РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2016Справа №910/13682/16

За позовом Колективного підприємства "Навчально-відновлювальний центр

Українського товариства глухих"

до 1) Київської міської ради

2) Київської міської державної адміністрації

3) Головне територіальне управління юстиції у місті Києві

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача -

Всеукраїнська громадська організація інвалідів "Українське товариство глухих"

про визнання права власності

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Піддубна О.В. (довіреність)

від відповідача 1: Семенюк Н.М. (довіреність)

від відповідача 2: Галицький М.Т. (довіреність)

від відповідача 3: не з'явився

від третьої особи: Піддубна О.В. (довіреність)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Колективне підприємство "Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської ради (відповідач 1), Київської міської державної адміністрації (відповідач 2), Головного територіального управління юстиції Київської міської державної (відповідача 3) в якому просить суд визнати за Колективним підприємством "Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих" право власності на греблю та човновий причал, які знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Курортна, 5.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що державним реєстратором прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві було відмовлено позивачу у державній реєстрації права власності на греблю та причал, які знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Курортна, 5, у зв'язку із чим, а також з огляду на відсутність документів щодо будівництва греблі та причалу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.07.2016 порушено провадження по справі № 910/13682/16 та призначено її до розгляду на 30.08.2016.

30.08.2016 через відділ діловодства суду від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву. Київська міська рада у відзиві на позов зазначила, що підстави для задоволення позову згідно із ст. 392 ЦК України відсутні, оскільки перебування майна, у тому числі приміщень, споруд, будинків, на балансі підприємства (організації) ще не є безспірною ознакою наявності у такого підприємства права власності на майно; наданий позивачем технічний паспорт на споруди, виготовлений ТОВ "Бюро Технічної Інвентаризації" станом на 13.11.2013 не є належним та допустимим доказом; з наданої позивачем копії рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 26.01.1981 "Про відведення додаткової земельної ділянки Центральному правлінню УТОГ під будівництво ставу" вбачається, що земельна ділянка для будівництва ставу та споруд позивачу не відводилась. Також відповідач 1 зазначив, що позивачем не зазначено ідентифікуючих характеристик майна на яке просить суд визнати права власності.

30.08.2016 через відділ діловодства суду від відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач 2 просив суд відмовити в задоволені позовних вимог, посилаючись на те, що гребля та човновий причал, які знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Курортна, 5 та знаходяться на земельній ділянці, яка відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежувань земель державної та комунальної власності" є комунальною власністю та згідно із ст. 122 Земельного кодексу України передачу земельних ділянок у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад здійснюють сільські, селищні, міські ради.

В судове засідання 30.08.2016 з'явились представники відповідачів 1, 2. Представники позивача та відповідача 3 в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.08.2016 залучено до участі у справі № 910/13682/16 як третю особу яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Всеукраїнську громадську організацію інвалідів "Українське товариство глухих", розгляд справи № 910/13682/16 відкладено на 22.09.2016 та витребувано у Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві, Комунального підприємства Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та учасників процесу докази по справі.

12.09.2016 через відділ діловодства суду від Комунального підприємства Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна надійшли копії документів з інвентаризаційної справи за адресою: м. Київ, вул. Курортна, 5 щодо спортивного комплексу площею 1624, 9 кв. м (літ. М) та танцювальної площадки площею 5,0 кв. м. (літ. О) за вказаною адресою.

16.09.2016 через відділ діловодства суду від Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві надійшли пояснення, в яких зазначено, що на час надання відповіді на вимогу суду Департамент не реєстрував документів дозвільного, декларативного характеру, що надають право на виконання будівельних робіт та не приймав в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів за адресою м. Київ, вул. Курортна, 5.

21.09.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшли клопотання про заміну відповідача 3, в якому позивач просить суд здійснити заміну відповідача 3 - Головне територіальне управління юстиції Київської міської державної адміністрації на належного - Головне територіальне управління юстиції у місті Києві. Також позивачем подано до суду клопотання про продовження строку вирішення спору та оголошення перерви в судовому засіданні, письмові пояснення по справі та документи по справі.

