використання обєкту освіти з іншою метою, ніж повязаною із навчально-виховним процесом.

Як було зазначено вище, за наслідками розгляду справи, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що у звязку з укладенням спірного договору належні навчальному закладу обєкти освіти використовуються для здійснення відповідачем підприємницької діяльності, а не з метою, повязаною із навчально-виховним процесом тобто використовуються не за призначенням, а тому звязку з укладенням спірного договору порушено вимогу ч. 5 ст. 63 Закону України Про освіту щодо цільового використання обєкту освіти.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Із змісту зазначеної статті випливає, що правочин є дійсним, якщо він відповідає загальним умовам дійсності правочину, до яких, зокрема, треба віднести: законність змісту правочину, наявність у особи, яка вчиняє правочин, необхідного обсягу цивільної дієздатності; вільне волевиявлення учасника правочину та його відповідність внутрішній волі; відповідність форми вчинення правочину вимогам законодавства, його спрямованість. Правочин є чинним, якщо він не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства та моральним засадам громадського суспільства.

Частиною 1 ст. 4 Закону України Про освіту встановлено, що Україна визнає освіту пріоритетною сферою соціально-економічного, духовного і культурного розвитку суспільства.

Відповідно до преамбули Закону України Про освіту, ІНФОРМАЦІЯ_1, культурного, духовного, соціального, економічного розвитку суспільства і держави.

Метою освіти, а отже і метою діяльності навчальних закладів, є всебічний розвиток людини як особистості та найвищої цінності суспільства, розвиток її талантів, розумових і фізичних здібностей, виховання високих моральних якостей, формування громадян, здатних до свідомого суспільного вибору, збагачення на цій основі інтелектуального, творчого, культурного потенціалу народу, підвищення освітнього рівня народу, забезпечення народного господарства кваліфікованими фахівцями.

За приписами ч. 2 ст. 18 Закону України "Про освіту", навчальні заклади, що засновані на загальнодержавній або комунальній власності, мають статус державного навчального закладу.

Матеріально-технічна база навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інші цінності. Майно навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених чинним законодавством (ч. 1 ст. 63 Закону України "Про освіту").

Відповідно до п. 1.1. Статуту, Український державний університет залізничного транспорту - багатогалузевий вищий навчальний заклад, що провадить інноваційну освітню діяльність за різними ступенями вищої освіти (у тому числі доктора філософії), проводить фундаментальні та/або прикладні наукові дослідження, є провідним науковим і методичним центром, має розвинуту інфраструктуру навчальних, наукових і науково-виробничих підрозділів, сприяє поширенню наукових знань та провадить культурно-просвітницьку діяльність.

Обумовлені спірним договором приміщення знаходяться на балансі у позивача - Українського державного університету залізничного транспорту.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону України "Про освіту" матеріально-технічна база навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інші цінності. Майно навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених чинним законодавством.

Об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням, що визначено ч. 5 ст. 63 України "Про освіту".

Приписами ч. 1 ст. 61 Закону України "Про освіту" встановлено, що фінансування державних навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти здійснюється за рахунок коштів відповідних бюджетів, коштів галузей народного господарства, державних підприємств і організацій, а також додаткових джерел фінансування.

Частиною 4 статті 61 Закону України "Про освіту" (в редакції, чинній на час укладання договору) визначено, що додатковими джерелами фінансування є кошти, одержані, зокрема, доходи від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання.

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що в якості додаткових джерел фінансування навчальних закладів абзацом 5 частини 4 статті 61 Закону України "Про освіту" передбачена можливість залучати у тому числі доходи від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання.

Пункт 8 постанови Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 №796 "Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності" передбачена можливість надання в оренду будівель, споруд, окремих тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується у навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

Таким чином, законодавством передбачена можливість отримання навчальними закладами доходів від передання в оренду тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується у навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

Аналогічних висновків дійшов і Вищий господарський суд України у справі № 922/5058/15, які викладені в постанові від 27.04.2016 року.

У даних правовідносинах орендоване майно, нежитлові будівлі, не фінансуються з бюджету. Так, згідно пояснень від 21.06.2016, наданих представником Українського державного університету залізничного транспорту (т.1, а.с. 66), орендоване майно понад 10 років жодним чином не фінансувалось з бюджету та не використовувалось університетом взагалі.

При цьому, згідно умов спірного договору саме ТОВ «ФОРТУНА» здійснює за власний рахунок поточний та капітальний ремонт майна (п.5.7), забезпечує його страхування (п.5.8), несе всі витрати, пов'язані з утриманням спірного майна, включаючи оплату комунальних платежів та плати за землю" (п.5.12).

Колегія суддів вважає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що передача спірного майна в оренду погіршує соціально-побутові умови осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

З матеріалів справи вбачається, що до моменту передачі майна в оренду воно перебувало у непридатному для використання стані, та не використовувалось понад 10 років університетом, а тому передача майна в оренду цілком відповідає вимогам законодавства. Так, до передачі спірного майна в оренду ТОВ «ФОРТУНА» у будівлі була відсутня стеля, обвалювались стіни, що підтверджується фотоматеріалами, наданими відповідачем.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що положення частини 5 статті 63 Закону України "Про освіту" не можуть слугувати підставою для визнання спірного договору недійсним. Укладення такого договору не порушує названу норму права, оскільки майно, що передано в оренду, не використовується, а тому і не пов'язано з навчальним та науковим процесом та передано в оренду за умов, передбачених як наведеними нормами Закону України "Про освіту", так і Постанови Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 №796 "Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності".

Відповідно до положень частини 1 статті 215 та частин 1-3, 5, 6 статті 203 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) наступних вимог - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Колегія суддів зазначає, що вищевказані підстави для визнання спірного договору недійсним - відсутні.

Таким чином, позовні вимоги прокурора в частині визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення №5250-Н від 10.08.2012 р., задоволенню не підлягають.

З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог в частині визнання спірного договору недійсним, колегія суддів зазначає і про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині припинення зобовязання за договором оренди нежитлового приміщення №5250-Н від 10.08.2012 р. на майбутнє та в частині зобовязання ТОВ Фортуна повернути орендовані на підставі договору оренди №5250-Н від 10.08.2012р. нежитлові приміщення, оскільки ці позовні вимоги є похідними від позовної вимоги про визнання спірного договору недійсним.

Колегія суддів зазначає, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги норм процесуального права і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, і при їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів.

Проте, оскаржуване рішення господарського суду Харківської області вищевказаним вимогам не відповідає, оскільки прийнято за умов неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи та при неправильному застосуванні норм матеріального права, що згідно з пунктами 1 та 4 частини 1 статті 104 Господарського процесуального кодексу України є підставою для скасування такого рішення місцевого господарського суду.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає про те, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду господарського справи, а тому - апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 25.07.2016 року скасувати та постановити нове.

У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 25.10.2016 року.

Головуючий суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Слободін М.М.