РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2016Справа №911/2890/16

За позовомУправління комунальної власності Броварської міської ради
доПриватної виробничо-комерційної фірми «Проксин»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -
Комунальне підприємство Броварської міської ради Київської області «Житлово-експлуатаційна контора - 3»
простягнення 25264 грн. 09 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Тищенко О.П. - представник за довіреністю № 680/02 від 15.08.2016;

від відповідача: не з'явились;

від третьої особи: Комаровська О.Ю. - представник за довіреністю № 05-278 від 17.10.2016.

ОБСТАВ ИНИ СПРАВИ:

13.09.2016 до Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Управління комунальної власності Броварської міської ради з вимогами до Приватної виробничо-комерційної фірми «Проксин» про стягнення 25264 грн. 09 коп., з яких 14120 грн. 34 коп. основного боргу, 3584 грн. 41 коп. пені та 7559 грн. 34 коп. штрафних санкцій.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що відповідач в порушення норм законодавства України та укладеного між сторонами Договору № 27/66-14 оренди комунального майна територіальної громади міста Бровари від 22.07.2014, не сплатив орендну плату за користування об'єктом оренди, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 14120 грн. 34 коп. Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 3584 грн. 41 коп. за загальний період нарахування з 16.01.2015 по 15.02.2016 та штрафні санкції у розмірі 7559 грн. 34 коп.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.09.2016 позовну заяву Управління комунальної власності Броварської міської ради до Приватної виробничо-комерційної фірми «Проксин» про стягнення 25264 грн. 09 коп. та додані до неї матеріали передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва, оскільки відповідно до Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 22218446 від 07.09.2016 місцезнаходженням Приватної виробничо-комерційної фірми «Проксин» є: 02094, м. Київ, вул. Краківська, буд. 15/17.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.09.2016 порушено провадження у справі № 911/2890/16, розгляд справи призначено на 30.09.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.09.2016, на підставі ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Комунальне підприємство Броварської міської ради Київської області «Житлово-експлуатаційна контора - 3» та, на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 18.10.2016.

Представник позивача у судовому засіданні подав письмові пояснення, в яких зазначив, що заборгованість відповідача зі сплати орендної плати у розмірі 14120 грн. 34 коп. виникла за період з травня по липень 2015 року. Крім того, позивач зазначив, що Договір № 27/66-14 оренди комунального майна територіальної громади міста Бровари від 22.07.2014, укладений з відповідачем, було розірвано достроково у зв'язку з укладенням між сторонами Договору купівлі-продажу вбудованого в житловий будинок нежитлового приміщення шляхом викупу від 05.05.2015, на підставі якого відповідач набув право власності на об'єкт оренди за вказаним договором оренди комунального майна.

У судовому засіданні 18.10.2016 представник позивача подав документи на виконання вимог ухвали суду, надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник третьої особи у судовому засіданні 18.10.2016 подав письмові пояснення, які суд долучив до матеріалів справи, надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги позивача підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 18.10.2016 не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про причини неявки у судове засідання суд не повідомив, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином за адресою, яка вказана в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (07403, Київська обл., м. Бровари, вул. Олімпійська, буд. 8Б, офіс 142/2), що підтверджується наявною в матеріалах справи копією реєстру поштових відправлень суду та витягом з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, з якого вбачається, що 05.10.2016 поштове відправлення надійшло до відділення зв'язку та 08.10.2016 не було вручене під час доставки.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 15 Господарського процесуального кодексу України справи у спорах, що виникають при виконанні господарських договорів та з інших підстав, а також справи про визнання недійсними актів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням відповідача.

Судом встановлено, що станом на дату звернення позивача з даним позовом до Господарського суду Київської області місцезнаходженням відповідача було: 02094, м. Київ, вул. Краківська, буд. 15/17, у зв'язку з чим Господарський суд Київської області, керуючись ч. 2 ст. 15 та ст. 17 Господарського процесуального кодексу України, надіслав за підсудністю позовну заяву Управління комунальної власності Броварської міської ради до Приватної виробничо-комерційної фірми «Проксин» про стягнення 25264 грн. 09 коп. та додані до неї документи до Господарського суду міста Києва.

При цьому, судом встановлено, що в процесі розгляду справи № 911/2890/16 відповідач змінив своє місцезнаходження (07403, Київська обл., м. Бровари, вул. Олімпійська, буд. 8Б, офіс 142/2), у зв'язку з чим дана справа стала підсудною Господарському суду Київської області (відповідно до ч. 2 ст. 15 Господарського процесуального кодексу України).

Однак, відповідно до ч. 3 ст. 17 Господарського процесуального кодексу України справа, прийнята господарським судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута по суті і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому господарському суду.