21.09.2016 через відділ діловодства суду від третьої особи надійшли пояснення та документи по справі. У своїх поясненнях третя особа зазначила, що власником спортивного комплексу є Всеукраїнська громадська організація інвалідів "Українське товариство глухих", проте згідно із ст. 317 ЦК України третя особа надає згоду на передачу свого ще не оформленого права власності на греблю та причал позивачу та просить суд визнати за Колективним підприємством "Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих" право власності на греблю та човновий причал, які знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Курортна, 5.

22.09.2016 через відділ діловодства суду від Головного територіального управління юстиції Київської міської державної адміністрації надійшов відзив на позовну заяву, в якому останнє зазначає, що відмова позивачу в державній реєстрації права власності на спірне майно була здійснена державним реєстратором правомірно, прав та законних інтересів позивача порушено не було.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.09.2016 здійснено заміну відповідача 3 - Головне територіальне управління юстиції Київської міської державної адміністрації на належного - Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, продовжено строк вирішення спору у справі № 910/13682/16 на 15 днів та розгляд справи відкладено на 20.10.2016.

26.09.2016 через відділ діловодства суду від Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надійшли витребувані судом документи, а також пояснення в яких зазначено, що за поданням Департаменту земельних ресурсів Київська міська рада не приймала рішень щодо відмови у наданні Колективному підприємству "Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих" земельної ділянки за кадастровим номером 8 000 000 000:85:076:0016.

17.10.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи по справі та заява про зміну предмету позову, в якій позивач просить суд визнати за Колективним підприємством "Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих" право власності на гідроспоруди, які знаходяться за адресою: м. Київ, Пуща-Водиця, вул. Курортна, 5:

низьконапірну ґрунтову трапецеїдальної форми греблю довжиною 40 метрів, шириною 3 метри, максимальною висотою 4,5 метрів з укріпленням залізобетонними плитами,

водоскидну залізобетонну споруду шахтного типу з донним водовипуском та дерев'яними шандорами пропускною здатністю 4,5 метрів кубічних в секунду,

ґрунтовий відвідний канал довжиною 65 метрів, шириною 3 метри, пропускною здатністю 6,5 метрів кубічних в секунду,

причал для човнів із плавучого збірного залізобетонного понтона розмірами у плані 3 метри на 10 метрів з дощатим настилом, перильною металевою огорожею та перехідним металевим береговим щитом розмірами у плані 6 метрів на 6 метрів.

20.10.2016 через відділ діловодства суду від відповідача 1 надійшло клопотання про фіксування судового процесу.

Відповідно до п. 7 ст. 81-1 ГПК України, на вимогу хоча б одного учасника судового процесу у суді першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи по суті або за ініціативою суду здійснюється фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Враховуючи те, що відповідачем 1 подано клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису, при розгляді справи № 910/13682/16 здійснюється фіксування судового процесу.

В судовому засіданні 20.10.2016 представник позивача надав пояснення щодо заяви про зміну предмету позову, просив суд прийняти дану заяву.

Представник відповідача заперечив щодо прийняття заяви про зміну предмету позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України, до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Розглянувши заяву про зміну предмету позову, судом встановлено, що заява про зміну предмету позову відповідає вимогам ст. 22 ГПК України, подана до початку розгляду справи по суті, у зв'язку із чим приймається судом до розгляду та подальший розгляд справи здійснюється щодо вимог викладених в заяві позивача про зміну предмету позову.

Судом враховано, що посилання позивача на висновок за результатами проведеного експертного будівельно-технічного дослідження від 12.10.2016 №33/36-16 складений судовим експертом Черніном Я.О. (свідоцтво №803 (№319) від 29.09.2000) не являється зміною підстав позову, що узгоджується з роз'ясненнями викладеними у п. 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", згідно із яким не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Представник позивача в судовому засіданні 20.10.2016 надав суду пояснення по суті позовних вимог, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача 1 заперечив позовні вимоги в повному обсязі, надав пояснення стосовно своїх заперечень.

Представник відповідача 2 проти позовних вимог заперечив.

