КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2016 р. Справа№ 910/5433/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсакової Г.В.

суддів: Гаврилюка О.М.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Ляховенко М.Д.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - за довіреністю;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Айсберг" ЛТД на рішення господарського суду міста Києва від 14.04.2016 (дата підписання 20.04.2016)

у справі № 910/5433/16 (суддя Головатюк Л.Д.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Айсберг" ЛТД

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОРСТАЛЬ"

про стягнення 295 200,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Айсберг" ЛТД звернулося до господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОРСТАЛЬ" безпідставно одержаних коштів у сумі 295 200,00 грн. та зобовязання позивача повернути відповідачу рулон металопрокату (оцинкованої сталі) 0,5х 1250 (бухта) 6,15 т.

Рішенням господарського суду міста Києва від 14.04.2016 у справі № 910/5433/16 в позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Айсберг" ЛТД відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Айсберг" ЛТД звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 14.04.2016 року по справі №910/5433/16 та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2016 колегією суддів у складі: головуючого судді Корсакової Г.В., суддів: Станіка С.Р., Хрипуна О.О. прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Айсберг" ЛТД на рішення господарського суду міста Києва від 14.04.2016 у справі № 910/5433/16 до провадження та призначено розгляд справи на 14.06.2016.

В судовому засіданні 14.06.2016 відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 12.07.2016.

22.06.2016 до відділу документального забезпечення суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Айсберг" ЛТД надійшло клопотання про долучення до справи додаткових доказів.

Відповідно до розпорядження начальника відділу Київського апеляційного господарського суду № 09-52/3064/16 від 12.07.2016 у звязку з перебуванням судді Хрипуна О.О., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/5433/16.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 12.07.2016 для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Корсакової Г.В. суддів: Гаврилюка О.М., Станіка С.Р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.07.2016 прийнято справу №910/5433/16 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Айсберг" ЛТД на рішення господарського суду міста Києва від 14.04.2016 у справі №910/5433/16 до провадження у наступному складі колегії суддів: головуючий суддя Корсакова Г.В., судді: Гаврилюк О.М., Станік С.Р.

В судовому засіданні 12.07.2016 відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 05.09.2016.

02.09.2016 до відділу документального забезпечення суду від відповідача надійшли письмові пояснення по справі.

05.09.2016 до відділу документального забезпечення суду від Інформаційного агентства Центр конфліктології і права надійшло клопотання про надання дозволу на фотозйомку, відео- та аудіо запису.

У звязку з перебуванням головуючого судді Корсакової Г.В. на лікарняному, судове засідання, призначене на 05.09.2016 року, не відбулося.

З огляду на вихід головуючого судді Корсакової Г.В. з лікарняного, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.09.2016 розгляд справи № 910/5433/16 призначено на 28.09.2016.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.09.2016 розгляд справи відкладено на 04.10.2016.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

В судовому засіданні 04.10.2016 представник позивача підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно із ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що 15.01.2016 менеджером позивача засобами телефонного звязку було запитано у представника відповідача, щодо можливості придбання рулону нержавіючої сталі.

15.01.2016 на електронну пошту позивача відповідачем було направлено рахунок для оплати замовлення, а також договір поставки для підписання, свідоцтво ПДВ і виписку з державного реєстру на підприємство.

15.01.2016 рахунок було оплачено та запитано у відповідача документи, що підтверджують якість замовлення.

16.01.2016 у відповідь на запит відповідачем було направлено на електронну пошту позивача сертифікат перевірки (inspection certificate) № EN 10204/3.1 який забезпечує підтвердження того, що позивач замовляє, а відповідач збирається поставити саме нержавіючу сталь у рулонах (stainless steel coils).

25.01.2016 водієм позивача на умовах самовивозу за відповідною довіреністю було отримано товар за кількістю.

27.01.2016 після доставки товару до місцезнаходження позивача та його розпакування виявилося, що відповідачем було відвантажено не замовлений рулон нержавіючої сталі, а рулон оцинкованої сталі, що відрізняється за своїми внутрішніми характеристиками.

01.02.2016 у відповідь на повідомлення позивача про вказані обставини, відповідачем направлено лист №01.02.-1, згідно якого останній зазначає, що в замовлені не була конкретизована вимога.

