КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2016 р. Справа№ 910/5153/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Алданової С.О.

Зубець Л.П.

при секретарі Єременко К.Л.

за участю представників

від позивача: Прокопенко Т.Ю., дов. б/н від 29.02.2016р.

Борисенко О.М., дов. б/н від 09.12.2015р.

від відповідача: Товмач С.М., дов. № 142 від 29.12.2015р.

Зайончковська В.В., дов. № 153 від 29.12.2015р.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетон

Комплекс"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 31.05.2016 р.

по справі №910/5153/16 (суддя Турчин С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетон

Комплекс"

до Приватного акціонерного товариства "Київ-

Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового

залізничного транспорту"

про визнання пропозицій прийнятими та спонукання до

виконання договору

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "БЕТОН КОМПЛЕКС" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Київ -Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" про визнання пропозицій, викладених в протоколі розбіжностей до договору, прийнятими та спонукання до виконання договору в натурі.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що оскільки укладення договору на надання послуг залізничного транспорту є обов'язковим для відповідача в силу прямої вказівки закону щодо обов'язковості укладення договору, а також враховуючи, що ПpAT "Київ-Дніпровське МППЗТ" визнано таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку надання послуг з перевезення вантажів залізничним транспортом, то пропозиції ТОВ "Бетон Комплекс", викладені в протоколі розбіжностей, вважаються прийнятими, а Договір про надання послуг перевезення вантажів залізничним транспортом та пов'язаних з ними послуг № 030 від 01.08.2014 укладеним в редакції протоколу розбіжностей, який наданий ТОВ "Бетон Комплекс".

Рішенням Господарського суду м. Києва від 31.05.2016р. у справі № 910/5153/16 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Бетон Комплекс" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 31.05.2016р. у справі № 910/5153/16 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 15.06.2016 р. апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Бетон Комплекс" у справі № 910/5153/16 було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Корсакова Г.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2016 у справі № 910/5153/16 у складі колегії суддів: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Корсакова Г.В. апеляційну скаргу прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 29.06.2016 р.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 05.07.2016 р. по справі № 910/5153/16 було призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи, у зв'язку із перебування судді (доповідача) Станік С.Р.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 05.07.2016 р. для розгляду справи № 910/5153/16 було сформовано склад колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Дідиченко М.А., Руденко М.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.07.2016 р. колегією суду у складі головуючого судді Мартюк А.І., суддів Дідиченко М.А., Руденко М.А. прийнято апеляційну скаргу у справі № 910/5153/16 до провадження колегії суддів у названому складі та розгляд справи призначено на 23.08.2016р.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 18.08.2016 р. по справі № 910/5153/16 було призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи, у зв'язку з перебування суддів Руденко М.А. та Дідиченко М.А., які не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 18.08.2016 р. для розгляду справи № 910/5153/16 було сформовано склад колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Дідиченко М.А., Руденко М.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.08.2016 р. колегією суду у складі головуючого судді Мартюк А.І., суддів Алданова С.О., Зубець Л.П. прийнято апеляційну скаргу у справі № 910/5153/16 до провадження колегії суддів у названому складі.

23.08.2016р. через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм чинного законодавства, тому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 31.05.2016р. у справі № 910/5153/16 без змін.

В судовому засіданні 23.08.2016р. оголошено перерву до 13.09.2016р., відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

13.09.2016р. через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів від представника відповідача надійшли письмові пояснення по справі та заперечення на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні 13.09.2016р. оголошено перерву до 11.10.2016р., відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд апеляційну скаргу задовольнити, а рішення Господарського суду м. Києва від 31.05.2016р. у справі № 910/5153/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив у її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

07.07.2014 Приватне акціонерне товариство "Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" звернулося до Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕТОН КОМПЛЕКС" з листом вих. № 551, у якому просило підписати Договір на перевезення вантажів та послуги пов'язані з перевезенням вантажів та один екземпляр договору з додатками надіслати на Київ-Петрівську філію ПрАТ "Київ-Дніпровське МППЗТ". До зазначеного листа відповідачем додано проект договору про перевезення вантажів та послуг, пов'язаних з ним.

Лист від 07.07.2014 вих. № 551 отриманий позивачем 09.07.2014, про що свідчить відмітка позивача на зазначеному листі.