Представник відповідача 3 в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Представник третьої особи підтримав позов.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Враховуючи те, що відповідачем 3 реалізовані свої процесуальні права шляхом подання відповідачем відзиву на позов, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи без участі представника відповідача 3.

Враховуючи вищенаведене та те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, в судовому засіданні 20.10.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників позивача, відповідачів 1, 2, третьої особи, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом засідання президії Центрального правління УТОГ № 11/123 від 26.02.1964 будинок відпочинку в Пущі-Водиці Українського товариства глухонімих найменовано "Сосновий бір".

Постановою президії Центрального правління УТОГ № 125 від 06.03.1993 на базі ліквідованого будинку відпочинку "Сосновий бір" вирішено створити з 05.12.1993 Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих.

Згідно із Статутом Колективного підприємства "Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих", позивач був створений Центральним правлінням УТОГ згідно із прийнятою останнім постановою за № 125 від 06.03.1993. КПНВЦ УТОГ є правонаступником Навчально-відновлювального центру Українського товариства глухих, зареєстрованого Подільською районною державною адміністрацією м. Києва 21.12.1993, реєстраційним № 0089-1855ц.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач стверджує, що Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих було створено на базі ліквідованого будинку відпочинку "Сосновий бір", у зв'язку із чим, позивач є правонаступником будинку відпочинку "Сосновий бір" Українського товариства глухих.

05.07.1971 рішенням виконкому Київської міської ради депутатів трудящих за № 1122 будинку відпочинку "Сосновий бір" УТОГ було відведено земельну ділянку площею 2, 9 га по вул. Курортній, 5 в Пущі-Водиці Подільського району під будівництво літньої естради та влаштування спортивних майданчиків.

Згідно із рішенням виконкому Київської міськради №1208 від 07.08.1972 будинку відпочинку "Сосновий бір" Українського товариства глухих надано дозвіл на будівництво спортивного комплексу та влаштування озера із станцією для човнів на власній території за адресою: м. Київ, вул. Курортна, 5.

05.07.1978 на підставі вищевказаного рішення Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва надано будинку відпочинку "Сосновий бір" УТОГ дозвіл №166-под на будівництво спорткомплексу по вул. Курортній, 5 в Пущі-Водиці.

29.09.1982 спорткомплекс було прийнято в експлуатацію державною приймальною комісією, яка була призначена виконкомом Подільської райради народних депутатів. Акт приймання в експлуатацію спорткомплексу було затверджено рішенням Подільського райвиконкому від 30.09.1982 за № 463. До переліку об'єктів, що належать до бази відпочинку "Сосновий бір" віднесено човновий причал (додаток до акту).

Відповідно до листа Оболонської в м. Києві державної адміністрації (№ 04-2676 від 10.12.2004) у відповідь на звернення КПНВЦ УТОГ на підставі існуючої земельно-кадастрової документації підтвердило поштові адреси КПНВЦ УТОГ за адресами по вул. Курортна, 6 - розміщення комплексу споруд будинку відпочинку "Сосновий бір"; по вул. Курортна, 5 - експлуатація спортивних споруд, літньої естради, ставу; та по вул. Курортна, 8 - експлуатація відомчого житлового будинку.

Став з греблею та човновий причал обліковуються на десятому рахунку балансу Колективного підприємства "Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих" в підтвердження чого позивачем надано довідку від 08.12.2015 за підписом директора та головного бухгалтера КП НВЦ УТОГ та акти приймання-передачі (внутрішнього переміщення основних засобів) за типовою формою 03-1.

Позивач звернувся до державного реєстратора Управління держаної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві із заявою (прийнята 27.06.2015 за реєстровим номером 12081732) про державну реєстрацію права власності на греблю та причал, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Курортна, будинок 5.

16.07.2016 державним реєстратором прийнято рішення за №22897860 про зупинення розгляду вищезазначеної заяви позивача про державну реєстрацію права власності, у зв'язку із тим, що не подані усі необхідні документи, а саме:

- документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку;

- документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси;

- документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права на об'єкт нерухомості.