02.02.2016 у відповідь на претензію позивача, відповідачем надіслано лист №0202-1, згідно якого зазначено, що останній не заперечує, що поставлено саме оцинкований рулон, так як позивачем не було конкретизовано характеристики товару при замовлені.

Позивач вказує на те, що сторонами при укладенні договору поставки від 15.01.2015 № ГРС0116 не було належним чином визначено найменування продукції, а саме виду та сорту металопрокату та не дотримано вимог щодо визначення якості продукції.

У звязку з наведеним, позивач вважає, що між ним та відповідачем не було погоджено предмет договору, а відтак договір є неукладеним, а оплата по ньому в сумі 295 200,00 грн. є безпідставно отриманою в силу ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.1-4 ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов'язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ст. 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Згідно з ч. 1 статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що між ТОВ «Горсталь» (відповідач) та ТОВ «Айсберг» ЛТД (позивач) у порядку обміну факсокопіями, було укладено Договір поставки № ГРС0116 від 15.01.2016, про що свідчать підписи керівників та відтиски печаток позивача і відповідача на відповідному Договорі (скан копія в матеріалах справи).

Відповідно до умов п. 1.1. договору, постачальник (відповідач) зобов'язаний передати у власність, а покупець (позивач) прийняти та оплатити на умовах викладених в даному договорі, металопрокат (далі по тексту «Товар»), сортамент, кількість та ціна якого вказані у рахунках-фактурах, оформлених як додатки до даного договору, які є його невід'ємними частинами.

Положеннями п. 3.4. договору передбачено, що оплата свідчить про згоду покупця (позивача) із характеристиками товару, вказаними постачальником (відповідачем) у рахунку-фактурі.

Згідно з п. 5.1. договору, товар приймається покупцем відповідно до видаткової накладної.

Відтак, на виконання умов укладеного договору (шляхом обміну факсокопіями) позивач (покупець) замовив товар у постачальника (відповідача), на погодження замовлення позивача відповідачем було виставлено позивачу ОСОБА_3 № ГС-0012148 від 15.01.2016 на оплату товару, а саме рулон 0,5х1250 (бухта) 6,15 т на суму 295 200 грн. В свою чергу, позивач здійснив оплату вказаного рахунку згідно платіжного доручення № 10080 від 20.01.2016, чим підтвердив характеристики замовленого товару, після чого відповідач здійснив поставку товару (рулон 0,5х1250 (бухта) 6,15 т), що підтверджується видатковою накладною № ГС-2501-01 від 25.01.2016.

Отже, позивачем та відповідачем були здійснені всі дії на виконання умов договору.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 637 Цивільного кодексу України у разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам.

Виходячи з наведеного слідує, що вимога до якості товару в договорі купівлі-продажу може бути не визначеною.

Отже, не охоплення предметом договору вимог щодо якості товару, відсутність посилання в договорі на обовязкові для сторін нормативні документи щодо якості товару, не означає, що сторони не досягли згоди у відношенні предмету договору.

За наведених обставин, доводи позивача про неукладеність договору, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобовязанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Стаття 1212 ЦК України застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте з допомогою інших спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч.1 ст.1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобовязання повернути майно потерпілому (Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 24вересня 2014р. у справі №6-122цс14).

Отже, оскільки кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, отримано останнім на виконання договірних відносин, то такі кошти набуто за наявності правової підстави, а тому не можуть бути витребувані відповідно до положень ст. 1212 ЦК України як безпідставно сплачені кошти.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що вимога позивача про стягнення з відповідача 295 200,00 грн., як безпідставно отриманих, є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги позивача про зобовязання його повернути відповідачу рулон металопрокату (оцинкованої сталі) 0,5х 1250 (бухта) 6,15 т, то така також задоволенню не підлягає, як необгрунтована.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її необґрунтованістю. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому рішення господарського суду міста Києва від 14.04.2016 у справі № 910/5433/16 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Айсберг" ЛТД - без задоволення.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Айсберг" ЛТД на рішення господарського суду міста Києва від 14.04.2016 у справі № 910/5433/16 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 14.04.2016 у справі № 910/5433/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/5433/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Г.В. Корсакова

Судді О.М. Гаврилюк

ОСОБА_1