ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" жовтня 2016 р. Справа №922/2687/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Ільїн О.В., суддя Пелипенко Н.М.,

при секретарі Євтушенко Є.В.,

за участю представників:

прокуратури Харківської області - Захарова Н.О., посвідчення №032956 від 10.04.2015 року;

позивачів - не з'явилися;

першого відповідача - не з'явився;

другого відповідача - ОСОБА_2, за договором про надання правової допомоги б/н; ОСОБА_3 - особисто;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу другого позивача - Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, м.Харків (вх.№2169Х/1-40) та апеляційну скаргу другого відповідача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м.Харків, (вх.№2232Х/1-40) на рішення господарського суду Харківської області від 26.07.2016 року по справі №922/2687/15,

за позовом Прокурора Жовтневого району м.Харкова

в інтересах держави в особі: 1. Управління освіти адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради, м.Харків,

2. Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, м.Харків,

до 1. Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №54 Харківської міської ради Харківської області, м.Харків,

2. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м.Харків,

про визнання недійсним договору оренди та зобов'язання повернення комунального майна,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 26.07.2016 року по справі №922/2687/15 (суддя Аріт К.В.) позов задоволено повністю.

Визнано недійсними договір оренди нерухомого майна №2594 від 25.01.2006 року, укладений між загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 54 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, та додаткові угоди до договору оренди № 2954 від 25.01.2006 року.

Зобов'язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 звільнити та повернути до комунальної власності територіальної громади м.Харкова нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, згідно договору оренди нерухомого майна №2954 від 25.01.2006 року.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь державного бюджету України 1218,00 грн. судового збору.

Стягнуто з Харківської загальноосвітньою школи І-ІІІ ступенів №54 Харківської міської ради Харківської області на користь державного бюджету України 1218,00 грн. судового збору.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь Прокуратури Харківської області 1461,60 грн. судового збору.

Стягнуто з Харківської загальноосвітньою школи І-ІІІ ступенів № 54 Харківської міської ради Харківської області на користь Прокуратури Харківської області 1461,60 грн. судового збору.

Другий позивач із вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 26.07.2016 року та прийняти нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що правовідносини, які побудовані на спірному правочині (договорі) регламентуються главою 58 Цивільного кодексу України та Законом України «Про оренду державного та комунального майна». Нежитлові приміщення, які знаходяться в орендному користуванні, на час передачі в оренду не використовувались в навчальному процесі та зі змісту позову не є зрозумілим, що саме є підтвердженням того, що спірні приміщення є об'єктом освіти або частиною об'єкту освіти.

Апелянт вказує, що постанова головного санітарного лікаря України №63 від 14.08.2001 року в частині п. 3.19 ДСанПіН 5.5.2.008-01 суперечить постанові Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 року №38 та від 27.08.2010 року №796 і не може бути застосована в спірних відносинах.

Також скаржник зазначає, що в позові не наведено фактичних обставин, які б свідчили про те, що об'єкт оренди безпосередньо використовувався у навчальному процесі, проте внаслідок укладення договору оренди не може використовуватись за призначенням; або укладення даного договору погіршує соціально-побутові умови осіб, які навчаються або працюють у цьому навчальному закладі; чи платні послуги навчального закладу у даній спірній ситуації надаються замість або в межах освітньої діяльності.

Не погоджується апелянт з посиланням на те, що спірні правочини не відповідають ст. 203 Цивільного кодексу України, оскільки такі доводи не підтверджені належними та допустимими доказами.

Скаржник наполягає на тому, що в позовній заяві не зазначено, чим саме порушено права позивача при укладенні спірного договору оренди, під час укладення якого та додаткових угод до нього були додержані всі необхідні вимоги чинного законодавства України, зокрема, Закону України «Про оренду державного та комунального майна», Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Порядок передачі в оренду майна, що є комунальною власністю територіальної громади м.Харкова, без порушень приписів ст.ст. 626, 638 Цивільного кодексу України, ст. 181 Господарського кодексу України.

Крім того, апелянт звертає увагу суду на те, що прокурором при зверненні до суду з позовом у даній справі було пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 15.08.2016 року апеляційну скаргу Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Другий відповідач також із вищевказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 26.07.2016 року та прийняти нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Правове обґрунтування апеляційної скарги ФОП ОСОБА_3 є тотожним за змістом до апеляційної скарги Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради. Крім того, другий відповідач звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що у прокурора відсутні підстави для звернення із позовом у даній справі.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 17.08.2016 року апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Ухвалою суду від 07.09.2016 року апеляційні скарги Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 об'єднано в одне апеляційне провадження і з метою забезпечення повного, всебічного та об'єктивного вирішення спору, а також дотримання принципів судочинства, розгляд справи слід відкладено.

