КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2016 р. Справа№ 927/387/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Гончарова С.А.

Іоннікової І.А.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 11.10.2016 року,

розглянувши апеляційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Надія" на рішення господарського суду Чернігівської області від 09.06.2016 року

у справі № 927/387/16 (суддя - Шморгун В.В )

за позовом сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Надія"

до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру України,

ОСОБА_3

про визнання договору оренди землі поновленим з попереднім орендарем, зобов'язання укласти додаткову угоду про продовження терміну дії договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 09.06.2016 року у справі № 927/387/16 у задоволені позову сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Надія" про визнання договору оренди землі поновленим з попереднім орендарем, зобов'язання укласти додаткову угоду про продовження терміну дії договору - відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Чернігівської області від 09.06.2016 року по справі № 927/387/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Крім того, скаржник просив відновити строк на подання апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.07.2016 року у складі колегії суддів: головуючий суддя - Тищенко О.В., суддів Тарасенко К.В., Іоннікової І.А. відновлено скаржнику строк на подання апеляційної скарги, скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у зв'язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці справу № 927/387/16 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді: Тищенко О.В., судді Іоннікова І.А., Гончаров С.А.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 05.09.2016 року справу № 927/387/16 прийнято до провадження у визначеному складі суду.

У відзиві на апеляційну скаргу та письмових поясненнях Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру України заперечило проти доводів зазначених у апеляційній скарзі позивача. Відповідач - 1 вважає подану апеляційну скаргу безпідставною та необґрунтованою, рішення суду першої інстанції законним та таким, що винесене без порушення норм матеріального та процесуального права.

У судових засіданнях 06.09.2016 року, 21.09.2016 року та 11.10.2016 року представник сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Надія" надав суду свої пояснення по справі в яких підтримав подану апеляційну скаргу на підставі доводів зазначених у ній та просив суд апеляційної інстанції скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення суду, яким позовні вимоги задовольнити.

Представник Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру України у судових засіданнях 06.09.2016 року та 21.09.2016 року також надав суду свої пояснення по справі в яких заперечив проти поданої апеляційної скарги на підставі доводів зазначених у відзиві на скаргу. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому, представник відповідача у судове засідання 11.10.2016 року не з'явився про причини неявки суд не повідомив.

Представник ОСОБА_3 у судові засідання суду апеляційної інстанції ані 06.09.2016 року, ані 21.09.2016 року ані 11.10.2016 року не з'явився. Про час та місце розгляду справи відповідач-2 повідомлявся належним чином. Проте, ухвала суду про призначення справи до розгляду повернулася без вручення адресату з відміткою поштового відділення за закінченням встановленого строку зберігання.

Відповідно до абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з абз. 1 п. 3.9.2 вищезазначеної постанови Пленуму, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи викладене, заслухавши думку представника позивача, який просив суд розглядати справу без участі відповідачів, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ст. 75 ГПК України вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки відповідачі про дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, участь представників сторін що не з'явились, у судовому засіданні 11.10.2016 року, судом обов'язковою не визнавалась, клопотань про витребування додаткових доказів не надходило. В матеріалах справи міститься достатньо доказів для прийняття рішення по справі.

Також, колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що у відповідності до ч.1 ст. 102 ГПК України суд апеляційної інстанції обмежений строком розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, а продовження зазначеного строку розгляду справи у відповідності до ч. 3 ст. 69 ГПК України без клопотання сторони по справі, не передбачено ГПК України.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне вказати про те, якщо представники сторін чи інші учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи. Такої ж правової позиції дотримується й Вищий господарський суд України зокрема у своїй постанові від 07.07.2016 року по справі 910/21819/15.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що при розгляді справи застосовуючи відповідно до ч.1ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Разом з тим, відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

26.05.2010 року між Бахмацькою районною державною адміністрацією (орендодавець) та СТОВ "Надія" (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки (далі - договір), згідно п. 1 якого орендодавець згідно розпорядження №100 від 22.03.2010 року надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на землях резервного фонду Бахмацької сільської ради.

