ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2016 року Справа № 910/1573/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Рогач Л.І. - головуючого, доповідача Алєєвої І.В., Дроботової Т.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Практікер Україна"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 20.07.2016
у справі№ 910/1573/16
Господарського судуміста Києва
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче торгово-будівельне об'єднання "Гранд"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Практікер Україна"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Схід Відбудова"
простягнення 96137, 75 грн,
за участю представників:
позивачаПанченко Н.В. -предст. дов. від 09.03.2016
відповідачаМаліновська В.А.- предст. дов. від 01.03.2016
третьої особине з'явився

ВСТАНОВИВ:

02.02.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче торгово-будівельне об'єднання "Гранд" звернулось до господарського суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Практікер Україна" 40734,23 грн основного боргу, 1834,16 грн 3% річних, 28555,56 грн інфляційних втрат, пені у розмірі 20013,80 грн та 5000 грн затрат на юридичні послуги. Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем договірних зобов'язань за договором купівлі-продажу (національний) № 063711 від 21.06.2010 щодо повної оплати за поставлену продукцію, у зв'язку з чим відповідно до вимог статей 525, 526, 611, 629, 625 Цивільного кодексу України до стягнення підлягає сума основного боргу та нараховані пеня, річні та інфляційні.

Відповідач не виклав своєї позиції щодо заявленого позову в суді першої інстанції, в зв'язку з чим справа розглядалася за приписами статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у ній матеріалами.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.03.2016 (суддя Смирнова Ю.М.) позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 40734,23 грн основного боргу, 3% річних у розмірі 1834,16 грн, 28555,56 грн втрат з урахуванням індексу інфляції, та судовий збір у розмірі 1066,86 грн; в іншій частині позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.07.2016 (судді Іоннікова І.А., - головуючий, Гончарова С.А., Тарасенко К.В.) рішення господарського суду залишено без змін, як законне і обґрунтоване.

Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, відповідач подав до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та постанову судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Касаційну скаргу мотивовано доводами про порушення судами норм матеріального та процесуального права, а саме: в порушення статей 22, 24 Господарського процесуального кодексу України суди винесли рішення щодо юридичної особи, яка не є належним відповідачем у справі; натомість заявлені вимоги мають бути звернені до Товариства з обмеженою відповідальністю "Схід Відбудова" як правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю "Практікер Україна" що є боржником у зазначеному зобов'язанні; суди не врахували, що зобов'язання, які прийняло на себе Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Практікер Україна" у спірних правовідносинах на підставі додаткової угоди № 2 від 13.03.2015 до договору купівлі-продажу від 21.06.2010 № 063711 є порукою та не застосували положення частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України згідно з якими строк дії поруки закінчився 13.09.2015 (шість місяців від дня настання строку виконання зобов'язання з моменту укладення додаткової угоди № 2 від 13.03.2015).

Позивач у судовому засіданні заперечив викладені у касаційній скарзі доводи, як безпідставні, просив суд залишити прийняті у справі рішення та постанову без змін; відповідач підтримав доводи касаційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення представників сторін, присутніх в судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати чи вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Місцевий господарський суд встановив, що 21.06.2010 Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче торгово-будівельне об'єднання "Гранд", як постачальник, та Товариство з обмеженою відповідальністю "Практікер Україна" (далі іменований як Практікер), як покупець, уклали договір купівлі-продажу №0637/01BD2010, відповідно до пункту 1.1 якого умови цього договору та всіх додатків до нього регулюють ділові відносини між Практікер та/або підприємствами, для яких компанія Практікер виконує закупівельні обов'язки, з одного боку, та постачальником, з іншого боку, постачальник визнає юридичну чинність цих умов шляхом підписання цього договору. Додатково для регулювання відносин за цим договором застосовуються положення законодавства.

Поставки здійснюються до місця прийняття товарів за рахунок постачальника на умовах DDP (пункт 3.1 договору), ціни, погоджені сторонами на відповідну дату замовлення, є чинними для всіх поставок, додаткових замовлень та подальших поставок впродовж строку дії договору, крім випадків, коли сторони письмово у явно вираженій формі погодяться про застосування нових цін. Збільшення ціни, зокрема внаслідок інфляції, також підлягає окремому погодженню сторонами у вказаній формі (пункт 6.1 договору).

01.03.2011 сторони уклали додаток № 2 до договору, яким змінили порядковий номер договору на № 063711 від 21.06.2010.

За змістом Загальних умов поставки та надання послуг № 0637/03BD2010 від 18.06.2010, які регулюють спеціальні умови поставок товарів Практікер постачальником та надання послуг постачальнику з боку Практікер на основі договору купівлі-продажу та договору про умови, укладеного між сторонами, і є невід'ємною частиною договору купівлі-продажу, постачальник на підставі попереднього письмового замовлення здійснює поставки покупцю товару партіями; після виконання кожної з поставок відсилає покупцю видаткову та податкову накладні.