Таким чином, оскільки справа № 911/2890/16 була прийнята Господарським судом міста Києва (суддею Отрош І.М.) до свого провадження з додержанням правил підсудності, та стала підсудна Господарському суду Київської області в процесі її розгляду (у зв'язку із зміною місцезнаходження відповідача), підстави для її передачі за підсудністю до Господарського суду Київської області відсутні, та справа № 911/2890/16 підлягає розгляду по суті Господарським судом міста Києва.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, та відповідач не подавав клопотань про відкладення розгляду справи, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в матеріалах справи доказами.

У судовому засіданні 18.10.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

22.07.2014 між Управлінням комунальної власності Броварської міської ради (орендодавець), Приватним виробничо-комерційною фірмою «Проксин» (орендар) та Комунальним підприємством Броварської міської ради Київської області «Житлово-експлуатаційна контора - 3» (балансоутримувач) укладено Договір № 27/66-14 оренди комунального майна територіальної громади міста Бровари, відповідно до умов якого орендодавець на підставі Рішення виконавчого комітету Броварської міської ради від 01.07.2014 № 363 передає, а орендар приймає в оренду нежитлове приміщення, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Бровари, який знаходиться за адресою: м. Бровари, бульвар Незалежності, 15, загальною площею 49,9 кв.м. (в т.ч. на 1-му поверсі 49,9 кв.м.) для розміщення охоронної диспетчерської служби (пульт цілодобового пожежного нагляду).

Відповідно до п. 1.4 Договору № 27/66-14 від 22.07.2014 об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Бровари та знаходиться на балансі Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області «Житлово-експлуатаційна контора - 3».

Згідно з п. 2.1 Договору № 27/66-14 від 22.07.2014 орендар вступає у строкове платне користування об'єктом оренди у термін, зазначений у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору (у разі оренди нерухомого майна на строк не менше ніж три роки - не раніше дати державної реєстрації та нотаріального посвідчення договору) та акту приймання-передачі об'єкта оренди.

Відповідно до п. 6.9 Договору № 27/66-14 від 22.07.2014 орендодавець має право стягнути з орендаря заборгованість з орендної плати та інші збитки, заподіяні невиконанням ним своїх зобов'язань за цим договором, шляхом звернення стягнення на його кошти та майно в порядку, визначеному законодавством України.

Відповідно до п. 9.1 Договору № 27/66-14 від 22.07.2014 цей договір є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 22.07.2014 по 21.06.2017.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди комунального майна.

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно з частиною 3 статті 283 Господарського кодексу України об'єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об'єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб'єктам господарювання.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", передача об'єкта оренди орендодавцем орендареві здійснюється у строки і на умовах, визначених у договорі оренди.

Судом встановлено, що 22.07.2014 орендодавець (позивач) передав, а орендар (відповідач) прийняв в оренду нежитлове приміщення, загальною площею 49,9 кв.м., за адресою: м. Бровари, бульвар Незалежності, 15, що підтверджується актом приймання-передачі нежитлового приміщення від 22.07.2014, який підписаний уповноваженими представниками орендодавця, балансоутримувача та орендаря і скріплений печатками сторін (належним чином засвідчена копія долучена позивачем до матеріалів справи у судовому засіданні 18.10.2016).

Судом встановлено, що 05.05.2015 між територіальною громадою міста Бровари в особі Броварської міської ради Київської області (продавець) та Приватною виробничо-комерційною фірмою «Проксин» (покупець) укладено Договір купівлі-продажу вбудованого в житловий будинок нежитлового приміщення шляхом викупу (посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Бурбан Т.М., зареєстрований в реєстрі за № 480), відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати (продати) у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти (купити) у власність майно, а саме: вбудоване в житловий будинок нежитлове приміщення, загальною площею 49,9 кв.м., що розташоване за адресою: Київська обл., м. Бровари, бульвар Незалежності, буд. 15, та сплатити ціну відповідно до умов, що визначені в цьому договорі.

Відповідно до п. 3.2 Договору купівлі-продажу передача об'єкта приватизації продавцем і прийняття об'єкта приватизації покупцем здійснюється за актом прийому-передачі, який підписується сторонами.