11.10.2016 року відповідач надав до суду додаткові письмові пояснення (вх.№10287), в яких зазначає, що спірні орендовані приміщення не мають сполучення з його частиною, пристосованою для організації навчально-виховного процесу учнів початкових класів, відмежоване від неї стіною та мають окремий вхід знадвору з окремими сходами, що виходять на АДРЕСА_2. Центральний вхід до будівлі для учнів та педагогічного персоналу розташований з протилежного боку від орендованого приміщення, а для проведення навчальних занять використовуються дві інші секції будівлі. Тобто, відсутні підстави вважати, що цей об'єкт підпадає під визначення ч.5 ст. 63 Закону України «Про освіту».

Також, другий відповідач надав до суду заяву (вх.№10288), в якій просить відмовити у позові прокурора внаслідок спливу позовної давності.

Управління освіти адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради надало відзив на апеляційну скаргу другого відповідача (вх.№10320), в якому зазначає, що підтримує позицію скаржника у повному обсязі.

Позивачі та перший відповідач про час та місце засідання суду були належним чином повідомлені, проте їх представники в судове засідання не з'явилися, про причини нез'явлення суд не повідомили.

У судовому засіданні 24.10.2016 року представники другого відповідача підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та просили її задовольнити.

Представник прокуратури Харківської області письмового відзиву на апеляційні скарги не надав, однак у судовому засіданні 24.10.2014 року пояснив, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим при об'єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у зв'язку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційних скаргах, письмових поясненнях доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представників сторін, повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Харківської міської ради №955 від 12.07.1997 року «Про реорганізацію закладів освіти в Жовтневому районі», рішенням №1146 від 24.12.1997 року «Про ліквідацію дитячого дошкільного закладу №271 Жовтневого району», рішенням Жовтневої райради №8-16 від 06.01.98 року, наказом відділу освіти Жовтневого району м. Харкова №6 від 12.01.1998 року (правонаступником якого є другий позивач) був ліквідований дошкільний заклад загального розвитку №271 по АДРЕСА_1.

Будівля дитячого закладу була передана в оперативне управління Харківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №54 Харківської міської ради Харківської області школі для розміщення початкових класів. Передане школі приміщення було вирішено використати для проведення навчально-виховного процесу учнів початкових (1-4) класів.

25.01.2006 року між Харківською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №54 Харківської міської ради Харківської області (орендодавцем) та СПДФО ОСОБА_3 (орендарем) укладено договір оренди нежитлового приміщення (будівлі) №2594, за умовами якого, орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування майно - нежитлове приміщення загальною площею 110,6 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1, яке належить до комунальної власності територіальної громади м.Харкова та знаходиться на балансі Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №54 Харківської міської ради Харківської області, з метою використання: 93,2 кв.м. - для розташування перукарні на базі науково-виробничого навчання; 17,4 кв.м. - для розташування пункту прокату книг.

На виконання умов вказаного договору, 25.01.2006 року сторонами підписано акт приймання-передачі нежитлового приміщення (будівлі), а саме, частини нежитлових приміщень першого поверху площею 110,6 кв.м. в двоповерховій нежитловій будівлі.

15.03.2011 року сторонами укладено додаткову угоду до договору оренди №2594 від 25.01.2006 року, відповідно до якої, у зв'язку зі зміною балансоутримувача нежитлових приміщень 110,6 кв.м по АДРЕСА_1, орендодавцем по договору оренди визначено управління освіти адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради.

01.01.2012 року сторонами підписано додаткову угоду до договору оренди №2594 від 25.01.2006 року, у відповідності до якої, договір оренди було викладено в новій редакції, а балансоутримувачем нежитлових приміщень 110,6 кв.м. по АДРЕСА_1, (орендодавцем по договору оренди) зазначено управління освіти адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради.

25.10.2012 року сторони уклали додаткову угоду до договору оренди, якою внесли зміни у п. 3.1. та п. 3.2. розділу 3 договору в частині розміру орендної плати та п. 10.1. розділу 10 договору, яким врегульовано строк дії, умови зміни та розірвання договору.

Так, термін дії договору за даною додатковою угодою встановлено до 25.09.2015 року.

Прокурор, звертаючись з позовом у даній справі, наголошував на тому, що передані в оренду другому відповідачу приміщення школи належить до об'єктів освіти та не може використовуватись не за призначенням, а саме, відповідно до умов спірного договору: «під солярій, пункт прокату книг, майстерня з ремонту одягу, перукарня». Невикористання школою спірного приміщення для навчального процесу, на думку скаржника, не є підставою для визнання правомірним договору оренди, оскільки нормами чинного законодавства встановлена заборона використання цього приміщення з іншою метою.

