КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2016 р. Справа№ 910/9254/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Алданової С.О.

Мартюк А.І.

секретар: Горбунова М.Є.

за участю представників:

позивача: Толстореброва О.О.;

відповідача-1: Радівіловський Б.І.;

відповідача-2: не з'явився;

відповідача-3: Біцюк В.С., Лузан Є.К.;

третьої особи-1: Василенко О.О.;

третьої особи-2: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області

на рішення Господарського суду міста Києва

від 18.07.2016р.

у справі №910/9254/16 (суддя Літвінова М.Є.)

за позовом Першого заступника прокурора Київської області

до 1) Київської обласної ради

2) Комунальної установи Київської обласної ради "Фонд

комунального майна"

3) Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЖИВАКА"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на

предмет спору 1) Комунальний заклад Київської обласної ради "Київська

обласна клінічна лікарня"

2) Управління державної реєстрації Головного

територіального управління юстиції у м. Києві

про визнання недійсним рішення, визнання недійсним Договору,

скасування рішення та зобов'язання повернути майно

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник прокурора Київської області (далі - прокуратура) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом в інтересах держави до Київської обласної ради (далі - відповідач-1), Комунальної установи Київської обласної ради "Фонд комунального майна" (далі - відповідач-2), Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЖИВАКА" (далі - відповідач-3), в якому просив суд:

- визнати недійсним рішення відповідача-1 від 06.12.2012р. №520-27-VI в частині затвердження п.2 Переліку об'єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області, що підлягають приватизації щодо включення будівлі офтальмологічного корпусу (літ. Е) Комунального закладу Київської обласної ради "Київська обласна клінічна лікарня", загальною площею 2 186,50 кв. м., розташованої за адресою: вул. Багговутівська, буд. 1, м. Київ, шляхом викупу;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 21.02.2013р. будівлі офтальмологічного корпусу загальною площею 2 186,50 кв. м., розташованої за адресою: вул. Багговутівська, буд. 1, м. Київ, який укладено між відповідачем-2 та відповідачем-3 щодо продажу, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рвач Ж.В.;

- скасувати рішення третьої особи-2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: індексний номер 683579 від 04.03.2013 р. про державну реєстрацію права власності відповідача-3 на об'єкт нерухомого майна - будівлю офтальмологічного корпусу площею 2 186,5 м. кв., яка розташована за адресою: вул. Багговутівська, буд. 1, м. Київ;

- зобов'язати відповідача-3 повернути у власність територіальної громади сіл, селищ, міст Київської області будівлю офтальмологічного корпусу загальною площею 2 186,50 кв. м., яка розташована за адресою: вул. Багговутівська, буд. 1, м. Київ, вартість якої складає 7 379 655,60 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при винесенні оскаржуваного рішення відповідача-1 не було дотримано вимоги діючого законодавства, зокрема, щодо встановленої процедури приватизації майна, у зв'язку з чим вказане рішення має бути визнано недійсним. Окрім того, договір купівлі-продажу між відповідачем-2 та відповідачем-3 був укладений на підставі оскаржуваного рішення відповідача-1, яке за твердженням позивача не відповідає вимогам законодавства, а тому вказаний договір також має бути визнаний недійсним у судовому порядку, зі скасуванням державної реєстрації прав та їх обтяжень за цим договором. При цьому, нерухоме майно, передане за договором купівлі-продажу від 21.02.2013р., має бути повернуто у власність територіальної громади Київської області.

Відповідачі проти позову заперечували, зазначаючи про необґрунтованість та непідтвердженість позовних вимог. Зокрема, відповідачі звертали увагу суду на наступне:

- предмет даної справи не стосується інтересів держави, а прокурор не має повноважень на звернення до суду за захистом законних інтересів територіальної громади;

- органом, уповноваженим державою здійснювати функції захисту права власності територіальних громад є відповідна рада, а стосовно предмету даного спору це Київська обласна рада, у зв'язку з чим Перший заступник прокурора Київської області безпідставно звернувся до суду з даним позовом в якості позивача;

- прокуратурою було пропущено строк позовної давності, що є безумовною підставою для відмови у позові.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.05.2016р., на підставі ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, до участі у справі як третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору було залучено Комунальний заклад Київської обласної ради "Київська обласна клінічна лікарня" (далі - третя особа-1) та Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - третя особа-2) (том справи - 1, аркуш справи - 1).