22.07.2014 позивач направив відповідачу лист вих. № 06/475, який отриманий відповідачем 22.07.2014, у якому зазначив, що Товариство з обмеженою відповідальністю "БЕТОН КОМПЛЕКС" розглянуло проект договору № 030 від 01.08.2014 та просить розглянути пропозиції щодо цін, наведених у Додатку № 1 до договору.

Листом від 24.07.2014 вих. № 605 відповідач повідомив, що всі пункти договору та додатків залишає без змін, а тому просить підписати направлений раніше договір з додатками та один екземпляр договору направити відповідачу.

30.07.2014 позивач направив відповідачу лист вих. № 01/496 з підписаним проектом договору № 030 від 01.08.2014 та протоколом розбіжностей до договору. У вказаному листі позивач зазначив, що має заперечення відносно окремих пунктів проекту договору та просить погодити та підписати протокол розбіжностей до договору перевезення вантажів залізничним транспортом № 030 від 01.08.2014 в запропонованій редакції.

Як вбачається з матеріалів справи, листом від 31.07.2014 № 635 відповідач повідомив, що 31.07.2014 року проведені переговори по узгодженню протоколу розбіжностей до договору від 01.08.2014 року № 030. Результати переговорів 31.07.2014 року оформлені Протоколом узгодження розбіжностей до Договору від 01.08.2014 № 030 між ПрАТ "Київ-Дніпровське МППЗТ" та ТОВ "Бетон Комплекс" до Протоколу розбіжностей, що надійшов 30.07.2014 року. Враховуючи, що між сторонами не досягнуто згоди по істотним умовам договору, керуючись ч.3 ст.180 ГК України договір від 01.08.2014 року № 030 вважається не укладеним.

21.08.2014р. TOB "Бетон Комплекс" позивачем подана до Антимонопольного комітету України заява № 02/552 про порушення ПрАТ "Київ-Дніпровське МППЗТ" законодавства про захист економічної конкуренції.

Рішенням адміністративної колегії Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 15.12.2015 по справі № 140- 0312.14 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції з боку ПрАТ "Київ-Дніпровське МППЗТ" визнано, що ПрАТ "Київ-Дніпровське МППЗТ" у період з 01.01.2013 п. по 15.04.2015 займало монопольне (домінуюче) становище на ринку надання послуг з перевезення вантажів залізничним транспортом з використанням колій №№ 12,14,15 сортувальної станції Київ-Петрівка.

Листом № 01/21 від 19.01.2016 ТОВ "Бетон Комплекс" звернулося до ПрАТ "Київ-Дніпровське МППЗТ" в особі Київ-Петрівської філії з пропозицією виконувати умови Договору № 030 від 01.08.2014 в редакції протоколу розбіжностей, оскільки ПрАТ "Київ-Дніпровське МППЗТ" визнано монополістом, а тому пропозиції, викладені в протоколі розбіжностей, вважаються прийнятими.

ПрАТ "Київ-Дніпровське МППЗТ" в особі Київ-Петрівської філії в листі № 255 від 28.01.2016 повідомило, що вважає Договір № 030 від 01.08.2014 неукладеним, оскільки сторонами не досягнуто згоди щодо істотних умов договору, а рішення адміністративної колегії Антимонопольного комітету України оскаржується.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Як зазначалось вище, відповідач 07.07.2014 направив позивачу проект договору № 030 від 01.08.2014.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 181 ГК України сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивач, в порушення зазначених приписів, направив відповідачу підписаний екземпляр договору з протоколом розбіжностей 30.04.2014, тобто з порушенням визначеного законодавством 20-денного терміну.

Згідно з ч.ч. 6, 7 ст. 181 ГК України сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони. Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

Відповідно до ч. 3 ст. 179 ГК України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Даною статтею встановлено, що укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, в тому числі, якщо існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання. Суб'єкти господарювання, які забезпечують споживачів електроенергією, зв'язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, зобов'язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг).

Таким чином, укладання договору про експлуатацію під'їзної колії, договору про подачу та забирання вагонів є обов'язковим для залізниці за наявності технічної можливості у залізниці та власників під'їзної колії надавати послуги, передбачені типовою формою договору.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, позивача зазначає, що оскільки договір № 030 від 01.08.2014 є обов'язковим для відповідача, відповідач є монополістом, однак, отримавши протокол розбіжностей, не передав у двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то в силу приписів ч. 7 ст. 181 ГК України пропозиції позивача, викладені у протоколі розбіжностей, є прийнятими.