Крім того, в обґрунтування своєї позиції прокурором наголошено на приписи ч.5 ст.63 Закону України «Про освіту», ч.1 ст.4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», відповідно до вимог яких передача будь-яких приміщень шкільних навчальних закладів у оренду суб'єктам господарювання для проведення господарської діяльності не пов'язаної з наданням освітніх послуг, прямо заборонено законом.

Також, прокурором зазначено про те, що згідно з вимогами Державних санітарних норм та правил «Влаштування, обладнання, утримання дошкільних навчальних закладів та організації життєдіяльності дітей», затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України №678 від 01.08.2013 року, забороняється здача в оренду як основних приміщень, так і приміщень дошкільних навчальних закладів, які не використовуються у навчально-виховному процесі, та знаходяться на території навчального закладу. У зв'язку з цим, прокурором наголошено про те, що оспорюваний договір оренди індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста №2594 від 25.01.2006 року, укладений між Харківською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №54 Харківської міської ради Харківської області та СПДФО ОСОБА_3 та додаткові угоди до нього від 01.01.2012 року, 25.10.2012 року, укладено всупереч вимогам законодавства, а тому мають бути визнані недійсним.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов прокурора Жовтневого району, посилаючись при цьому на положення ст.ст. 202, 203, ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 18, ст. 61, ч.ч. 1, 5 ст. 63 Закону України «Про освіту», ч. 2 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного майна», п. 3.19 Державних санітарних правил і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу ДСанПіН 5.5.2.008-01, вказав, що передане в оренду приміщення є об'єктом освіти, яке засноване на комунальній власності, джерелами фінансування яких є кошти місцевих/державних бюджетів, знаходиться на балансі Управління освіти адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради, а тому може здаватись в оренду лише для діяльності, пов'язаної з навчально-виховним процесом, і не може використовуватися не за призначенням, а тому договір оренди №2594 від 25.01.2006 року та додаткові угоди до нього є недійсними, як такі, що не відповідають вимогам законодавства.

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Предметом спору по даній справі є вимоги визнати недійсним договір оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності №2594 від 25.01.2006 року та додаткових угод до нього від 01.01.2012 року, 25.10.2012 року, укладений між Харківською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №54 Харківської міської ради Харківської області та СПДФО ОСОБА_3; зобов'язати СПДФО ОСОБА_3 звільнити та повернути нежитлове приміщення вартістю 285600,00 грн., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 згідно договору, укладеного між Харківською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №54 Харківської міської ради Харківської області та СПДФО ОСОБА_3

Відповідно до ч.7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Стаття 202 Цивільного кодексу України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину передбачені статтею 203 Цивільного кодексу України, а саме :

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Суд зазначає, що вирішуючи спір про визнання договору недійсним, суд встановлює наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання такого договору недійсним на момент його вчинення (укладення).

Частиною 2 ст.18 Закону України «Про освіту» визначено, що навчальні заклади, що засновані на загальнодержавній або комунальній власності, мають статус державного навчального закладу.

Статтею 61 Закону України «Про освіту» встановлено, що фінансування державних навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти здійснюється за рахунок коштів відповідних бюджетів, коштів галузей народного господарства, державних підприємств і організацій, а також додаткових джерел фінансування. Додатковими джерелами фінансування є, зокрема, доходи від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону України «Про освіту» матеріально-технічна база навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інші цінності. Майно навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених чинним законодавством.

Частиною 5 ст. 63 Закону України «Про освіту» передбачено, що об'єкти освіти і науки, що фінансується з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та з науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням.

До того ж, згідно з п.3.19 Державних санітарних правил і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу ДСанПіН 5.5.2.008-01, здача в оренду території, будівель, приміщень, обладнання підприємствам, установам, організаціям іншим юридичним та фізичним особам для використання, що не пов'язано з навчально-виховним процесом, не дозволяється. Вказані норми затверджені постановою Головного державного санітарного лікаря України № 63 від 14.08.2001 та розповсюджуються на загальноосвітні навчальні заклади І, І-ІІ, І-ІІІ ступенів, спеціалізовані школи І, ІІ, ІІІ ступенів, гімназії, ліцеї, колегіуми, які проектуються, будуються, реконструюються та ті, що функціонують незалежно від типу, форм власності та підпорядкованості.

Згідно з ч.2 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного майна» загальнодержавне значення мають і не підлягають приватизації - об'єкти освіти.