Третя особа-1 підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила суд позов задовольнити.

Третя особа-2 явку своїх представників у судові засідання місцевого господарського суду не забезпечила, у зв'язку з чим справа розглядалася Господарським судом міста Києва на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.07.2016р. у справі №910/9254/16 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2016р. у справі №910/925416 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, невірно застосовано норми матеріального і процесуального права, а висновки, викладені в судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи. Загалом, доводи апеляційної скарги ідентичні тим, які наводилися прокуратурою під час розгляду справи Господарським судом міста Києва.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.08.2016р. апеляційну скаргу було передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Зубець Л.П., суддів: Алданової С.О., Мартюк А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.08.2016р., апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 13.10.2016р.

12.10.2016р. через Відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача-3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначав про необґрунтованість та непідтвердженість доводів скарги належними доказами, просив суд залишити скаргу без задоволення.

В судовому засіданні 13.10.2016р. представники прокуратури та третьої особи-1 підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просили суд скаргу задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2016р. у справі №910/925416 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні 13.10.2016р. представники відповідача-1 та відповідача-3 заперечували проти апеляційної скарги, просили суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - без змін як таке, що було винесене з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Представники відповідача-2 та третьої особи-2 у судове засідання 13.10.2016р. не з'явилися, про поважність причин нез'явлення суд не повідомили, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Оскільки явка представників сторін та третіх осіб у судове засідання не була визнана судом обов'язковою, а також зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення представників сторін та третіх осіб про місце, дату і час судового розгляду, колегія суддів визнала за можливе розглядати справу у відсутності представників відповідача-2 та третьої особи-2 за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 13.10.2016р. було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача-1, відповідача-3 та третьої особи-1, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

09.11.2011р. між Київською обласною державною адміністрацією, як орендодавцем, та відповідачем-3, як орендарем, було укладено договір оренди нерухомого майна, що перебуває в спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області №69/11 (далі - Договір оренди) (том справи - 1, аркуші справи - 30-34).

За умовами Договору оренди (п.п.1.1-1.3) Комунальний заклад Київської обласної ради "Київська обласна клінічна лікарня" (далі - балансоутримувач) передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно: будівля офтальмологічного корпусу літ.Е, загальною площею 2 186,50 кв.м., розміщене за адресою: м. Київ, вул. Багговутівська, 1, та знаходиться на земельній ділянці, загальною площею 87 337 кв. м., кадастровий номер :91:006:001, яка надається в тимчасове довгострокове користування строком на 15 років для експлуатації та обслуговування комплексу будівель та споруд лікарні на вул. Багговутівська, 1 у Шевченківському районі згідно Договору на право тимчасового користування землею (зі всіма додатками та змінами), укладеного Київською міською радою та Київською обласною клінічною лікарнею 11.10.2001р. та зареєстрованого у книзі договорів на право тимчасового користування землею 11.10.2001р. за №91-5-00092. Майно належить на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст Київської області в особі відповідача-1 та закріплено на праві оперативного управління за третьою особою-1 згідно Свідоцтва на право власності серії САЕ №300469, видане Головним управлінням комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 23.09.2011р. на підставі наказу Головного управління комунальної власності міста Києва №631-В від 23.09.2011р. та зареєстрованого Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» 05.10.2011р. Вартість майна за даними інвентаризації згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» 05.10.2011р. за №31545124, складає 793 805,00 грн.

28.12.2011р. відповідачем-1 було винесено рішення №254-14-VІ «Про надання погодження на проведення невід'ємних поліпшень будівлі офтальмологічного корпусу Комунального закладу Київської обласної ради "Київська обласна клінічна лікарня" (том справи - 1, аркуші справи - 42-43), яким вирішено надати погодження відповідачу-3 - орендарю будівлі офтальмологічного комплексу (літ.Е) загальною площею 2 186, 50 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Багговутівська, 1, на проведення невід'ємних поліпшень, визначених відповідно до проекту реконструкції орендованого майна, а саме: ремонт покрівлі; ремонт фасаду; заміна вікон; заміна внутрішніх електромереж та мереж водо та теплопостачання, а також оздоблювальні роботи внутрішньої частини будівлі; протиаварійні та ремонтні роботи щодо фундаменту.

