РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2016Справа №910/17077/16

За позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «НДФ-ВЕКТОР»

про стягнення 44 441,98 грн.

Суддя Гумега О.В.

Представники

від позивача: ОСОБА_2 за довіреністю № 2465-К-О від 17.07.2014

від відповідача: не зявився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «НДФ-ВЕКТОР» (відповідач) про стягнення 44 441,98 грн. заборгованості за договором банківського обслуговування № б/н від 08.08.2013, з яких: 9 807,78 грн. заборгованості за кредитом, 16 522,84 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 18 111,36 грн. пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором.

Позовні вимоги вмотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за вищевказаним договором банківського обслуговування.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.09.2016 порушено провадження у справі № 910/17077/16 та призначено розгляд справи на 03.10.2016 о 12:00 год.

В судове засідання, призначене на 03.10.2016, представник позивача з'явився.

Представник відповідача в судове засідання, призначене на 03.10.2016 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду від 19.09.2016 не виконав, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні, призначеному на 03.10.2016, судом перевірено виконання сторонами вимог ухвали суду від 19.09.2016 про порушення провадження у справі № 910/17077/16 та встановлено, що сторони вимоги зазначеної ухали не виконали.

Враховуючи нез'явлення представника відповідача в судове засідання, не виконання сторонами вимог ухвали суду від 19.09.2016 та положення п. 1, 2 ч. 1 ст. 77 ГПК України, суд дійшов висновку про неможливість вирішення справи по суті в судовому засіданні, призначеному на 03.10.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.10.2016 відкладено розгляд справи на 24.10.2016 о 09:50 год.

20.10.2016 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшли пояснення нормативного обґрунтування позовних вимог, якими просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В якості додатків до пояснень позивач надав суду копію наказу від 10.06.2014, виписку по рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «НДФ-ВЕКТОР» № 8779 5009) з 22.08.2013 по 04.10.2016, витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» та витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно відповідача.

В судове засідання, призначене на 24.10.2016, представник позивача з'явився.

Представник відповідача в судове засідання, призначене на 24.10.2016, не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвал суду від 19.09.2016 та від 03.10.2016 не виконав, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Зокрема, поштові відправлення з ухвалами Господарського суду міста Києва № 910/17077/16 від 19.09.2016 та від 03.10.2016 були направлені відповідачу за адресою 03127, м. Київ, вулиця Васильківська, будинок 55, офіс 1, вказаною у позовній заяві, та яка відповідає адресі місцезнаходження відповідача, що підтверджується наявною в матеріалах інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців стосовно ТОВ «НДФ-ВЕКТОР».

Судом враховані розяснення, надані Вищим господарським судом України у п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», згідно яких розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Як зазначено у п. 3.9.1 вищезазначеної постанови Пленуму ВГСУ, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. Там же зазначено, що в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи наведене, відповідач був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до абз. 1 п. 3.9.2 наведеної постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 визначено, що у випадку незявлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір в даному судовому засіданні, судом встановлено не було.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 24.10.2016 без участі представника відповідача, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору.

В судовому засіданні 24.10.2016 представник позивача надав усні пояснення щодо заявлених позовних вимог, позов підтримав у повному обсязі.

Згідно ст. 75 ГПК України, справа розглядалась за наявними в ній матеріалами, оскільки відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи відповідачем не подано.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 24.10.2016 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судових засіданнях оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору вцілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За приписами ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу звязку.

08.08.2013 Товариство з обмеженою відповідальністю «НДФ-ВЕКТОР» (відповідач, Клієнт) приєдналось до Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті www.pb.ua, шляхом подання заяви про відкриття поточного рахунку (далі Заява), які разом (Заява, Умови та Тарифи банку) складають Договір банківського обслуговування (далі Договір або Договір банківського обслуговування № б/н від 08.08.2013). У ОСОБА_3 зазначено, що підписавши цю заяву, Клієнт приєднується та погоджується з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку.

Відповідно до Договору відповідачу було відкрито в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (позивач, ОСОБА_1) поточний рахунок № 5009.

Порядок надання кредиту за послугою «Гарантований платіж» регламентований п.п. 3.1.1.73 - 3.1.1.86 розділу 3.1.1 «Розрахунково-касове обслуговування (загальні положення)», розділом 3.2.2 «Кредит за послугою «гарантовані платежі» Умов та правил надання банківських послуг (далі Умови).

Відповідно до п. 3.2.2.1 розділу 3.2.2 Умов, Банк при наявності вільних грошових коштів зобовязується надати Клієнту кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії, з лімітом та на цілі, вказані в завці на договірне списання (надалі гарантований платіж або заявка), в обмін на зобов'язання Клієнта щодо повернення кредиту, сплати процентів, винагороди в обумовлені цим договором строки. Відновлювальна кредитна лінія (далі кредит) надається Банком для виконання Клієнтом платежів по заявкам на договірне списання з датою виконання в майбутньому по господарським договорам, не перевищує строку повернення кредиту та може бути змінена або відмінена позичальником за згоди отримувача (шляхом підтвердження через дистанційний канал банківського обслуговування інтернет клієнт банк "Приват24"), шляхом перерахування Банком кредитних коштів на рахунок 3648 з послідуючим перерахуванням в дату виконання на поточні рахунки отримувачів, які вказані в заявці. Після видачі кредиту, надані позичальником Банку заявки можуть бути відізвані позичальником виключно при отриманні згоди на його відзив від отримувача (шляхом підтвердження через дистанційний канал банківського обслуговування інтернет клієнт банк "Приват24").

