ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2016 року Справа № 926/1803/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого суддіШевчук С.Р. (доповідач)
суддівВладимиренко С.В., Демидової А.М.
розглянувши касаційну скаргуМіського комунального підприємства "Чернівцітеплокомуненерго"
на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 05.07.2016
у справі№ 926/1803/15 господарського суду Чернівецької області
за позовомМіського комунального підприємства "Чернівцітеплокомуненерго"
до Приватного підприємства "Санітарія"
простягнення заборгованості 251 936,85 грн

в судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача: Білянський М.І., дов. № 2191 від 30.12.2015

- відповідача: не з'явилися

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2015 року позивач Міське комунальне підприємство "Чернівцітеплокомуненерго" звернулося до господарського суду Чернівецької області з позовом до відповідача Приватного підприємства "Санітарія про стягнення 251 936,85 грн заборгованості за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньо будинкових систем централізованого опалення житлових будинків за період з 01.05.2013 по 28.02.2015 (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог).

Рішенням господарського суду Чернівецької області від 18.05.2016 у справі № 926/1803/15 (у складі головуючого судді Скрипчука І.В., суддів Паскарь А.Д., Ніколаєва М.І.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 05.07.2016 (у складі головуючого судді Костів Т.С., суддів Малех І.Б., Желік М.Б.), в позові відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятими у даній справі судовими рішеннями, Міське комунальне підприємство "Чернівцітеплокомуненерго" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, зокрема ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України, ст. 188 Господарського кодексу України, зазначаючи, що договір № 9-Т від 07.04.2011 на технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем централізованого опалення житлових будинків був пролонгований на 2014 рік, а отже наявні правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості за період з 01 травня 2013 по 28 лютого 2015, просить скасувати рішення господарського суду Чернівецької області від 18.05.2016 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 05.07.2016 у справі № 926/1803/15 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач надав відзив на касаційну скаргу, вважає доводи касаційної скарги необґрунтованими, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Перевіривши доводи касаційної скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що між міським комунальним підприємством "Чернівцітеплокомуненерго" (виконавець) та приватним підприємством "Санітарія" (замовник) укладено договір № 9-Т від 07.04.2011 на технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньо будинкових систем централізованого опалення житлових будинків. Сторони зобов'язались виконувати умови договору у відповідності до Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж, "Про затвердження Примірного переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд", затвердженого наказом ДКУ з питань житлово-комунального господарства від 10.08.2014 за № 150, та інших нормативно-правових актів України.

Згідно з п. 1.1 договору замовник доручає, а виконавець приймає на себе обов'язки з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньо будинкових систем централізованого опалення будинків, перелічених в додатку № 1 до договору.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що витрати на технічне обслуговування і поточний ремонт внутрішньо будинкових систем централізованого опалення, передбачених в додатку № 2, оплачує замовник централізованим відрахуванням виконавцю у відсотках до сум коштів, що надходитимуть від населення та власників і орендарів нежитлових приміщень житлових будинків у вигляді квартирної плати та експлуатаційних витрат на рахунки замовника. Відсотки відрахувань визначаються двосторонніми договорами. У пункті 3.2 договору визначено, що оплата здійснюється споживачами, які проживають в будинках, відповідно до переліку будинків, зазначених у додатку № 1. Додаток заповнює замовник.

Відповідно до п. 2.4.10 виконавець зобов'язався до 20 числа, наступного за звітним місяцем, надавати замовнику копії нарядів - завдань з поточного ремонту внутрішньо будинкових систем централізованого опалення житлових будинків і звіт по фактичним витратам на поточний ремонт та технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем центрального опалення житлових будинків із зазначенням вартості.

Згідно з ч. 2 ст. 628 ЦК України, сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються, у відповідних частинах, положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти і оплатити виконану роботу.

Згідно з ч. 4 ст. 882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.