У зв'язку із тим, що Колективним підприємством "Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих" (позивачем) не було усунено обставин, що були підставою для зупинення розгляду заяви позивача, державним реєстратором 07.09.2015 було прийнято рішення за №24218230 про відмову у державній реєстрації права власності на греблю та причал, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Курортна, будинок 5 за позивачем.

Однак, як зазначено позивачем право на земельну ділянку неможливо оформити без попереднього оформлення права власності на об'єкти нерухомості, які на ній знаходяться. В той же час, право власності на об'єкти, які були побудовані в 1980 році не було оформлено, у зв'язку із чим, неможливо оформити перехід цього права.

З огляду на наведені обставини позивачем заявлено позовні вимоги про визнання права власності на греблю та човновий причал, які знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Курортна, 5.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України). Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України може бути визнання права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В силу приписів статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Верховний Суд України, аналізуючи деякі питання застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ, у листі від 01.07.2013 року зазначив, що відповідно до ст. 392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності:

1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов'язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов'язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов'язального права);

2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивач у позові про визнання права власності є особа, яка вже є власником.

З наведених норм Цивільного кодексу України випливає, що позов про визнання права власності може пред'являтися у тих випадках, коли належне певній особі право або набуття цією особою права не визнається, оспорюється іншою особою або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй такого права.

В редакції заяви про зміну предмету позову, позивачем заявлені вимоги про визнання за Колективним підприємством "Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих" права власності на гідроспоруди, які знаходяться за адресою: м. Київ, Пуща-Водиця, вул. Курортна, 5 на низьконапірну ґрунтову трапецеїдальної форми греблю довжиною 40 метрів, шириною 3 метри, максимальною висотою 4,5 метрів з укріпленням залізобетонними плитами; водоскидну залізобетонну споруду шахтного типу з донним водовипуском та дерев'яними шандорами пропускною здатністю 4,5 метрів кубічних в секунду; ґрунтовий відвідний канал довжиною 65 метрів, шириною 3 метри, пропускною здатністю 6,5 метрів кубічних в секунду; причал для човнів із плавучого збірного залізобетонного понтона розмірами у плані 3 метри на 10 метрів з дощатим настилом, перильною металевою огорожею та перехідним металевим береговим щитом розмірами у плані 6 метрів на 6 метрів.

В підтвердження наявності у позивача права власності на вказане вище майно, зокрема, на греблю та човновий причал, які знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Курортна, 5 позивач надав довідку від 08.12.2015 за підписом директора та головного бухгалтера КП НВЦ УТОГ та акти приймання-передачі (внутрішнього переміщення основних засобів) за типовою формою 03-1, згідно із якими став з греблею та човновий причал, обліковуються на десятому рахунку балансу Колективного підприємства "Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих".

Однак, суд зазначає, що перебування майна, у тому числі приміщень, споруд, будинків, на балансі підприємства (організації) ще не є безспірною ознакою його права власності.

Баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та обсягу фінансових зобов'язань на конкретну дату. Баланс не визначає підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства (лист Вищого арбітражного суду України № 01-8/98 від 31.01.2001 "Про деякі приписи законодавства, яке регулює питання, пов'язані із здійсненням права власності та його захистом").

Таким чином, перебування греблі та човнового причалу, які знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Курортна, 5, на балансі Колективного підприємства "Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих" не свідчить про наявність правових підстав для виникнення у позивача права власності на вказане майно.

Відповідно до постанови Президії Центрального правління Українського товариства глухих від 21.01.2004 № 2 позивачу було передано у господарське відання нерухоме майно Українського товариства глухих, в тому числі спортивний комплекс та танцювальна площадка за адресою м. Київ, вул. Курортна. 5.

За поясненнями третьої особи, незважаючи на те, що гребля та причал у цій постанові не зазначені, останні також були передані у господарське відання позивача як невід'ємні частини спорткомплексу, в підтвердження чого третьою особою надано довідку ЦП УТОГ від 17.08.2005 №12-03/175.

Стаття 136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Право господарського відання не можна ототожнювати з правом власності, оскільки право власності є абсолютним, первинним правом і обмежується воно тільки законом, а право господарського відання - це право, яке залежить від права власності, є похідним від нього. Право господарського відання обмежено не тільки законом, але й приписами правовстановлюючих документів, які затверджує власник.