В оренду передається земельна ділянка загальною площею 30,6447 га, у тому числі 30,6447 га (п. 2 договору). Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 312173,88 грн. (п.5 договору).

Відповідно до п. 8 договору він є укладеним на 5 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 9365,22 грн. за рік на відповідний рахунок. Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації. Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладення або зміни умов договору оренди чи провадження його дії (п. 9, 10 договору).

Згідно пунктів 11, 13 договору орендна плата вноситься щомісячно до 30 числа наступного місяця 780,44 грн. Розмір орендної плати переглядається один раз на рік у разі зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; в інших випадках, передбачених законом.

Після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду (п. 21 договору).

У відповідності до п. 37 договору дія договору припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Як зазначає позивач та вбачається з матеріалів справи, до закінчення строку дії договору СТОВ "Надія" направило на адресу Головного управління Держземагентства України у Чернігівській області лист №137 від 30.03.2015 року з проханням укласти додаткову угоду до договору оренди земель резерву площею 30,6447 га на території Бахмацької сільської ради Бахмацького району від 26.05.2010 року, якою продовжити строк його дії на 7 років, який відповідачем отримано 06.04.2015 року за вхідним номером 27-4538/0/1-15.

Відповідно до листа №27-25-0.3-7460/2-15 від 14.04.2015 року Головне управління Держземагентства України у Чернігівській області повідомило позивача, що для детального розгляду та прийняття рішення по суті звернення до Головного управління необхідно надати копії правовстановлюючих документів юридичної особи, договір оренди землі, строк дії якого необхідно продовжити, та проект додаткової угоди до договору.

Згодом, позивач направив Головному управлінню Держземагенства у Чернігівській області клопотання №211 від 17.06.2015 року про продовження строку дії договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення від 26.05.2010 року додавши до нього: копію договору оренди, кадастровий план, копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, проект додаткової угоди.

Однак, у відповідь на вказане клопотання відповідачем направлено лист №28-25-0.3-1501/19-15 від 30.06.2015 року, у якому Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області зазначає, що позивач мав повідомити про поновлення договору оренди листом не пізніше, ніж за місяць до закінчення дії спірного договору, але вчинив це лише 17.06.2015 року, що суперечить вимогам законодавства. Таким чином, договір оренди втратив свою чинність і набуття зазначеної земельної ділянки в оренду повинно здійснюватися на загальних засадах. Крім того, згідно вимог ст. 288 Податкового кодексу України для укладення договору оренди з метою визначення об'єктивного оподаткування слід прикласти розроблену нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

З матеріалів справи також вбачається, що 10.07.2015 року Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області було видано наказ №25-1182-20-15-сг про надання дозволу громадянці ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду терміном на 25 років орієнтовною площею 34,00 га на території Бахмацької сільської ради Бахмацького району Чернігівської області для ведення фермерського господарства.

08.10.2015 року наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області №25-3632/20-15-сг було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства громадянкою ОСОБА_3 на території Бахмацької сільської ради Бахмацького району Чернігівської області та надано в оренду земельну ділянку площею 31,5873 га строком 25 років.

Відповідно до повідомлення №22-28-99.3-1408/15-15 від 18.12.2015 року Державного кадастрового реєстратора відділу Держгеокадастру у Бахмацькому районі В.А. Шамхалова земельна ділянка площею 30,6447 га з кадастровим номером НОМЕР_1, яка перебувала в оренді у СТОВ "Надія" у державному земельному кадастрі відсутня, а договір оренди земельної ділянки від 27.05.2010 року припинено у зв'язку з закінченням строку, на який його було укладено. Кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 перенесено в архів.

15.10.2016 року між Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області (орендодавець) та ОСОБА_3 (орендар) укладено договір оренди земельною ділянки сільськогосподарського призначення, яка територіально розташована на раніше орендованій земельній ділянці СТОВ "Надія".