Відповідно до п. 1.1. спірного договору, виконавець (ПрАТ "Київ-Дніпровське МППЗТ") зобов'язується надати замовнику (ТОВ "БЕТОН КОМПЛЕКС") послуги з перевезення вантажів залізничним транспортом та послуги, пов'язані з перевезенням вантажів залізничним транспортом щодо надання яких виникає технологічна необхідність у замовника, а замовник зобов'язується повести розрахунки за надані послуги.

Послуга з перевезення вантажів передбачає переміщення вантажів в залізничних вагонах та іншого рухомого складу, які надійшли на адресу замовника з сортувальних колій №№ 12, 14, 15 станції Київ-Петрівка Південно-Західної залізниці (передавальні колії) до місць проведення вантажних операцій на під'їзні залізничні колії №№ 1, 2, 4 ТОВ "Бетон Комплекс" та у зворотному напрямку (п. 1. 3 спірного Договору).

Положеннями п. 2.14 спірного договору встановлено, що для надання послуг на залізничних під'їзних коліях, що належать замовнику, останній зобов'язаний до початку їх надання, і в подальшому, щоквартально пред'являти виконавцю дозвіл на експлуатацію цих колій.

У Акті обстеження умов роботи на під'їзній колії встановлено, що під'їзна колія обслуговується локомотивом відповідача.

Дослідивши зміст спірного договору № 030 від 01.08.2014, суд дійшов висновку, що даний договір за своєю правовою природою є змішаним та містить елементи договору перевезення вантажів та договору про подачу та збирання вагонів.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про залізничний транспорт", під'їзні колії - залізничні колії, які призначені для транспортного обслуговування одного або кількох підприємств, організацій та установ у взаємодії із залізничним транспортом загального користування; підприємства залізничного транспорту - суб'єкти господарювання, які провадять діяльність у сфері залізничного транспорту.

Згідно зі Статутом Приватного акціонерного товариства "Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" предметом діяльності останнього є, зокрема, вантажний залізничний транспорт, транспортне оброблення вантажів.

Таким чином, відповідач є підприємством залізничного транспорту, оскільки надає послуги з перевезення вантажів залізничним транспортом, тобто провадить діяльність у сфері залізничного транспорту.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про залізничний транспорт", відносини підприємств залізничного транспорту з власниками залізничних під'їзних колій, порядок і умови експлуатації цих колій, обігу рухомого складу, що не належить до залізничного транспорту загального користування, визначаються Статутом залізниць України та укладеними на його основі договорами.

Згідно ст. 73 Статуту залізниць України, порядок обслуговування контрагентів - підприємств, що мають у межах залізничної під'їзної колії іншого підприємства свої склади або залізничні колії, які до неї примикають, встановлюється договорами, що укладаються без участі залізниці, безпосередньо між контрагентами і підприємством, якому належить залізнична під'їзна колія. Відповідальність перед залізницею за користування вагонами контрагентом, збереження вантажів та вагонів несе підприємство, якому належить залізнична під'їзна колія.

Відповідно до ст. Статуту залізниць України Договір про експлуатацію залізничної під'їзної колії та договір про подачу та забирання вагонів розробляється з урахуванням єдиного технологічного процесу роботи під'їзної колії із станцією примикання.

Положенням п. 1.1 Правил обслуговування залізничних під'їзних колій, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 № 644 (далі - Правила), встановлено, що до залізничних під'їзних колій належать колії, що з'єднані із загальною мережею залізниць безперервною рейковою колією і належать підприємствам, підприємцям, організаціям, установам, незалежно від форм власності, а також громадянам - суб'єктам підприємницької діяльності (далі - підприємство).

Залізничні під'їзні колії призначено для транспортного обслуговування одного або кількох підприємств у взаємодії із залізничним транспортом загального користування.

Під'їзні колії з усіма спорудами і пристроями, локомотиви і вагони повинні утримуватися в повній справності згідно з чинними Правилами технічної експлуатації (ПТЕ) залізниць України.

