ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2016 Справа № 917/1357/16

За позовом Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства Лубнитеплоенерго, вул. Чкалова, 17, м. Лубни, Полтавська область, 37500

до Господарського товариства з обмеженою відповідальністю Л-Фарма, вул. Фабрична, 1/130, м. Лубни, Полтавська область, 37500

про стягнення 55 357,86 грн.

Суддя Мацко О.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №1-17/1296 від 05.07.2016р.

від відповідача: ОСОБА_2, паспорт серії КН № 007392, виданий Лубенським МРВ УМВС в Полтавській області 25.07.1995 р..

СУТЬ СПРАВИ: Розглядається позовна заява Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Лубнитеплоенерго" про стягнення з Господарського товариства з обмеженою відповідальністю "Л-Фарма" 55 357,86 грн. заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами 19.12.2005 р. Договору № 251 на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води, з яких : 34 168,25 грн. - основна заборгованість, 18 457,47 грн. пеня, 19 88,98 грн. інфляційні нарахування, 743,16 грн.3% річних (з урахуванням заяви № 1-17/1840 від 19.09.2016 р. (вх. № 11613 від 20.09.2016 р.) про зменшення розміру позовних вимог, прийнятої судом до розгляду ухвалою від 20.09.2016р.).

Позивач надав суду заяви № 1-17/2160 від 20.10.2016 р. та № б/н від 26.10.2016 р. про зменшення розміру позовних вимог. Підсумовуючи викладене позивач просить суд стягнути з відповідача 32 168,25 грн. основного боргу.

За приписами ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі зменшити розмір позовних вимог. Господарський суд не приймає зменшення розміру позовних вимог, якщо ця дія суперечить законодавству або порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси. Положення цих норм, відповідно до принципу диспозитивності, передбачають право позивача на порушення провадження в суді та право розпорядження своїми вимогами на свій розсуд. Оскільки дані дії позивача не суперечать законодавству та не порушують чиїх - небудь прав і охоронюваних законом інтересів, суд приймає заяви позивача про зменшення позовних вимог до розгляду, задовольняє їх. Таким чином, предметом спору є стягнення 32 168,25 грн. основного боргу.

Представник позивача наполягає на задоволенні позовних вимог за обґрунтуванням, наведеним у позовній заяві. Відповідач заперечень проти позову не надав, його представник у засіданні усно визнав наявність заборгованості перед позивачем.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані докази, суд,

встановив :

19.12.2005 р. між Обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства "Лубнитеплоенерго" (теплопостачальна організація) та Господарським товариством з обмеженою відповідальністю "Л-Фарма" (споживач) було укладено договір № 251 на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води (далі Договір, а.с. 9-10).

При цьому сторони узгодили, зокрема, наступне :

- теплопостачальна організація зобов'язується постачати споживачу теплову енергію у вигляді гарячої води з метою забезпечення гарячого водопостачання, опалення та вентиляції приміщень споживача до межі розподілу будівель (п. 1 Договору);

- оплата за опалення та гаряче водопостачання, що проводить Споживач, стягується на основі тарифів згідно з Прейскурантом К-15-02, затвердженим 21.03.2000 р. розпорядженням голови облдержадміністрації за № 121, яке зареєстровані в

Полтавському обласному управлінні юстиції за № 30/416, вводиться в дію з 01.04.2000 p.: оплата за опалення в розмір 2-76 грн. за 1 кв.м загальної плоті для споживачів II та Ш груп.

Площа будівлі 365,9 кв. м.. Оплата за місяць складає 1 009,88 грн., з урахуванням ПДВ (п. 12 Договору);

- всі розрахунки по даному договору проводяться на підставі рахунка, виписаного Теплопостачальною організацією Споживачу, платіжної вимоги або в безакцентному порядку, у випадках, передбачених законодавством. Споживач зобов'язується сплачувати за опалення та гаряче водопостачання (паропостачання), виходячи із фактичного обсягу спожитої теплової енергії по розрахунковому тарифу до 30 числа поточного місяця, або в порядку попередньої оплати до 25-го числа місяця перед наступним розрахунковим періодом. Попередній платіж повинен здійснюватись виходячи з очікуваного теплоспоживання наступного розрахункового періоду. У разі ненадання послуг на суму проведеної попередньої оплати на протязі місяця Теплопостачальна організація повертає Споживачу надлишково сплачену суму за умови надання ним листа. У випадку несплати у вказані строки вводиться пеня в розмірі 1% за кожний день прострочки платежу, але не більше 100% боргу згідно Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення платні за спожиті комунальні послуги" № 686-ХЇ від 20.05. 99 р. з 01. 07. 99 p., а також стягнення 3% річних з простроченої суми, згідно Закону України від 03.10.99 р. № И36-Х1У зміни до ст. 214 ЦК України (п. 13 Договору);

- даний договір укладений : для опалення з початку опалювального періоду 2005 року по 15.10.2006 року. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не надійде заяви від однієї зі сторін про відмову від цього договору або його перегляд (п. 20 Договору).