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним господарським судом, межі земельної ділянки наданої в оренду ОСОБА_3 не збігаються з попередньо орендованою земельною ділянкою, оскільки після закінчення строку дії спірного договору оренди вказана земельна ділянка перейшла до земель запасу, а вже при передачі ОСОБА_3 була сформована інша земельна ділянка з новим кадастровим номером та новою площею. Так, громадянці ОСОБА_3 була надана в оренду земельна ділянка площею 31,5873 га, яка має більшу площу, конфігурацію та кадастровий номер (НОМЕР_2) ніж та, яку орендував позивач.

Так, як зазначив позивач, дізнавшись, що 15.10.2015 року було укладено новий договір оренди з іншим орендарем, позивач звернувся до адміністративного суду з вимогою визнати договір оренди земельної ділянки поновленим на новий строк та зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області укласти додаткову угоду про продовження терміну дії договору оренди земельної ділянки.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.01.2016 року провадження у справі за позовом СТОВ "Надія" до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області з вищезазначеною вимогою закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з тим, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згодом, у квітні 2016 року СТОВ "Надія" звернулося до господарського суду Чернігівської області з позовом до головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, про визнання недійсним і скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки державної власності кадастровий номер НОМЕР_2 площею 31,5873 га на території Бахмацької сільської ради укладеного з фізичною особою ОСОБА_3 15.10.2015 року. Крім того, позивач просив визнати договір оренди земельної ділянки державної власності площею 30,6447 га на території Бахмацької сільської ради, укладений між Бахмацькою райдержадміністрацією та СТОВ "Надія" від 26.05.2010 року та зареєстрований у Державному реєстрі земель за №05 від 27.05.2010 року поновленим на новий строк. Також, позивач просив зобов'язати Головне управління Держегеокадастру у Чернігівській області укласти з орендарем - СТОВ "Надія" додаткову угоду про продовження терміну дії договору оренди земельної ділянки державної власності площею 30,6447 га, укладений 26.05.2010 року та зареєстрований у Державному реєстрі земель за №05 від 27.05.2010 року, на новий термін.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції, 31.05.2016 року ухвалою господарського суду Чернігівської області залучено до участі у справі другого відповідача ОСОБА_3 та у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України припинено провадження у справі у частині визнання недійсним і скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки державної власності кадастровий номер НОМЕР_2 площею 31,5873 га на території Бахмацької сільської ради, укладеного 15.10.2015 року між Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області та фізичною особою ОСОБА_3, оскільки не підлягають розгляду у господарському суді справи, предметом регулювання яких є майнові та особисті немайнові відносини фізичних осіб, які не є суб'єктами господарювання, крім випадків, передбачених законодавством.

Крім того, як зазначалося вище, рішенням господарського суду Чернігівської області від 09.06.2016 року у справі № 927/387/16 у задоволені позову СТОВ "Надія" про визнання договору оренди землі поновленим з попереднім орендарем, зобов'язання укласти додаткову угоду про продовження терміну дії договору - відмовлено повністю.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Частиною 4 ст. 122 Земельного кодексу України, зокрема, визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Постановою Кабінету Міністрів України №5 від 14.01.2015 "Про утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру" утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру та реорганізовано територіальні органи Державного агентства земельних ресурсів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру.

Згідно п. 12 ч. 4 "Положення про Головне управління Держгеокадастру в області", затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 14 від 03.02.2015, головне управління відповідно до покладених на нього завдань: розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Аналогічні приписи містить ст. 173 Господарського кодексу України, відповідно до яких господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання.

Відповідно до статті 93 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Як зазначає позивач, у відповідності до п. 8 договору, після закінчення строку договору СТОВ "Надія" має переважне право поновлення його на новий строк. Тобто на думку скаржника відбулось автоматичне продовження дії договору, оскільки за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомляв письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Стаття 33 Закону України "Про оренду землі" об'єднує два випадки пролонгації договору оренди: визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди та поновлення договору оренди землі у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди.