Строк оплати та порядок розрахунків між сторонами визначається пунктом 5.1 Загальних умов поставки та надання послуг та згідно зі статтею 4 договору про умови № 063723 від 01.01.2013 відраховується або з дня передачі товарів, або з дня отримання усіх необхідних документів щодо поставленого товару покупцем, який в свою чергу повинен розрахуватися з постачальником в термін 65 днів з моменту поставки товару.

Згідно з пунктом 5.3 Загальних умов поставки та надання послуг датою фактичної сплати сторони вважають дату здійснення банківського переказу.

В період з червня 2014 року по грудень 2014 року постачальник за договором поставив, а покупець прийняв товар на загальну суму 163600,62 грн., що підтверджується видатковими накладними № РН-0000691 від 17.06.2014 на суму 3770,86 грн., № РН-0000688 від 17.06.2014 на суму 1968,00 грн., № РН-0000777 від 11.07.2014 на суму 5575,92 грн., № РН-0000871 від 30.07.2014 на суму 1902,02 грн., № РН-0000873 від 01.08.2014 на суму 4070,88 грн., № РН-0001060 від 10.09.2014 на суму 2818,78 грн., № РН-0001160 від 01.10.2014 на суму 4857,84 грн., № РН-0001250 від 13.10.2014 на суму 8403,84 грн., № РН-0001256 від 17.10.2016 на суму 35352,00 грн., № РН-0001259 від 17.10.2014 на суму 35352,00 грн., № РН-0001260 від 17.10.2014 на суму 35352,00 грн., № РН-00001310 від 01.11.2014 на суму 3567,78 грн., № РН-00001343 на суму 4339,80 грн., № РН-00001434 від 01.12.2014 на суму 3596,90 грн., № РН-0001539 від 19.12.2014 на суму 12672,00 грн.

За даними банківських виписок з рахунку позивача станом на 07.12.2015 та актів прийомки-передачі послуг (про зарахування бонусів за послуги з просування товарів) за період з 31.07.2014 по 11.11.2015 позивачу надійшло за поставлений товар 122866,39 грн.

Також суд встановив, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Практікер Україна", Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Практікер Україна" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче торгово-будівельне об'єднання "Гранд" уклали додаткову угоду № 2 від 13.03.2015 до договору № 063711 від 21.06.2010, якою передбачили, що всі права та обов'язки за вказаним вище договором переходять від Товариства з обмеженою відповідальністю "Практікер Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Практікер Україна".

За даними акта звірки взаємних розрахунків, підписаного позивачем та відповідачем, станом на 01.03.2016 заборгованість відповідача становила 40734,23 грн, а докази добровільного погашення боргу відповідачем відсутні.

Задовольняючи позов в частині стягнення основного боргу, 3% річних, та інфляційних втрат, місцевий господарський суд вказав, що на момент розгляду справи настав обумовлений договором строк виконання грошового зобов'язання по оплаті вартості поставленого товару, відповідно до умов укладеної сторонами додаткової угоди № 2 до договору № 063711 від 21.06.2010 відповідач взяв на себе зобов'язання як новий покупець, тобто відбулась заміна сторони у зобов'язанні відповідно до статті 520 Цивільного кодексу України, відповідач після укладення відповідної угоди проводив розрахунки з позивачем та підписав акт звіряння взаємних розрахунків, чим визнав основний борг, який підлягає стягненню, як і сума річних та інфляційних за неналежне виконання зобов'язання. Разом з тим, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення пені, оскільки умовами договору не передбачено стягнення такого виду неустойки, та відмовив у відшкодуванні юридичних послуг за невідповідності наданих доказів вимогам, визначеним статями 48, 49 Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Переглядаючи справу в повному обсязі за приписами статті 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд також з'ясував, що За змістом наявної в матеріалах справи копії статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Схід Відбудова", затвердженого протоколом загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю "Схід Відбудова" № 02/15 від 07.04.2015 (державну реєстрацію змін до установчих документів проведено 21.04.2015 державним реєстратором номер запису № 8013092), виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, Товариство з обмеженою відповідальністю "Схід Відбудова" (ідентифікаційний код юридичної особи: 33938302) створено внаслідок зміни найменування Товариства з обмеженою відповідальністю "Практікер Україна" на Товариство з обмеженою відповідальністю "Схід Відбудова" на підставі протоколу загальних зборів учасників № 01/15 від 18.03.2015; Товариство з обмеженою відповідальністю "Схід Відбудова" є повним правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю "Практікер Україна".