Виходячи з аналізу наведених норм матеріального права, об'єкт освіти - це не тільки навчальний заклад, а й будівлі, споруди, землі, комунікації, обладнання та інші цінності підприємств системи освіти.

Система освіти складається із закладів освіти, наукових, науково-методичних установ, науково-виробничих підприємств, державних і місцевих органів управління освітою та самоврядування в галузі освіти (ст. 28 Закону України «Про освіту»).

На момент вчинення спірного договору майно, що передане в оренду, перебувало на балансі школи, яка є об'єктом освіти, і відповідно до ст. 63 Закону України «Про освіту» не може використовуватися не за призначенням, а може бути передане в оренду виключно для діяльності, пов'язаної з навчально-виховним процесом.

При цьому, слід враховувати, що невикористання школою спірного приміщення для навчального процесу не є підставою для визнання правомірним передачу такого приміщення в оренду з іншою метою, ніж пов'язаною з навчально - виховним процесом. Крім того, невикористання відповідного приміщення навчальним закладом не свідчить про неприланежність цього приміщення до об'єкту освіти.

Управління освіти адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради є самостійним виконавчим органом Харківської міської ради, який утворюється Харківською міською радою, управління створено з метою здійснення контролю за реалізацією державної політики та дотриманням актів законодавства з питань освіти, виконанням дошкільними, загальноосвітніми та позашкільними навчальними закладами усіх типів і форм власності державних вимог щодо змісту, рівня та обсягу дошкільної, загальної середньої, позашкільної освіти.

Таким чином, майно, що знаходиться на балансі Управління освіти адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради може бути використано лише для діяльності, пов'язаної з навчально-виховним процесом, таке майно належить до об'єктів освіти, утримання якого здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

Перший позивач неодноразово вказував про те, що державні кошти на утримання майна, що є предметом спірного договору не виділялись, що може свідчити про неналежне виконання обов'язків балансоутримувача щодо утримання майна.

Частиною другої статті 18 Закону України «Про освіту» (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) визначено, що навчальні заклади, що засновані на загальнодержавній або комунальній власності, мають статус державного навчального закладу.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про загальну середню освіту» систему загальної середньої освіти становлять: загальноосвітні навчальні заклади всіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, навчально-виробничі комбінати, позашкільні заклади, науково-методичні установи та органи управління системою загальної середньої освіти, а також професійно-технічні та вищі навчальні заклади I-II рівнів акредитації, що надають повну загальну середню освіту.

Статтею 9 Закону Україну «Про загальну середню освіту» визначено, що школа І - III ступенів належить до загальноосвітніх навчальних закладів.

За змістом п. 1 статуту, Харківська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №54 має правовий статус навчального закладу, отже є загальноосвітнім навчальним закладом.

Згідно з ч.5 ст.63 Закону України «Про освіту» об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням.

Отже, законом визначено обов'язкове використання об'єктів освіти і науки, що фінансуються з бюджету, за цільовим призначенням, тобто пов'язане з навчально-виховним процесом мети такого використання (в тому числі на умовах оренди).

З огляду на той факт, що спірне орендоване приміщення на момент укладення договору перебувало на балансі школи, яка є об'єктом освіти і, відповідно до ст. 63 Закону України «Про освіту», не може використовуватися не за призначенням, а може бути передане в оренду виключно для діяльності, пов'язаної з навчально-виховним процесом, є правильним висновок суду першої інстанції стосовно того, що невикористання школою спірного приміщення для навчального процесу не надає права передачі цього приміщення в оренду з іншою метою, ніж пов'язаною з навчально-виховним процесом.

Встановивши, що спірні приміщення передані в оренду другому відповідачу для використання під перукарню та пункту прокату книг, всупереч забороні, встановленій чинним на той момент законодавством, є правильним висновок суду першої інстанції про невідповідність оспорюваного договору вимогам закону, внаслідок чого він підлягає визнанню недійсним.

Що стосується посилання апелянта - Управління освіти адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради на ч.2 п.8 постанови Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 року за №796 «Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності», якою передбачена можливість надання в оренду будівель, споруд, окремих тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується у навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі, воно не приймається до уваги, оскільки ч.5 ст. 63 Закону України «Про освіту» прямо заборонено використовувати об'єкти освіти і науки не за призначенням. Норми Закону України «Про освіту» мають вищу юридичну дію, саме вони мають застосовуватися до спірних правовідносин.

Органами державного управління освітою в Україні є Міністерство освіти, міністерства і відомства, які мають навчально-виховні заходи, Вища атестаційна комісія, управління освіти обласних державних адміністрацій, відділи освіти районних (міських) державних адміністрацій.

