ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

28 жовтня 2016 року Справа № 923/857/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:
головуючого суддіКондратової І.Д. (доповідач)
суддіВовка І.В.,
суддіСтратієнко Л.В.,
розглянувши касаційну скаргу Малого приватного підприємства "Виробничо-комерційна фірма "ТОС"
на ухвалу Господарського суду Херсонської області від 09.08.2016 року та ухвалу Одеського апеляційного господарського суду від 25.08.2016 року
у справі № 923/827/16 Господарського суду Херсонської області
за позовомМалого приватного підприємства "Виробничо-комерційна фірма "ТОС"
до1. Цюрупинського ВП Новокаховського ВП ГУНП в Херсонській області, 2. Головного управління Державної казначейської служби в Херсонській області, 3. Зарічного районного суду м.Суми, 4. Ковпаківського районного суду м.Суми, 5. Сумської місцевої прокуратури, 6. Сумського відділу поліції м.Суми Головного управління Національної поліції України в Сумській області, 7. Територіального управління Державної судової адміністрації в Сумській області, 8. Головного управління Державної казначейської служби в Сумській області,
простягнення 2465013,43 грн
ВСТАНОВИВ :

За змістом ст. 107 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) ухвали місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в касаційній інстанції лише після їх перегляду в апеляційному порядку.

Ухвала Господарського суду Херсонської області від 09.08.2016 року не була предметом перегляду в суді апеляційної інстанції, а тому суд касаційної інстанції відмовляє в прийнятті касаційної скарги на ухвалу Господарського суду Херсонської області від 09.08.2016 року, як такої, що не підлягає розгляду в касаційному порядку.

Про неможливість оскарження ухвали місцевого господарського суду, які не переглядалися в апеляційному порядку та необхідність в таких випадках відмови у прийнятті касаційної скарги і винесення з цього приводу Вищим господарським судом України відповідної ухвали з посиланням на ст. ст. 107, 11113 ГПК України, також роз'яснено і в п. 5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 24.10.2011 року "Про деякі питання практики застосування розділу XII1 Господарського процесуального кодексу України".

Щодо касаційної скарги в частині оскарження ухвали суду апеляційної інстанції від 25.08.2016 року, то в цій частині скарга не може бути прийнята до розгляду і підлягає поверненню на підставі п. 5 ч. 1 ст. 1113 ГПК України.

Останній день строку подання касаційної скарги на ухвалу Одеського апеляційного господарського суду від 25.08.2016 року, який встановлений у ст. 110 ГПК України - 14.09.2016 року.

Відповідно до календарного штемпеля на поштовому конверті касаційну скаргу здано на пошту 19.09.2016 року, тобто, після закінчення процесуального строку, встановленого для її подання.

Мале приватне підприємство "Виробничо-комерційна фірма "ТОС" подало клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке обґрунтовує тим, що ухвала Одеського апеляційного господарського суду від 25.08.2016 року була отримана скаржником лише 01.09.2013 року.

Статтею 53 ГПК України передбачено, що за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

За п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "кожен має право на справедливий ... розгляд його справи ... судом, ..., який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру".

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини гарантії (надалі - Суду) держава, яка створює суди апеляційної чи касаційної інстанцій, має забезпечити, щоб особи, які відповідають перед законом, мали можливість користуватись всіма фундаментальними гарантіями статті 6 Конвенції в провадженнях у цих судах (див. рішення у справі "Делкурт проти Бельгії", від 17 січня 1970 року, пункт 25, Серія А N 11; п. 27 рішення Суду у справі "Пелевін проти України", no. 24402/02, від 20.05.2010 року). Однак, при цьому, Суд зазначає, що право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (див. пункти 22 - 23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006 року, пункти 37-38 рішення у справі "Мушта проти України" від 18.11.2010 року) .

У п. 41 рішення від 03.04.2008 року "Пономарьов проти України" Суд вказав, що: "правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд в порядку нагляду. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків".

Вищий господарський суд України, розглянувши клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та оцінивши зазначені заявником причини на предмет їх поважності, дійшов висновку, що такі причини є не є поважними, оскільки:

1) відповідно до інформації автоматизованої системи документообігу суду ухвалу було опубліковано в електронній формі в Єдиному державному реєстрі судових рішень 29.08.2016 року відповідно до вимог Закону України "Про доступ до судових рішень".

2) повний текст ухвали апеляційної інстанції позивач отримав поштою 01.09.2016 року, тобто, за 13 днів до закінчення двадцятиденного строку касаційного оскарження. Отже, у позивача було достатньо часу для подання касаційної скарги у встановленому порядку та строках.

Вказані обставини свідчать, що можливість подання касаційної скарги у встановлений строк залежала виключно від волевиявлення та дій самого заявника, оскільки у останнього було достатньо часу, і при всій турботливості та обачності, які від нього вимагалися, він мав можливість своєчасно надати касаційну скаргу.

За таких обставин, суд касаційної інстанції відхиляє клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, що є підставою для повернення цієї скарги відповідно до ч. 2 ст. 110, п. 5 ч. 1 ст. 1113 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 86, 107, п. 5 ч. 1 ст. 1113 ГПК України, Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ :

Відмовити Малому приватному підприємству "Виробничо-комерційна фірма "ТОС" у прийнятті касаційної скарги в частині оскарження ухвали Господарського суду Херсонської області від 09.08.2016 року у справі №923/857/16.

Клопотання Малого приватного підприємства "Виробничо-комерційна фірма "ТОС" про поновлення строку на касаційне оскарження відхилити.

Касаційну скаргу Малого приватного підприємства "Виробничо-комерційна фірма "ТОС" в частині оскарження ухвали Одеського апеляційного господарського суду від 25.08.2016 року у справі № 923/857/16 та додані до неї документи повернути.

Головуючий суддя Кондратова І.Д.
Суддя Вовк І.В.
СуддяСтратієнко Л.В.