Після отримання Банком за допомогою системи дистанційного обслуговування заявки (система інтернет-банкінг «Приват24» - офіційний канал зв'язку між Банком та Клієнтом), ОСОБА_1 розглядає її на предмет надання або відмови у наданні Послуги, у разі відсутності у платника власних коштів та/або некредитоспроможності платника (п.п. 3.1.1.75 п. 3.1.1 Умов).

Відповідно до п. 3.2.2.2 розділу 3.2.2 Умов, строк повернення кредиту вказаний у заявці. Там же вказано, що під датою виконання заявки сторони погодили дату зарахування кредитних коштів на поточний рахунок одержувача, зазначеного в заявці Клієнта. Клієнт погашає заборгованість по кредиту в розмірі, зазначеному в заявці Клієнта, в дату повернення кредиту, але не пізніше 30 днів після настання терміну повернення кредиту. За користування кредитом у період з дати ініціювання Клієнтом заявки до дати виконання заявки Клієнт сплачує винагороду за надання фінансового інструменту в розмірі 4% річних (але не менш, ніж 5 гривень) від розміру кредиту, зазначеного у черговій заявці Клієнта. Винагорода за надання фінансового інструменту сплачується Клієнтом у дату надання в ОСОБА_1 чергової заявки. У період з дати виконання заявки за рахунок кредитних коштів Клієнт за користування кредитом сплачує Банку відсотки в розмірі 36% річних від суми заборгованості (за заявками, ініційованими до 01.02.2016), та починаючи з 01.02.2016 Клієнт за користування кредитом сплачує Банку відсотки в розмірі 64% річних від суми заборгованості (за заявками, ініційованими з 01.02.2016).

У п. 3.2.2.2 розділу 3.2.2 Умов також визначено, що у випадку не погашення заборгованості Клієнтом за кредитом у строк до 30 днів включно, на 31-й день - заборгованість за кредиту стає простроченою. При цьому за користування кредитом Клієнт сплачує відсотки в розмірі 56% річних від суми заборгованості.

Відповідно до змісту п. 3.2.2.7.2 розділу 3.2.2 Умов вбачається, що при порушенні Клієнтом будь-якого із зобовязань, передбачених Умовами, Банк має право змінити умови кредитування - вимагати від Клієнта дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобовязань за кредитом в повному обсязі шляхом відправки повідомлення.

Позивач зазначив, що після укладання Договору відповідач розпочав користуватись послугою «Гарантований платіж». Так, відповідач надав позивачу ОСОБА_3 на гарантований платіж (доручення про договірне списання) № 4 від 22.08.2013 (далі ОСОБА_3 № 4 від 22.08.2013) стосовно зарахування 27.08.2013 отримувачу (ТОВ «ТД Елітмаркет Плюс») 10 000,00 грн. з призначенням платежу: оплата за меблі згідно Договору № 4 від 21.08.2013 без ПДВ (копія наведеної заявки наявна в матеріалах справи). В свою чергу, позивач розглянув наведену заяву відповідача та повідомив останнього про переказ коштів, вказавши дату зарахування коштів на розрахунковий рахунок отримувача 27.08.2013 (дата виконання платежу).

Позивач стверджує, що виконав свої зобов'язання за Договором належним чином з огляду на своєчасне проведення вищезазначеного гарантованого платежу, ініційованого відповідачем, що підтверджується виписками по рахунку № 0887 5009)) ТОВ «НДФ-ВЕКТОР за період з 08.08.2013 по 31.08.2016, а також копіями меморіальних ордерів № HSAV2B01К9 від 22.08.2013 та № HSAV7B02QM від 27.08.2013 на суму 10000,00 грн., що наявні в матеріалах справи.

Разом з тим позивач стверджує, що відповідач, який фактично розпочав користуватись кредитними коштами з 27.08.2013, своєчасно не погасив заборгованість по кредиту в розмірі 9 807,78 грн., чим порушив умови Договору, відповідно до яких наведена заборгованість, на думку позивача, стала простроченою з 27.09.2013, т.т. на 31-й день з дати виконання позивачем спірного платежу.

Враховуючи наведене, позивач вважає, що з огляду на порушення відповідачем зобовязань за Договором, останній станом на 30.08.2016 має заборгованість перед позивачем в загальній сумі 44 441,98 грн., яка складається з: 9 807,78 грн. заборгованості за кредитом, 16 522,84 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 18 111,36 грн. пені.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що свої зобов'язання за Договором банківського обслуговування № б/н від 08.08.2013 позивач виконав в повному обсязі, а саме: здійснив своєчасне проведення гарантованого платежу 27.08.2013 в сумі 10000,00 грн. за ОСОБА_3 відповідача № 4 від 22.08.2013, що підтверджується виписками по рахунку № 0887 5009)) ТОВ «НДФ-ВЕКТОР за період з 08.08.2013 по 31.08.2016, а також копіями меморіальних ордерів № HSAV2B01К9 від 22.08.2013 та № HSAV7B02QM від 27.08.2013 на суму 10000,00 грн., що наявні в матеріалах справи.