Судом встановлено, що 06.07.2015 Управління комунальної власності Броварської міської ради передало (продало), а Приватна виробничо-комерційна фірма «Проксин» прийняла (купила) продане 05.05.2015 згідно з Договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Бурбан Т.М., зареєстрованого в реєстрі за № 480, вбудоване в житловий будинок нежитлове приміщення, загальною площею 49,9 кв.м., що розташоване за адресою: Київська обл., м. Бровари, бульвар Незалежності, буд. 15, що підтверджується актом прийому-передачі вбудованого в житловий будинок нежитлового приміщення від 06.07.2015, який підписаний представниками Управління комунальної власності Броварської міської ради, Приватної виробничо-комерційної фірми «Проксин» та Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області «Житлово-експлуатаційна контора - 3» та скріплений печатками сторін (належним чином засвідчена копія долучена позивачем до матеріалів справи у судовому засіданні 18.10.2016).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно з п. 3 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Згідно з частиною 2 статті 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно з п. 3.1 Договору № 27/66-14 від 22.07.2014 за користування об'єктом оренди орендар сплачує орендну плату розрахунок здійснюється на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду комунального майна територіальної громади м. Бровари, затвердженої рішенням Броварської міської ради 18.04.2013 № 907-32-06, та становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку - червень 2014 року - 3415 грн. 50 коп. Орендна плата за перший місяць оренди - липень 2014 року (без ПДВ) - визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за липень 2014 року.

Відповідно до п. 3.2 Договору № 27/66-14 від 22.07.2014 розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць.

Відповідно до п. 3.4 Договору № 27/66-14 від 22.07.2014 у разі користування об'єктом оренди протягом неповного календарного місяця добова орендна плата за дні користування визначається згідно з чинною Методикою на основі орендної плати за відповідні місяці пропорційно дням використання.

Згідно з п. 3.5 Договору № 27/66-14 від 22.07.2014 додатково до орендної плати нараховується податок на додану вартість у розмірах та порядку, визначених законодавством України, який сплачується орендарем разом з орендною платою.

Відповідно до п. 3.6 Договору № 27/66-14 від 22.07.2014 орендна плата сплачується орендарем на рахунок, відкритий в Броварському управлінні Державної казначейської служби України Київської області за балансовим рахунком 3422 «Інші кошти, тимчасово віднесені на доходи місцевого бюджету», починаючи з дати підписання акта приймання-передачі. Останнім днем сплати орендної плати є дата підписання сторонами акта приймання-передачі при поверненні об'єкта оренди орендодавцеві.

У письмових поясненнях, поданих у судовому засіданні 18.10.2016, представник позивача зазначив, що заборгованість відповідача зі сплати орендної плати у сумі 14120 грн. 34 коп. виникла у період з травня по липень 2015 року.

При цьому, судом встановлено, що за користування об'єктом оренди у травні 2015 року відповідач повинен був сплатити орендну плату у розмірі 6428 грн. 92 коп. (з 01.05.2015 по 31.05.2015), за користування об'єктом оренди у червні 2015 року - орендну плату у розмірі 6454 грн. 63 коп. (з 01.06.2015 по 30.06.2015) та за користування об'єктом оренди у липні 2015 року - орендну плату у розмірі 1236 грн. 79 коп. (з 01.07.2015 по 06.07.2015, оскільки 06.07.2015 відповідач фактично за актом прийому-передачі прийняв у власність об'єкт оренди на підставі Договору купівлі-продажу від 05.05.2015, та до цього часу користувався об'єктом оренди на підставі Договору оренди № 27/66-14 від 22.07.2014).

Судом встановлено, що розмір місячної орендної плати складається із базової ставки орендної плати, зазначеної у п. 3.1 договору та у Додатку № 4 до договору (Розрахунок орендної плати), у сумі 3415 грн. 50 коп. з урахуванням добутку індексів інфляції за попередні місяці (п. 3.2 договору) та з урахуванням ПДВ (п. 3.5 договору).

Перевіривши зазначені позивачем у розрахунку заборгованості (долучений до позовної заяви) розміри нарахованих позивачем орендних платежів за період з 01.05.2015 по 06.07.2015, суд дійшов висновку в їх обґрунтованості (на загальну суму 14120 грн. 34 коп.).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 3.7 Договору № 27/66-14 від 22.07.2014 орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 15-го числа наступного місяця.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач повинен був сплатити позивачу оренду плату за користування об'єктом оренди у травні 2015 року у розмірі 6428 грн. 92 коп. у строк до 15 червня 2015 року (включно), орендну плату за червень 2015 року у розмірі 6454 грн. 63 коп. - у строк до 15 липня 2015 року (включно), та орендну плату у липні 2015 року у розмірі 1236 грн. 79 коп. - у строк до 15 серпня 2015 року (включно).