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Практікер Україна" (ідентифікаційний код юридичної особи: 39320208) вбачається, що державна реєстрація новоутвореної шляхом заснування юридичної особи відбулося 25.07.2014, відомості щодо державної реєстрації вказаної юридичної особи, яка утворена в результаті перетворення відсутні.

Апеляційний суд встановив, що пунктом 5 додаткової угоди № 2 до договору № 063711 від 21.06.2010 сторони погодили, що сплата зобов'язань товариства "Практікер Україна", які виникли за договором, в якому відбувається заміна сторони, включаючи зобов'язання, визначені в пункті 4 цієї угоди, з моменту укладання цієї угоди, якщо сторони не домовляться про інше, здійснюється товариством "Практікер Україна" до їх повного виконання. При цьому товариство "Торговий дім "Практікер Україна" поручається за виконання товариством "Практікер Україна" визначених зобов'язань. В разі невиконання товариством "Практікер Україна" визначених зобов'язань, товариство "Практікер Україна" та товариство "Торговий дім "Практікер Україна" несуть солідарну відповідальність за їх виконання. Всі взаємовідносини між товариством "Практікер Україна" та товариством "Торговий дім "Практікер Україна" стосовно даного регулюються окремою угодою між ними.

Суд також встановив, що відповідач після укладення додаткової угоди № 2 до договору № 063711 від 21.06.2010 проводив з позивачем розрахунки, що підтверджується виписками з банківського рахунку та визнав суму основного боргу, підписавши з позивачем акт звірки взаємних розрахунків.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та проаналізувавши умови додаткової угоди № 2 до договору № 063711 від 21.06.2010, суд апеляційної інстанції вказав, що твердження відповідача та третьої особи щодо додаткової угоди, як змішаного правочину з елементами договору поруки та солідарної відповідальності з третьою особою є безпідставними, оскільки порука створює права для кредитора та обов'язки для поручителя та не впливає безпосередньо на права та обов'язки боржника, оскільки зобов'язання боржника у такому випадку не встановлюються, не припиняються і не замінюються (з посиланням на відповідну практику Верховного Суду України у справі № 6-51цс11 від 20.02.2012).

Разом з тим, суд апеляційної інстанції, враховуючи визнання та виконання цього зобов'язання відповідачем, кваліфікував зміст пункту 5 додаткової угоди, як такого, що свідчить про прийняття відповідачем на себе обов'язку виконання спірних платежів.

Судова колегія зазначає, що цивільні зобов'язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України, зокрема, з договорів та інших правочинів.

За статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у встановлений строк (термін). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання, або не виконав його у строк, встановлений законом або договором.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 6 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; за статтею 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Умови укладеної сторонами додаткової угоди не суперечать положенням статей 520, 541 Цивільного кодексу України.

За змістом статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

До обов'язків покупця частина перша статті 692 Цивільного кодексу України відносить обов'язок оплати товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з частиною першою статті 202 Господарського кодексу України, та статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання, зокрема, припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 610 Цивільного кодексу України зазначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки суди встановили факт прострочення виконання відповідачем зобов'язання з оплати товару, поставленого позивачем, та з'ясували, що умовами договору не передбачено відповідальності сплатити неустойку у вигляді пені за несвоєчасну оплату товару, отже висновки судів щодо наявних та доведених підстав для стягнення суми основного боргу, інфляції та річних із відповідача, як боржника, з урахуванням умов додаткової угоди № 2 до договору № 063711 від 21.06.2010, є обґрунтованими.

Також вірними є висновки судів попередніх інстанцій щодо відмови у задоволенні позовних вимог та недоведеності підстав стягнення суми витрат на оплату юридичних послуг з огляду на передбачену частиною третьою статті 48 та частиною п'ятою статті 49 Господарського процесуального кодексу України можливість покладення на сторони у справі, як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката.

Доводи касаційної скарги щодо відповідальності відповідача у спірних правовідносинах як поручителя не підтверджено належними і допустимими доказами в розумінні статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, досліджено та мотивовано відхилено судом апеляційної інстанції, а доводи касаційної скарги в цій частині зводяться о переоцінки встановлених обставин справи.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Перевіривши у відповідності до частини 2 статті 1115 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого та постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків, що господарські суди в порядку статей 43, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України розглянули всебічно, повно та об'єктивно в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідили подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази, вірно застосували норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини; підстав для скасування судових рішень з мотивів, наведених у касаційній скарзі, не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 1 статті 1119, статтями 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Практікер Україна" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.07.2016 у справі № 910/1573/16 Господарського суду міста Києва залишити без змін.

Головуючий Л. Рогач

Судді: І. Алєєва

Т. Дроботова