Так, частинами першою - п'ятою статті 33 цього Закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Виходячи з приписів статей 319, 626 ЦК України можна дійти висновку про те, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України "Про оренду землі", можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Таким чином, згідно із частинами першою - п'ятою статті 33 Закону України "Про оренду землі" у разі поновлення договору оренди землі умови договору можуть бути змінені за згодою сторін з укладенням додаткової угоди. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати чи інших істотних умов договору, передбачених статтею 15 цього Закону, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, для застосування частини першої статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором, орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Так, як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, позивач до закінчення строку дії договору проект додаткової угоди відповідачу вчасно не направив, отже, ним не було дотримано встановленою ст. 33 Закону України "Про оренду землі" процедури, внаслідок чого втратив своє переважне право на поновлення договору оренди.

Доводи скаржника, про те, що він вчасно за 30 днів направляв відповідачу листа, а тому на його думку вчинив всі дії необхідні для продовження дії договору, судова колегія вважає необґрунтованими, оскільки позивачем не було додано до вказаного листа всіх необхідних документів як передбачено ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

При цьому, незважаючи на відсутність доказу направлення відповіді позивачу саме 14.04.2015 року, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, та не вважає, що ці обставини визначають неправомірну поведінку відповідача та свідчать про затягування ним процесу поновлення договору оренди, оскільки за приписами ч.3 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" направлення додаткової угоди є прямим обов'язком позивача, і відсутність проекту додаткової угоди не спонукає відповідача до вчинення дій, передбачених ч. 4 цієї статті.

Як вірно зазначив місцевий господарський суд, обов'язок відповідача згідно ч. 4 ст. 33 вказаного Закону є розгляд надісланого орендарем листа-повідомлення разом з проектом додаткової угоди, перевірка його (проекту) на відповідність вимогам закону та узгодження істотних умов договору. Без наданого проекту додаткової угоди відповідний обов'язок у відповідача не виникає.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що позивач не міг мати правомірних очікувань на реалізацію переважного права щодо отримання майна в оренду, які підлягають захисту відповідно до ст. 1 Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, адже він не вчинив встановлених законом дій.

За таких обставин необґрунтованими є доводи позивача про зволікання та обов'язок підготовити відповідний проект додаткової угоди саме відповідачем.

Разом з тим, частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Частинами восьмою, дев'ятою статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди може бути оскаржена в суді.

В той же час, для поновлення договору оренди землі з підстав, які передбачені частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обов'язки за договором, відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди, сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди.

Отже, як вірно вказав суд першої інстанції, необхідною умовою поновлення договору є укладення додаткової угоди до нього, крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що для застосування положень ч. 1-5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" істотні умови договору можуть бути змінені за згодою сторін, натомість, поновлення договору на підставі ч.6 ст. 33 зазначеного Закону можливе лише на той самий строк і на тих самим умовах.

З матеріалів справи вбачається, що проект додаткової угоди позивачем було направлено відповідачу лише 17.06.2015, після закінчення дії договору, а отже цей проект повинен відповідати вимогам ч.6 ст.33 Закону України "Про оренду землі". Проте, дослідивши та перевіривши проект додаткової угоди, наданої позивачем, судовою колегією встановлено, що більшу частину умов договору, у тому числі розмір нормативної грошової оцінки, розмір орендної плати , порядок оплати тощо, позивачем змінено.

Таким чином, зважаючи, при цьому, на імперативні норми закону щодо мінімального строку оренди земельної ділянки, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що поданий позивачем проект додаткової угоди не відповідає приписам ч. 6 ст. 33 цього Закону, а відтак, не може бути поновленим договір оренди на підставі цих приписів на інших ніж встановлено первинним договором умовах.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, приймаючи до уваги відсутність нормативної грошової оцінки, встановленої відповідно до Закону України "Про оцінку земель", колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач не був зобов'язаний укладати цю додаткову угоду. Інших дій щодо укладення додаткової угоди у порядку ч.6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" позивач не вчиняв.

