РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2016Справа №910/10396/16
За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»

До Моторного (транспортного) страхового бюро України

Третя особа ОСОБА_1

Про стягнення 15 927,30 грн.

Суддя Мельник В.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність № 0115-164 від 20.10.2015

від відповідача: не зявився

від третьої особи: не зявився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі позивач) подало на розгляд Господарського суду міста Києва позов до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі відповідач) про стягнення 15 927,30 грн.

Позовні вимоги позивача мотивовані тим, що позивачем, як страховиком, відповідно до договору страхування наземного транспорту № 28-0107-14-0154 від 04.09.2014р. було виплачено страхове відшкодування в розмірі 15 927 грн., внаслідок чого, до позивача в порядку ст. 27 Закону України Про страхування та статті 228 Господарського кодексу України перейшло право вимоги (регресу) в межах здійснених фактичних затрат до відповідача.

Ухвалою суду від 07.06.2016р. порушено провадження у справі № 910/10396/16 та призначено розгляд на 11.07.2016 р.

29.06.2016р. відповідач подав через відділ діловодства суду відзив на позовну заяву.

07.07.2016р. позивач подав через відділ діловодства суду клопотання про залучення до участі у справі третьої особи.

11.07.2016р. представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, надав пояснення по справі, підтримав клопотання про залучення до участі у справі ОСОБА_1 в якості третьої особи.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти заявлених позовних вимог, надав пояснення по справі.

Суд задовольнив клопотання представника позивача про залучення до участі у справі ОСОБА_1 в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору та відклав судовий розгляд справи на 15.08.2016р.

28.07.2016р. позивач подав через відділ діловодства суду документи по справі.

15.08.2016р. представник позивача у судовому засіданні надав пояснення по справі, підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, надав пояснення по справі.

Третя особа у судове засідання не зявилась, про причини відсутності суд не повідомила, вимоги ухвали суду від 11.07.2016р. не виконала.

Сторони заявили клопотання про продовження строку вирішення спору.

Суд задовольнив клопотання сторін про продовження строку вирішення спору та відклав розгляд справи, направив запит суду до третьої особи ОСОБА_1 про надання інформації відносно пільгової категорії.

19.09.2016р. судове засідання не відбулось, у звязку з продовження перебуванням судді Мельника В.І. у відпустці та засіданні перенесено на 30.09.2016р.

21.09.2016р. суд направив повторний запит до третьої особи ОСОБА_1 про надання інформації відносно пільгової категорії.

26.09.2016р. відповідач подав через відділ діловодства суду клопотання про відкладення розгляду справи.

30.09.2016р. представник позивача у судовому засіданні надав пояснення по справі, підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не зявився.

Третя особа ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, про причини відсутності суд не повідомив, вимоги ухвали суду від 11.07.2016р. не виконав, відповіді на запити суду від 17.08.2016р. та 21.09.2016р. не надав.

Згідно ст.87 Господарського процесуального кодексу України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Розглянувши подані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

04.09.2014р. між ПрАТ «СК «Українська страхова група» (далі позивач) та ОСОБА_3, як страхувальником, було укладено договір добровільного страхування № 28-0107-14-01154, згідно умов якого об'єктом страхування є транспортний засіб марки «Ауді» д.н.з АА 2725 ОВ.

10.02.2015р. у м. Києві на проспекті ім. Курбаса Леся, сталася ДТП за участю транспортного засобу «Ауді» д.н.з АА 2725 ОВ, під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу «БМВ 530» д.н.з PL OGL 90LT, під керуванням ОСОБА_1.

Відповідно до постанови Святошинського районного суду міста Києва № 759/2611/15-п від 25.02.2015р. встановлено вину гр. ОСОБА_1 у здійсненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до страхового акту № ДККА-42783 від 02.03.2015р. та калькуляції до нього, страхового акту № ДККА-42783/1 від 23.03.2015р. та калькуляції до нього, акту виконаних робіт № від 19.03.2015р., розмір матеріальної шкоди завданої власнику транспортного засобу «Ауді» д.н.з АА 2725 ОВ, внаслідок ДТП склав 15 927,30 грн., які було виплачено позивачем згідно платіжних доручень № 4373 від 03.03.2015р. та №5756 від 23.03.2015р., копії яких наявні в матеріалах справи.

Внаслідок того, що цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП на момент скоєння останнього, не була застрахована та водій транспортного засобу належить до пільгової категорії громадян, позивач звернувся з вимогою про відшкодування страхової виплати до МТСБУ за рахунок фонду захисту потерпілих.

Позивач у своєму позові просив суд стягнути з відповідача 15 927,30 грн. боргу та судових витрат.

Стаття 22 Цивільного кодексу України встановлює, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно статті 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Вимогами статті 993 Цивільного кодексу України встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

В статті 1187 ЦК України наведено визначення: „Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно із п.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Абзацом 1 статті 9 Закону України „Про страхування визначено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Абзацом 16 ст.9 Закону України „Про страхування визначено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Згідно із статтею 27 Закону України „Про страхування страховик має право вимоги в межах його фактичних затрат.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" суди, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, а між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Згідно статті 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно статті 228 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

Як вбачається з довідки про ДТП № 57545930, виданою ВДАІ Святошинським РУ ГУМВСУ в м. Києві, винна у ДТП особа ОСОБА_1 належить до пільгової категорії громадян України та має посвідчення АП1 179024.

Судом неодноразово направлено запити на адресу третьої особи ОСОБА_1 про надання інформації до якої пільгової категорії відноситься посвідчення АП1 179024. Проте, заходи вжиті судом не дали бажаючих результатів, а тому відсутні підстави ставити під сумнів інформацію видану ВДАІ Святошинським РУ ГУМВСУ в м. Києві.

Пунктом 13.1 статті 13 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності, звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Відповідно до підпункту «г» пункту 41.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону.

Таким чином, ОСОБА_1, який керував транспортним засобом «БМВ 530» д.н.з. PL OGL 90LT, з вини якого сталася ДТП, є особою, яка належить до пільгової категорії громадян України, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 Закону. Отже, у відповідача виникло зобов'язання перед позивачем відповідно до положень п. 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 4 статті 35 Господарського процесуального кодексу України визначено, що рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, є обов'язковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача у повному обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 49, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, м.Київ, вул. Русанівський бульвар, буд. 8, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (03038, м.Київ, вул. Івана Федорова, 32-а, ) суму заборгованості у розмірі 15 927 (п'ятнадцять тисяч девятсот двадцять сім) грн. 30 коп. та судовий збір у розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн.

Видати наказ відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

(Повний текст рішення підписано 24.10.2016р.)

Суддя В.І.Мельник