Підпунктом 3.2.2.2 розділу 3.2.2 Умов визначено, зокрема, наступне: термін повернення кредиту вказаний у заявці. Під датою виконання заявки сторони погодили дату зарахування кредитних коштів на поточний рахунок одержувача, зазначеного в заявці Клієнта. Клієнт погашає заборгованість по кредиту у розмірі, зазначеному в заявці Клієнта, в дату повернення кредиту, але не пізніше 30 днів після настання терміну повернення кредиту. У випадку не погашення заборгованості Клієнтом по кредиту в термін до 30 днів включно, на 31-й день - заборгованість за кредитом стає простроченою. При цьому за користування кредитом Клієнт сплачує відсотки в розмірі 56% річних від суми заборгованості.

Судом по матеріалам справи встановлено, що в строк, передбачений п.п. 3.2.2.2 розділу 3.2.2 Умов, відповідач не погасив заборгованість по кредиту в розмірі 9 807,78 грн., у звязку з чим наведена заборгованість стала простроченою саме з 27.09.2013. При цьому судом перевірено правильність визначення позивачем початку прострочення спірної заборгованості з 27.09.2013 та встановлено, що позивач вірно визначив початок прострочення спірної заборгованості саме з 27.09.2013.

З матеріалів справи вбачається, що на адресу відповідача було направлено претензію за вих. № 30822KIM2S002 від 02.08.2016 з вимогою про погашення заборгованості за Договором банківського обслуговування № б/н від 08.08.2013, докази чого позивачем додано до позовної заяви (копії списку № 2222 згрупованих поштових відправлень від 03.08.2016, фіскального чеку від 20.08.2016, опису вкладення у цінний лист № 283 від 20.08.2016). Проте зазначена претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України).

Зокрема, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ч. 1 ст. 1046 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, статтею 193 Господарського кодексу України, зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Натомість, відповідач належним чином не виконав умови Договору банківського обслуговування № б/н від 08.08.2013, внаслідок чого станом на 30.08.2016 за відповідачем рахується та є непогашеною на даний час:

9 807,78 грн. - заборгованість за кредитом,

16 522,84 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом,

при цьому докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок вищевказаних сум заборгованостей і визнано його обґрунтованим, а відтак, заявлені позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Крім того, виходячи з положень статті 610, частини 1 статті 612, статті 611 ЦК України, частини 2 статті 193 ГК України, відповідач є порушником зобовязання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом.

Відповідно до статей 546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, в тому числі неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно п. 3.2.2.10.1 розділу 3.2.2 Умов сторони встановили, що у разі порушення Клієнтом будь-якого з зобовязань по сплаті процентів за користування кредитом, передбачених п.п. 3.2.2.6.2, 3.2.2.9.1 3.2.2.9.3 цього Договору, строків повернення кредиту, передбачених п.п. 3.2.2.2, 3.2.2.6.3, 3.2.2.6.16, 3.2.2.7.2 цього Договору, Клієнт сплачує Банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня (в % річних), від суми простроченого платежу за кожний день прострочки платежу.

Крім того, відповідно до п.п. 3.2.2.10.4 розділу 3.2.2 Умов сторони встановили та погодились, що нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбачених п.п. 3.2.2.10.1 - 3.2.2.10.3 цього Договору, здійснюється протягом 15 років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано Клієнтом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за період з 17.11.2014 по 30.08.2016 (653 дні), суд дійшов висновку про його обґрунтованість, арифметичну правильність, відповідність вимогам закону та умовам Договору, а відтак, позовна вимога про стягнення 18 111,36 грн. пені підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач в судове засідання не зявився, належними засобами доказування не спростував обставини, на які позивач посилався в обґрунтування своїх позовних вимог.

Відтак, заявлені позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на повне задоволення позову, судовий збір в розмірі 1378,00 грн. покладається на відповідача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85, 116 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «НДФ-ВЕКТОР (03127, м. Київ, вул. Васильківська, 55, оф. 1; ідентифікаційний код 38804524) на користь Публічного акціонерного товариства КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, будинок 50; ідентифікаційний код 14360570) 9 807,78 грн. (девять тисяч вісімсот сім гривень 78 коп.) заборгованості за кредитом, 16 522,84 грн. (шістнадцять тисяч пятсот двадцять дві гривні 84 коп.) заборгованості по відсотками за користування кредитом, 18 111,36 грн. (вісімнадцять тисяч сто одинадцять гривень 36 коп.) пені, 1378,00 грн. (одну тисячу триста сімдесят вісім гривень 00) судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги (ч. 1 ст. 93 ГПК України), якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 26.10.2016.

Суддя Гумега О.В.