Отже, як правильно вказав місцевий господарський суд позивач не міг мати правомірних очікувань на отримання майна в оренду, які підлягають захисту відповідно до ст. 1 Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, адже він не вчинив у розумний строк до надання у користування іншому орендарю спірної земельної ділянки адекватних та співрозмірних дій для реалізації свого права, у порядку передбаченому законом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що направлення СТОВ "Надія" до закінчення строку дії договору оренди, укладеного з відповідачем, заяви про бажання продовжити дію спірного договору оренду без дотримання встановленої процедури через ненадання проекту додаткової угоди, а після закінчення терміну дії договору - проекту додаткової угоди зі зміненими умовами договору оренди не створює будь-яких прав та обов'язків для сторін у розумінні статті 33 Закону України "Про оренду землі".

При цьому, місцевим господарським судом правомірно відхилено надані позивачем копій подорожніх листів з завданням трактористу за 24.04.2015 року та за 25.04.2015 року і копії акту витрат насіння та садівного матеріалу за травень 2015 року, як належні докази користування спірною земельною ділянкою, оскільки в них відсутні будь-які ідентифікуючі ознаки, яка саме ділянка та у якому обсязі використовувалась позивачем.

Відсутність укладеної додаткової угоди з підстав, зазначених вище, та належних доказів користування спірною земельною ділянкою унеможливлює застосування до спірних взаємовідносин ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

При цьому, колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що після припинення дії договору, Головним управління Держгеокадастру у Чернігівській області 25.10.2015 року було укладено новий договір оренди з іншим орендарем, та зареєстровано право оренди на спірну земельну ділянки строком на 25 років.

З передачею землі в оренду іншому орендарю до останнього перейшли права та повноваження по використанню земельною ділянкою, крім того, було змінено межі земельної ділянки та присвоєно новий кадастровий номер.

Оскільки договір оренди від 25.10.2015, укладений з ОСОБА_3, на сьогоднішній день є чинним і ніким не скасованим, то у разі поновлення договору, укладеного з позивачем, об'єктом оренди двох різних договорів буде одна земельна ділянка (не зважаючи на незначні її зміни).

Отримати рішення суду на свою користь - це тільки захистити своє право, а виконати його реально - означає це право поновити повністю. У разі невиконання судового рішення не буде ні досягнено кінцевого результату, ні здійснено захисту порушеного права, тобто залишається невиконаним завдання судочинства.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13 травня 1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі Наталія Михайленко проти України (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

За наведених обставин суд не може допустити одночасну дію двох різних, у тому числі, за суб'єктним складом, договорів оренди на одну земельну ділянку, що за своїми наслідками не вирішить спірні питання, а призведе до нового спору.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що позовна вимога про зобов'язання Головного управління Держегеокадастру у Чернігівській області укласти з орендарем - СТОВ "Надія" додаткову угоду про продовження терміну дії договору оренди земельної ділянки також не може бути задоволена з тих підстав, що основний договір оренди від 26.05.2010 року був укладений з Бахмацькою районною державною адміністрацією, тобто іншою особою.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції при прийнятті рішення про відмову у задоволенні позову дійшов правильного висновку по справі. Позивачем, як під час розгляду справи у суді першої інстанції так і під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не було доведено порушення його прав зі сторони Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру України.

При цьому колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що такої ж правової позиції дотримується й Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 25.02.2015 року по справі №6-219цс14,.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції скаржником не було подано належних та переконливих доказів на підтвердження заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Чернігівської області від 09.06.2016 року, прийняте після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Надія" слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду Чернігівської області від 09.06.2016 року залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Надія" на рішення господарського суду Чернігівської області від 09.06.2016 року у справі № 927/387/16 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Чернігівської області від 09.06.2016 року у справі № 927/387/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 927/387/16 повернути до господарського суду Чернігівської області.

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді С.А. Гончаров

І.А. Іоннікова