Частина 1 ст. 901 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послуги, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що договір виконувався сторонами, підписані акти здачі - прийняття робіт (надання послуг) за період з 01 травня 2013 року по 01 січня 2015 року, в яких зазначається про те, що виконавцем були проведені роботи (надані послуги) за договором № 9-Т від 07.04.2011. У зв'язку з цим суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку, що факт здійснення виконавцем обов'язків з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньо будинкових систем централізованого опалення будинків, відповідно до договору № 9-Т від 07.04.2011, підтверджується актами здачі - приймання робіт (надання послуг).

Позивачем відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, були виставлені відповідачу платіжні вимоги, у яких пропонувалось у семиденний термін від дня їх пред'явлення провести оплату. Проте, відповідач заборгованість у добровільному порядку не сплатив. Платіжні вимоги були виставлені позивачем у зв'язку з відсутністю в договорі строку (терміну) виконання боржником обов'язку по сплаті платежів за виконані роботи.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості згідно договору № 9-Т від 07.04.2011 на технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньо будинкових систем централізованого опалення житлових будинків за період з 31.05.2013 по 31.12.2013 з урахуванням актів здачі - приймання робіт (надання послуг) за вказаний період.

Однак, як встановлено судами попередніх інстанцій, за період з 01.05.2013 по 31.12.2013 відповідачем повністю проведена поточна оплата за виконані роботи згідно договору № 9-Т на технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньо будинкових систем централізованого опалення житлових будинків від 07.04.2011 та актів здачі - прийняття робіт (надання послуг) за вказаний період, що підтверджується розрахунком позивача. У зв'язку з цим, правових підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості за виконані роботи (надані послуги) з 01.05.2013 по 31.12.2013 немає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за виконані позивачем роботи (надані послуги) за січень - грудень 2014 року, суди першої та апеляційної інстанції виходили з відсутності між сторонами у цей період договірних відносин.

Так, листом від 05.09.2013 за № 1418 (отримано 11.09.2013 вх.№ 141/12) МКП "Чернівцітеплокомуненерго" повідомило ПП "Санітарія" про те, що договір № 9-Т від 07.04.2011 на технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньо будинкових систем централізованого опалення розірваний, у зв'язку із скасуванням рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 60/2 від 06.02.2007, на підставі якого був укладений між позивачем та відповідачем даний договір.

Пунктом 7.1 договору № 9-Т від 07.04.2011 передбачено, що він діє до 31.12.2013 і вважається пролонгованим на наступний рік, якщо за місяць до закінчення його дії не буде письмово заявлено від однієї із сторін про його розірвання або перегляд.

Відповідно до п. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

З цієї підстави суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що оскільки позивач за один місяць до закінчення дії договору письмово заявив про його розірвання, то останній не був пролонгований на 2014 рік. Отже, його дія припинилась 31.12.2013. Як наслідок, після грудня 2013 року роботи по технічному обслуговуванню та поточному ремонту внутрішньо будинкових систем централізованого опалення житлових будинків виконувались МКП "Чернівцітеплокомуненерго" вже поза межами дії договору № 9-Т від 07.04.2011.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Таким чином, судами попередніх інстанцій вірно зазначено, що стягнення заборгованості після грудня 2013 року за виконані роботи по технічному обслуговуванню та поточному ремонту внутрішньо будинкових систем централізованого опалення житлових будинків лежить поза межами підстав заявленого позову, виключно в межах яких здійснюється розгляд справи. Проте, скаржник не позбавлений права звернутися до суду з позовом з інших підстав, вказавши в ньому інші обставини, на яких буде ґрунтуватися вимога.

Щодо доводів касаційної скарги, то вони не спростовують вказаних висновків судів, спростовуються вищенаведеним, та, крім того, пов'язані з переоцінкою доказів, що виходить за межі повноважень касаційної інстанції.

З огляду на викладене та враховуючи, що скаржник в силу ст. 33 Господарського процесуального кодексу України не довів в установленому законом порядку тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та оскільки в силу вимог ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень у справі № 926/1803/15.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Міського комунального підприємства "Чернівцітеплокомуненерго" залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 05.07.2016 та рішення господарського суду Чернівецької області від 18.05.2016 у справі № 926/1803/15 залишити без змін.

Головуючий суддя С.Р. Шевчук

С у д д я С.В. Владимиренко

С у д д я А.М. Демидова