Оскільки власники залізничних під'їзних колій здійснюють транспортне обслуговування підприємств, і їх залізничні під'їзні колії з'єднані із загальною мережею залізниць безперервною рейковою колією, укладання власником під'їзної колії договору про транспортне обслуговування підприємств - контрагентів є обов'язковим.

Відповідно до положень п. 3.4. Правил, оформлення договору про експлуатацію під'їзної колії та договору про подачу та забирання вагонів виконується в такому порядку: проект договору розробляється залізницею. Підписаний у двох примірниках проект договору надсилається на підпис підприємству. Підприємство підписує і повертає залізниці проект договору у двадцятиденний термін. Цей термін обчислюється: у разі пересилки проекту договору з посильним - з дати розписки про отримання договору, у разі пересилки поштою - з дати календарного штемпеля поштового відділення в пункті знаходження адресата. Якщо при підписанні договору в підприємства виникнуть заперечення стосовно його умов, то незалежно від цього воно підписує договір, складає протокол розбіжностей і направляє його у двох примірниках залізниці одночасно з підписаним договором. Наявність розбіжностей оговорюється в договорі. У разі неповернення залізниці підписаного проекту договору у двадцятиденний термін, договір набирає чинності в редакції залізниці.

Таким чином, порядок укладення договорів, встановлений п. 3.4 Правил обслуговування колій, кореспондується із загальним порядком укладання договорів, установленого законодавцем ст. 181 Господарського кодексу України, тим, що на сторону, яка порушила двадцятиденний строк для вчинення певних дій з укладення договору покладаються наслідки: договір вступає в силу в редакції іншої сторони (п. 2.10 Рекомедацій Президії Вищого господарського суду України від 23.12.2008 № 04-5/278 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з договорів на обслуговування залізничних під'їзних колій").

Як вбачається з матеріалів справи, позивач направив протокол розбіжностей з пропущенням двадцятиденного терміну для вчинення зазначеної дії, а Правила обслуговування колій встановлюють спеціальний порядок укладення договорів, передбачений ст. 181 ГК України, таким чином у суду відсутні правові підстави вважати, що пропозиції, викладені позивачем у протоколі розбіжностей, є прийнятими в силу приписів ч. 7 ст. 181 ГК України, оскільки спеціальні приписи Правил, на відміну від загальних положень ст. 181 ГК України, встановлюють наслідки для особи, яка порушила 20-денний термін для вчинення відповідної дії.

Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлена позивачем вимога про визнання пропозицій позивача, викладених в протоколі розбіжностей до Договору про надання послуг перевезення вантажів залізничним транспортом і пов'язаних з ними послуг від 01.08.2014 р. за № 030, спрямована на встановлення судом факту, що має юридичне значення та не може бути самостійним предметом позову. Встановлення факту може лише бути елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог.

Обраний позивачем спосіб захисту не є ефективним, оскільки не призведе до поновлення прав позивача чи захисту інтересів.

Встановлення факту прийняття/неприйняття пропозицій позивача, викладених у протоколі розбіжностей, є предметом дослідження при розгляді справи та не є самостійною позовною вимогою.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заявлена позивачем вимога про визнання пропозицій, викладених у протоколі розбіжностей, прийнятими, не призводить до поновлення права позивача, яке на його думку порушено.

Відповідно до пункту 4.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.11.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", господарський суд, дійшовши висновку про те, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, повинен відмовити в позові, а не припиняти провадження на підставі пункту 1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання пропозицій ТОВ "БЕТОН КОМПЛЕКС", викладених в протоколі розбіжностей до Договору № 030 від 01.08.2014 є необгрунтованою.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання відповідача виконувати в натурі зобов'язання за договором № 030 від 01.08.2014, суд зазначає наступне.

Вказана вимога є похідною від вимоги, про визнання пропозицій, викладених у протоколі розбіжностей, прийнятими, у задоволенні якої судом відмовлено, то суд відмовляє також і у задоволенні вимоги про зобов'язання відповідача виконувати в натурі зобов'язання за договором № 030 від 01.08.2014.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені скаржником в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 31.05.2016р. у справі № 910/5153/16 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетон Комплекс" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 31.05.2016р. у справі № 910/5153/16 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/5153/16 повернути до Господарського суду м. Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді С.О. Алданова

Л.П. Зубець