Перебування у позивача майна виключно на праві господарського відання, не свідчить про набуття Колективним підприємством "Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих" права власності на таке майно.

Здійснення балансоутримувачем, у даному випадку Колективним підприємством "Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих", права господарського відання майна не призводить до набуття ним права власності на майно та не змінює власника такого майна.

В свою чергу, з огляду на посилання позивача щодо відсутності реєстрації права власності, суд зазначає, що реєстрація права власності жодним чином не впливає на виникнення, зміну чи припинення права власності, а є визнанням та підтвердженням державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, а тому наявність права власності на майно у відповідності до ст. ст. 32-34 ГПК України має бути підтверджена правовстановлюючими документами.

Судом встановлено, що відповідно до п. 3.1., п. 3.2. Статуту Колективного підприємства "Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих", майно підприємства становлять основні фонди та обігові кошти, а також інші матеріальні цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства. Власником всього майна підприємства є Українське підприємство глухих, в особі його Центрального правління. Підприємство розпоряджається переданим йому власником майном та набутим з інших джерел майном на правах повного господарського відання (володіння користування, розпорядження).

Таким чином, за змістом Статуту Колективного підприємства "Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих", власником майна позивача є Українське товариство глухих.

Рішення виконкому Київської міськради №1208 від 07.08.1972, дозвіл №166-под від 05.07.1978 на будівництво спорткомплексу по вул. Курортній, 5 в Пущі-Водиці, Акт приймання в експлуатацію від 29.09.1982 були видані будинку відпочинку "Сосновий бір" Українського товариства глухих, доказів створення якого як юридичної особи матеріали справи не містять.

Документів, що підтверджують створення Колективним підприємством "Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих" майна, на яке позивач просить суд визнати право власності, суду не надано.

Наданий позивачем висновок за результатами проведеного експертного будівельно-технічного дослідження від 12.10.2016 №33/36-16, складений судовим експертом Черніном Я.О. (свідоцтво №803 (№319) від 29.09.2000), не являється доказом, який підтверджує належність позивачу гідроспоруд.

Не спростовує встановлених судом обставин щодо відсутності у позивача права власності на заявлене майно і наданий позивачем технічний паспорт на споруди, виготовлений ТОВ "Бюро Технічної Інвентаризації" станом на 13.11.2013.

Судом також враховано, що у наданих на вимогу суду поясненнях від 12.09.2016 №10126-5/1209/05, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві зазначив, що не реєстрував документів дозвільного, декларативного характеру, що надають право на виконання будівельних робіт та не приймав в експлуатацію закінчених будівництвом об'єкта за адресою м. Київ, вул. Курортна, 5.

Позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено наявності у нього права власності на гідроспоруди, які знаходяться за адресою: м. Київ, Пуща-Водиця, вул. Курортна, 5. Жодних правовстановлюючих документів на спірне майно не надано.

Як зазначено позивачем, підставою для подання даного позову стала відмова державного реєстратора у реєстрації за позивачем права власності на греблю та причал, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Курортна, будинок 5.

Частина 1 статті 181 Цивільного кодексу України визначає, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об'єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації.

Згідно із Національним стандартом №2 "Оцінка нерухомого майна", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 № 1442 спорудами є земельні поліпшення, що не належать до будівель та приміщень, призначені для виконання спеціальних технічних функцій (дамби, тонелі, естакади, мости тощо).

В пункті 1.9.18. Методики обстеження і паспортизації гідротехнічних споруд систем гідравлічного вилучення та складування промислових відходів, затвердженої наказом Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 19.12.1995 № 252 визначено, що гідротехнічні споруди - це споруди для використання водних ресурсів, а також для боротьби з шкідливим впливом вод: греблі й дамби різного призначення та їхні конструктивні елементи; водоскиди, водоспуски, споруди водовідведення: тунелі, канали, труби, лотки; регуляційні споруди, накопичувачі промислових відходів, ставки, відкриті водозабори, гідромеханічне та механічне обладнання, призначене для нормального функціонування споруд.