За даними позивача даний відповідно до п. 20 Договору, останній не розривався, пролонгувався і на даний час є діючим.

Теплопостачальною організацією за період з жовтня 2015 р. по квітень 2016 р. (включно) було виконано договірні зобов'язання з надання послуг по постачанню споживачу теплової енергії у вигляді гарячої води з метою забезпечення опалення загальним обсягом 35,350 Гкал на загальну суму 60 052,98 грн..

Позивачем в дотримання умов Договору було надіслано відповідачеві рахунки на оплату отриманої ним теплової енергії. (копії наявні у матеріалах справи), а саме : № 2510133-04/2015 від 31.10.2015 р. за жовтень 2015 р. на суму 5 376,42 грн., № 2510133-04/2015 від 30.11.2015 р. за листопад 2015 р. на суму 7 067,66 грн., № 2510133-04/2015 від 30.11.2015 р. за листопад 2015 р. на суму 1 566,92 грн., № 2510133-04/2015 від 31.12.2015 р. за грудень 2015 р. на суму 9 036,04 грн., № 2510133-04/2015 від 31.12.2015 р. за грудень 2015 р. на суму 1 894,40 грн., № 2510133-04/2016 від 31.01.2016 р. за січень 2016 р. на суму 13 133,99 грн., № 2510133-04/2016 від 31.01.2016 р. за січень 2016 р. на суму 2 507,63 грн., № 2510133-04/2016 за лютий 2016 р. від 29.02.2016 р. на суму 8 043,13 грн., № 2510133-04/2016 за лютий 2016 р. від 29.02.2016 р. на суму 1 535,86 грн., № 2510133-04/2016 за березень 2016 р. від 31.03.2016 р. на суму 7 285,47 грн., № 2510133-04/2016 за березень 2016 р. від 31.03.2016 р. на суму 1 591,19 грн., № 2510133-04/2016 за квітень 2016 р. від 12.04.2016 р. на суму 774,27 грн. та № № 2510133-04/2016 за квітень 2016 р. від 12.04.2016 р. на суму 240,09 грн. (копії наявні у матеріалах справи). Факт направлення вказаних рахунків підтверджується реєстрами рахунків згрупованих поштових відправлень (копії залучені до матеріалів справи).

За даними позивача в порушення умов Договору відповідачем не у повному обсязі проведено оплату вартості спожитої теплової енергії за період з жовтня 2015 р. по квітень 2016 р. (включно), заборгованість відповідача за спожиту теплову енергію складає 32 168,25 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунком заборгованості відповідача.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом (з урахуванням прийнятих судом до розгляду в даному провадженні заяв про зменшення позовних вимог) про стягнення з відповідача 32 168,25 грн. заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами 19.12.2005 р. Договору № 251 на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин за приписами ст. 204 Цивільного кодексу України є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Приписами частини 1 статті 67 Господарського кодексу України унормовано, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Враховуючи правову природу укладеного договору, кореспондуючи права та обов'язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини за договором енергопостачання.

Згідно з ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого законом режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Частиною 6 ст. 276 Господарського кодексу України передбачено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

За приписами ст. 1 Закону України № 2633-ІV від 02.06.2005 р. "Про теплопостачання" (із змінами та доповненнями, далі Закон України "Про теплопостачання") тариф (ціна) на теплову енергію - грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. Відповідно до ч. 5 та ч. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" теплотранспортуюча організація не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі, споживач зобов'язаний щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом. Частиною першою ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав зобов'язання за вищезазначеним Договором на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води. Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань за Договором та приписів ст. 903 Цивільного кодексу України надані позивачем послуги не оплатив, заборгованість на момент звернення до суду та прийняття даного рішення складає 32 168,25 грн.. Дана обставина відповідачем не спростована.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Допустимих доказів в спростування вищевикладеного чи будь-яких заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 32 168,25 грн. підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України понесені позивачем при зверненні з даним позовом судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 378,00 грн. покладаються на відповідача.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст.22,33, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Господарського товариства з обмеженою відповідальністю "Л-Фарма", (вул. Фабрична, 1/130, м. Лубни, Полтавська область, 37500, ідентифікаційний код юридичної особи 24824036) на користь Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Лубнитеплоенерго" (вул. Чкалова, 17, м. Лубни, Полтавська область, 37500, ідентифікаційний код юридичної особи 05541083, п/р № 1472 в ФПОУ АТ "Ощадбанк" м. Полтава, МФО 331462) 32 168,25 грн. основного боргу, 1 378,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 27.10.2016р.

Суддя О.С.Мацко