Центральним органом державного управління освітою в Україні є Міністерство освіти, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, повноваження якого визначено Законом України «Про освіту» та Положенням про Міністерство освіти України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 року №630.

Міністерство освіти і науки України забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності, трансферу (передачі) технологій, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю навчальних закладів, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов'язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності. Міністерство освіти бере участь у виробленні державної політики в галузі освіти та втілення її в життя, у визначенні основних напрямків розвитку освіти, здійснює координаційні, науково-методичні, контрольні функції та державне інспектування, забезпечує зв'язок з іншими державами, організовує впровадження в практику досягнень науки і передового педагогічного досвіду; проводить атестацію та акредитацію навчально-виховних закладів республіканського значення

Колегія суддів зазначає, що Положенням не передбачено повноважень щодо звернення центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері освіти і науки, до суду про визнання незаконним рішень органів державної влади та місцевого самоврядування щодо розпорядження майном, визнання недійсними правочинів щодо відчуження чи передачі у користування об'єктів нерухомості державної та комунальної власності.

Таким чином, суд приходить до висновку, що прокурором обґрунтовано звернення до суду з даним позовом в інтересах держави, та правильно визначено позивачів у справі, оскільки на даний час приміщення, що є предметом спірного договору, належить територіальній громаді м.Харкова та знаходиться в Управлінні освіти адміністрації Жовтневого району м.Харкова на балансі та в оперативному управлінні, право на яке відповідно до положень ст. 316, 317, 386, 391 Цивільного кодексу України та ст. 137 Господарського кодексу України, захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності.

З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції, стосовно обґрунтованості позову про визнання недійсним оспорюваного договору оренди та додаткових угод до нього є правильними, відповідають обставинам справи та нормам матеріального права, чинного на момент укладення цього договору.

Щодо строку позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

До вимог, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, застосовується загальна позовна давність, передбачена ст. 257 Цивільного кодексу України, а саме три роки.

Відповідно до положень ч.1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається, за загальним правилом, від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Якщо з позовом до господарського суду звернувся прокурор, який не є позивачем, то позовна давність обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор. У таких випадках питання про визнання поважними причин пропущення позовної давності може порушуватися перед судом як прокурором, так і позивачем у справі.

Прокуратурою Жовтневого району міста Харкова зазначено, що з метою виявлення та поновлення порушених житлових, майнових і соціальних прав дітей та інтересів держави у сфері охорони дитинства та на підставі завдання прокуратури міста Харкова №04-34-21643 вих14-289окв від 19.09.2014 року вивчено стан додержання органами місцевого самоврядування вимог Закону України «Про охорону дитинства» щодо збереження мережі закладів освіти, лікувальних та оздоровчих закладів, відчуження їх майна, земельних ділянок, використання приміщень для цілей, не пов'язаних з освітніми, лікувальними, оздоровчими процесами та дозвіллям дітей, законності використання коштів на їх утримання, в процесі такого вивчення і був встановлений факт укладення спірного договору.

Прокурором було надано пояснення стосовно того, що прокуратурою району перевірки протягом 2005-2012 років щодо стану додержання управлінням освіти адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради, Харківською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №54 Харківської міської ради вимог Законів України «Про охорону дитинства», «Про освіту», «Про загальну середню освіту» не проводились.

Судом встановлено, що спірний договір не відповідає вимогам закону, однак орендодавець, яким на теперішній час є перший та другий позивачі, вважають спірний договір таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, у зв'язку з чим позивачі і не звертались до суду з відповідним позовом, а враховуючи, що прокурору не було відомо про наявність спірного договору, то відповідно і прокурор не міг звернутись в межах строку позовної давності з таким позовом.

За таких обставин, позов про визнання недійсним спірного договору не був поданий протягом трьох років з дня вчинення правочину за поважних причин, а тому суд першої інстанції правомірно не застосував позовну давність.

Вимога про звільнення та повернення орендованого приміщення є похідною, а тому, оскільки задоволена вимога про визнання договору оренди недійсним з урахуванням додаткових угод до нього, ця вимога також задоволена правомірно.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг у зв'язку з їх юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційних скарг не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв'язку з чим апеляційні скарги Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 не підлягають задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення господарського суду Харківської області від 26.07.2016 року по справі №922/2687/15 має бути залишене без змін.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційних скарг, витрати апелянтів по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 26.07.2016 року по справі №922/2687/15 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 28 жовтня 2016 року.

Головуючий суддя Хачатрян В.С.

Суддя Ільїн О.В.

Суддя Пелипенко Н.М.