В статті 1 Закону України "Про морські порти України" № 4709-VI від 17.05.2012 надано визначення, що гідротехнічні споруди морських портів (гідротехнічні споруди) - інженерно-технічні споруди (портова акваторія, причали, пірси, інші види причальних споруд, моли, дамби, хвилеломи, інші берегозахисні споруди, підводні споруди штучного та природного походження, у тому числі канали, операційні акваторії причалів, якірні стоянки), розташовані в межах території та акваторії морського порту і призначені для забезпечення безпеки мореплавства, маневрування та стоянки суден; причал - гідротехнічна споруда, яка має швартовні та відбійні пристрої і призначена для стоянки та обслуговування суден, обслуговування пасажирів, у тому числі для їх посадки на судна і висадки з суден, проведення вантажно-розвантажувальних робіт.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Відповідно до п. 4 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 за № 868 (чинного на час розгляду заяви позивача про реєстрацію права власності) у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на об'єкти нерухомого майна, а саме на земельну ділянку, підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду або їх окремі частини, квартиру, житлове та нежитлове приміщення.

Частиною першою статті 182 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом (ч. 2 ст. 182 ЦК України).

Як встановлено судом, позивач звернувся до державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві із заявою (прийнята 27.06.2015 за реєстровим номером 12081732) про державну реєстрацію права власності на греблю та причал, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Курортна, будинок 5.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" № 1952-IV від 01.07.2004 (у редакції чинній на час подання позивачем заяви про реєстрацію права власності) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із ч. 1 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Згідно із пунктом 35 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 за № 868 (чинного на час розгляду заяви позивача про реєстрацію права власності), заінтересованою особою під час проведення державної реєстрації речових прав є власник, інший правонабувач або сторона правочину, відповідно до якого виникли речові права.

Відповідно до п. 36 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Для проведення державної реєстрації речового права на нерухоме майно, що є похідним від права власності, одночасно з проведенням державної реєстрації права власності на таке майно заявником подаються документи, необхідні для проведення державної реєстрації права власності на таке майно та державної реєстрації речового права, що є похідним від нього.

Пунктом 16 вищевказаного порядку передбачено, що у разі подання документів, необхідних для проведення державної реєстрації речових прав, не в повному обсязі державний реєстратор приймає рішення про зупинення розгляду заяви, яке містить рекомендації щодо усунення обставин, що були підставою для його прийняття.

Якщо протягом п'яти робочих днів після отримання заявником рішення про зупинення розгляду заяви до органу державної реєстрації прав, нотаріуса не надійшли документи, які підтверджують усунення в повному обсязі обставин, що були підставою для прийняття такого рішення, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Як встановлено судом, 07.09.2015 державним реєстратором було прийнято рішення за №24218230 про відмову у державній реєстрації за позивачем права власності на греблю та причал, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Курортна, будинок 5, у зв'язку із ненаданням позивачем документів необхідних для проведення державної реєстрації.

Отже, державним реєстратором Управління держаної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві не було зареєстровано право власності на спірне майно через ненадання позивачем необхідних для проведення державної реєстрації речових прав документів, як того вимагає Положення державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

У відповідності до приписів цивільного законодавства, відповідачем за позовом про визнання права власності є особа, що оспорює право власності позивача або не визнає за ним права на майно і тим самим унеможливлює для власника реалізацію його правомочностей з володіння, користування та розпорядження майном в повному обсязі.

Водночас, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві здійснює лише державну реєстрацію права власності на нерухоме майно на підставі визначеного пакету документів та не є тією особою, яка оспорює право власності на спірне майно, не визнає його чи має до майна власний інтерес.

З огляду на вищенаведене, відмова Головного територіального управління юстиції у м. Києві позивачу у державній реєстрації права власності на спірне у зв'язку із ненаданням необхідних документів для оформлення такого права не є оспорюванням права власності на греблю та човновий причал, які знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Курортна, 5.

