ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

20 жовтня 2016 року Справа № 48/381
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя: судді: Алєєва І.В. (доповідач), Дроботова Т.Б., Рогач Л.І.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Пантеон-Інвест"

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.07.2012 року

у справі № 48/381 Господарського суду міста Києва

за позовом Заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради та Головного управління охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Пантеон-Інвест",

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестіга"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів:

1. Головне управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

2. ОСОБА_4

про визнання недійсними договорів та витребування майна,

В С Т А Н О В И В:

Подана Товариством з обмеженою відповідальністю "Пантеон-Інвест" касаційна скарга на постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.07.2012р. у справі №48/381 не відповідає вимогам розділу ХІІ1 ГПК України з наступних підстав.

Відповідно до статті 110 ГПК України касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Оскаржувана постанова Київського апеляційного господарського суду була прийнята 18.07.2012р. та надіслана учасникам судового процесу 20.07.2012р., тобто в межах визначеного процесуальним законом триденного терміну з дня її прийняття, що підтверджується відміткою про відправку на зворотному боці останнього аркушу оскарженої постанови.

Згідно з приписами статті 110 ГПК України строк на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного господарського суду від 18.07.2012 року сплинув 07.08.2012р.

Касаційну скаргу скаржником було подано 18.08.2016 р., що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду апеляційної інстанції на касаційній скарзі, поданій безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто зі значним пропуском строку.

В касаційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю "Пантеон-Інвест" просить поновити пропущений процесуальний строк для подання касаційної скарги, мотивуючи причини пропуску вказаного строку, зокрема, неможливістю сплатити судовий збір в зв'язку зі скрутним фінансовим становищем, проте, доказів цьому не надано, що позбавляє суд касаційної інстанції можливості зробити мотивований висновок щодо поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження.

Як вбачається з матеріалів справи, представник скаржника Юморанов Д.І. був присутній у судовому засіданні апеляційної інстанції 18.07.2012 року, що підтверджується протоколом судового засідання від 18.07.2012 року, тобто був обізнаний з результатом розгляду справи.

Загальний порядок відновлення пропущених процесуальних строків врегульований статтею 53 ГПК України, відповідно до якої за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Зі змісту наведеної правової норми вбачається, що законодавець не передбачив обов'язок суду автоматично відновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він відновленню.

Таким чином, для відновлення процесуального строку суд має встановити наявність об'єктивно непереборних обставин, які перешкодили вчасному зверненню зі скаргою на судове рішення, у зв'язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки, в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.

Отже, можливість вчасного подання касаційної скарги на постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.07.2012р. залежала виключно від волевиявлення самого скаржника, тобто мала суб'єктивний характер, а тому підстав для відновлення пропущеного процесуального строку у даному випадку колегія суддів Вищого господарського суду України не вбачає.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд) як джерело права.

При цьому відповідно до практики Суду одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, inter alia, який полягає у тому, що у разі винесення судом остаточного рішення у справі таке рішення не може бути піддано сумніву (див. рішення у справі Brumaresku v Romania [GC], N 28342/95, п. 61, ЄСПЛ 1999-VII).

Право на доступ до суду не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (див. пункти 22 - 23 Рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006 року, пункти 37-38 рішення у справі "Мушта проти України" від 18.11.2010 року).

У пункті 41 рішення від 03.04.2008 року у справі "Пономарьов проти України" Суд вказав, що "правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків".

Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. de Rada Cavanilles v. Spain, рішення від 28 жовтня 1998 року, Reports 1998 -VIII, с. 3255, § 45).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Устименко проти України" від 29.10.2015 року, Суд зазначив, що якщо строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Більш того, спосіб, у який стаття 6 застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (див., наприклад, Monnel and Morris v. the United Kingdom, рішення від 2 березня 1987 року, серія А, N 115, с. 22, § 56, а також Helmers v. Sweden, рішення від 29 жовтня 1996 року, серія А, N 212-А, с.15, § 31); вимоги до прийнятності апеляції щодо суті закону мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги (Levages Prestations Services v. France, рішення від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, с. 1544, § 45).

Відповідно до ч. 1 п. 5 ст. 1113 ГПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання, або таке клопотання відхилено.

За таких обставин касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду Вищим господарським судом України і підлягає поверненню.

Керуючись ст.ст. 50-51, 53, 86, 110, ч. 1 п. 5 ст. 1113, Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України,

У Х В А Л И В:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Пантеон-Інвест" у задоволенні клопотання про відновлення пропущеного процесуального строку для подання касаційної скарги на постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.07.2012р. у справі №48/381.

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Пантеон-Інвест" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.07.2012р. у справі №48/381 повернути скаржнику.

Головуючий суддя(доповідач) І.В. Алєєва

Суддя Т.Б. Дроботова

Суддя Л.І. Рогач