Судом встановлено, що відповідач не здійснив сплату орендних платежів за користування об'єктом оренди за період з 01.05.2015 по 06.07.2015, що відображено у долучених позивачем до матеріалів справи картках по рахунку позивача за період з 01.04.2013 по 30.06.2016 та не було спростовано відповідачем належними та допустимими доказами, зокрема, відповідачем не надано суду доказів сплати орендних платежів за користування об'єктом оренди за вказаний період.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг заборгованості Приватної виробничо-комерційної фірми «Проксин» у розмірі 14120 грн. 34 коп. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, зокрема, відповідачем не надано суду доказів сплати грошових коштів у розмірі 14120 грн. 34 коп., у зв'язку з чим позовні вимоги Управління комунальної власності Броварської міської ради в частині стягнення з Приватної виробничо-комерційної фірми «Проксин» суми основного боргу у розмірі 14120 грн. 34 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 3584 грн. 41 коп. за загальний період нарахування з 16.01.2015 по 15.02.2016 (враховуючи здійснену відповідачем часткову сплату пені на суму 18 грн. 68 коп., що відображено у долученій позивачем до матеріалів справи картці по рахунку позивача за період з 01.04.2013 по 30.06.2016).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання зобов'язання.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 3.8 Договору № 27/66-14 від 22.07.2014 орендна плата, перерахована несвоєчасно або не у повному обсязі, підлягає індексації і стягується орендодавцем з врахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожен день прострочки, включаючи день оплати.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку в його обґрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги Управління комунальної власності Броварської міської ради в частині стягнення з Приватної виробничо-комерційної фірми «Проксин» пені у розмірі 3584 грн. 41 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача штрафні санкції у розмірі 7559 грн. 34 коп., нараховані на підставі п. 3.9 Договору № 27/66-14 від 22.07.2014.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Позивач у позовній заяві не зазначає, який саме вид штрафних санкцій (пеню, штраф) він просить стягнути з відповідача на підставі п. 3.9 Договору № 27/66-14 від 22.07.2014.

Разом з тим, як вбачається з розрахунку заборгованості (картка рахунку:375), позивач вважає, що сума грошових коштів у розмірі 7559 грн. 34 коп. є саме штрафом.

Відповідно до ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно з ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень можливості передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, чинне законодавство допускає можливість одночасного стягнення з учасника господарських відносин, що порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені, які не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності.

Згідно з п. 3.9 Договору № 27/66-14 від 22.07.2014 у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штрафні санкції у розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожен день несплати.

Суд зазначає, що передбачене п. 3.9 договору право позивача стягнути з відповідача штрафну санкцію в розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожен день несплати, є за правовою природою пенею, оскільки обраховується у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання та нараховуються за кожен день прострочення виконання грошового зобов'язання, тоді як штраф обраховується у відсотках від суми невиконаного (несвоєчасно виконаного) зобов'язання та має одноразовий характер (тобто законодавством не передбачено нарахування штрафу за кожен день прострочення).

Таким чином, позивач просить стягнути, по суті, пеню відповідно до п. 3.8 договору та пеню відповідно до п. 3.9 договору за одне й те саме порушення зобов'язання (несплата орендної плати) та за один і той самий період заборгованості, а саме з 01.05.2015 по 06.07.2015.

Відповідно до статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Таким чином, суд не знаходить підстав для одночасного стягнення з відповідача пені у розмірі 3584 грн. 41 коп. (нарахованої відповідно до п. 3.8 договору) та пені у розмірі 7559 грн. 34 коп. (нарахованої відповідно до п. 3.9 договору) за порушення одного й того самого зобов'язання (несплата орендної плати), у зв'язку з чим суд відмовляє Управлінню комунальної власності Броварської міської ради в частині позову щодо стягнення з Приватної виробничо-комерційної фірми «Проксин» грошових коштів у розмірі 7559 грн. 34 коп., які позивач кваліфікує як штраф.

При цьому, суд зазначає, що розмір пені (якою за своєю правовою природою є передбачені п. 3.9 договору штрафні санкції) у будь-якому випадку не може бути більший подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 75, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватної виробничо-комерційної фірми «Проксин» (07403, Київська обл., м. Бровари, вул. Олімпійська, буд. 8Б, офіс 142/2; ідентифікаційний код: 20576423) на користь Управління комунальної власності Броварської міської ради (07400, Київська обл., м. Бровари, бульвар Незалежності, буд. 2; ідентифікаційний код: 24209727) суму основного боргу у розмірі 14120 (чотирнадцять тисяч сто двадцять) грн. 34 коп., пеню у розмірі 3584 (три тисячі п'ятсот вісімдесят чотири) грн. 41 коп. та судовий збір у розмірі 965 (дев'ятсот шістдесят п'ять) грн. 68 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 24.10.2016

Суддя І.М. Отрош