Наведені висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду України викладеній, зокрема, у постановах від 20.06.2011 у справі №16/257 (№ 3-55гс11), від 20.06.2011 по справі №16/252 (№9-61гс11), від 20.06.2011 по справі №36/237 (№-54гс11) та позицією Вищого господарського суду України, наведеній у постановах від 08.07.2015 по справі №50/600, від 14.04.2009 по справі №5/327-08.

Вищевстановлені судом обставини свідчать про відсутність підстав для задоволення позову в частині позовних вимог до Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

При цьому, суд наголошує на тому, що підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності відповідно до статті 392 ЦК України є оспорення або невизнання існуючого права, а не намір набути вказане право за рішенням суду. В той же час, зі змісту позовної заяви вбачається, що подання даного позову зумовлене необхідністю отримання позивачем в користування земельної ділянки.

Разом з тим, будь-які посилання позивача на вчинення дій спрямованих на оформлення прав на земельну ділянку не приймаються судом до уваги, оскільки права на земельну ділянку не являються предметом спору у даній справі.

Згідно із ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевстановлені судом обставини, оскільки позивач належним чином не довів правомірність своїх вимог, з огляду на те, що, позивачем не надано доказів на підтвердження його права на спірне майно та не доведено порушення відповідачами його прав, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на гідроспоруди, які знаходяться за адресою: м. Київ, Пуща-Водиця, вул. Курортна, 5, а саме: на низьконапірну ґрунтову трапецеїдальної форми греблю довжиною 40 метрів, шириною 3 метри, максимальною висотою 4,5 метрів з укріпленням залізобетонними плитами; водоскидну залізобетонну споруду шахтного типу з донним водовипуском та дерев'яними шандорами пропускною здатністю 4,5 метрів кубічних в секунду; ґрунтовий відвідний канал довжиною 65 метрів, шириною 3 метри, пропускною здатністю 6,5 метрів кубічних в секунду; причал для човнів із плавучого збірного залізобетонного понтона розмірами у плані 3 метри на 10 метрів з дощатим настилом, перильною металевою огорожею та перехідним металевим береговим щитом розмірами у плані 6 метрів на 6 метрів.

З приводу пред'явлення даного позову до Київської міської ради (відповідач 1), Київської міської державної адміністрації (відповідач 2) суд зазначає наступне.

Як зазначалось, відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Разом з цим, при зверненні до суду з позовом про визнання права власності позивачем не зазначено, в чому вбачається порушення або невизнання Київської міської ради (відповідачем 1), Київської міської державної адміністрації (відповідачем 2), прав та законних інтересів позивача, стосовно яких заявлено позовні вимоги.

Посилання позивача на те, що земельна ділянка, на якій знаходяться визначені позивачем гідроспоруди належить територіальній громаді міста Києва представником якої є Київська міська рада, а Київська міська державна адміністрація є виконавчим органом Київської міської ради, не може розцінюватись як порушення або оспорення прав позивача щодо яких заявлені вимоги.

Крім того, спір у даній праві виник внаслідок відмови у здійсненні державної реєстрації права власності за позивачем, а не з набуттям прав на земельну ділянку.

За висновками суду, Київська міська рада (відповідачем 1), Київська міська державна адміністрація (відповідачем 2), не порушують права та охоронювані законом інтереси позивача на майно, оскільки у відповідачів 1, 2 відсутні будь-які власні претензії щодо майна, на яке позивач просить суд визнати право власності.

Оскільки, судом не було встановлено факту порушення речового права позивача з боку відповідачів 1, 2, то підстави для задоволення позову в частині позовних вимог до Київської міської ради (відповідача 1), Київської міської державної адміністрації (відповідача 2) відсутні.

Підсумовуючи вищенаведене, суд відмовляє в задоволенні позову Колективного підприємства "Навчально-відновлювальний центр Українського товариства глухих" до 1) Київської міської ради, 2) Київської міської державної адміністрації, 3) Головного територіального управління юстиції у місті Києві, за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Всеукраїнської громадської організації інвалідів "Українське товариство глухих" про визнання права власності.

У зв'язку з відмовою в задоволенні позову, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 25.10.2016.

Суддя С.О. Турчин