На виконання вказаного рішення відповідача-1, між Київською обласною державною адміністрацією, як орендодавцем, та відповідачем-3, як орендарем, було укладено додатковий договір №1 до Договору оренди (том справи - 1, аркуші справи - 38-39), в якому (п.п.1.1) зазначено про те, що орендодавець погоджує (надає дозвіл) орендареві відповідно до умов цього Договору та вимог законодавства України здійснювати за рахунок його власних коштів реконструкцію, технічне переоснащення, поліпшення орендованого майна, яким є будівля офтальмологічного корпусу літ.Е, загальною площею 2 186, 50 кв. м., розміщена за адресою: м. Київ, вул. Багговутівська, 1, а саме: ремонт покрівлі; ремонт фасаду; заміна вікон; заміна внутрішніх електромереж та мереж водо та теплопостачання, а також оздоблювальні роботи внутрішньої частини будівлі; протиаварійні та ремонтні роботи щодо фундаменту.

Відповідачем-1 було винесено рішення №520-27-VІ від 06.12.2012р. «Про затвердження Переліку об'єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області, що підлягають приватизації» (том справи - 1, аркуші справи - 54-57), згідно з яким будівлю офтальмологічного корпусу (літ.Е) Комунального закладу Київської обласної ради "Київська обласна клінічна лікарня", розташовану за адресою м. Київ, вул. Багговутівська, буд. 1, включено до Переліку об'єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області, що підлягають приватизації (п.2 Переліку) та визначено спосіб приватизації шляхом викупу орендарем - відповідачем-3 (умова приватизації - зі збереженням профілю діяльності), у зв'язку із здійсненням відповідачем-3 вартості невід'ємних поліпшень за рахунок власних коштів, які неможливо відокремити від майна без заподіяння йому шкоди, вказані поліпшення підлягають компенсації в межах збільшення в результаті вартості цих поліпшень вартості орендованого майна, визначеного за результатами незалежної оцінки для приватизації об'єкту, яке відбулося в результаті таких поліпшень.

21.02.2013 р. між відповідачем-2, як продавцем, та відповідачем-3, як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу об'єкта спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області групи "А", що підлягають продажу шляхом викупу (далі - Договір купівлі-продажу) (том справи - 1, аркуші справи - 79-84).

За умовами Договору купівлі-продажу (п.п.1.1, 1.2) продавець зобов'язується передати у власність покупцю об'єкт спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області групи А, а саме: будівля офтальмологічного корпусу (літ.Е) загальною площею 2186, 50 кв.м., яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Багговутівська, 1, та знаходиться на земельній ділянці загальною площею 87337 кв.м., кадастровий номер :91:006:0001, яка надана у тимчасове довгострокове користування строком на 15 років для експлуатації та обслуговування будівель та споруд лікарні на вул. Багговутівська, 1 у Шевченківському районі м. Києва згідно Договору на право тимчасового користування землею (зі всіма додатками та змінами), укладеного Київською міською радою та Київською обласною клінічною лікарнею 11.10.2001р. та зареєстрованого у книзі договорів на право тимчасового користування землею 11.10.2001р. за №91-5-00092, а покупець зобов'язується прийняти об'єкт приватизації, сплатити за нього ціну продажу і виконати зазначені в Договорі умови. Ціна продажу об'єкта приватизації встановлена на підставі Звіту про незалежну оцінку ринкової вартості майна об'єкту спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області, що підлягає приватизації, виконаного ТОВ «Всеукраїнський інститут права і оцінки» за №02/13 від 19.01.2013р., та становить без урахування ПДВ 6 149 713,00 грн. Сума ПДВ об'єкта приватизації становить 1 229 942,60 грн.

Передача об'єкта приватизації покупцю здійснюється продавцем у триденний строк після сплати покупцем у повному обсязі 100% ціни продажу об'єкта приватизації (п.3.1 Договору купівлі-продажу).

Позивач просив суд визнати недійсним рішення відповідача-1 від 06.12.2012р. №520-27-VI в частині затвердження п.2 Переліку об'єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області, що підлягають приватизації щодо включення будівлі офтальмологічного корпусу (літ. Е) Комунального закладу Київської обласної ради "Київська обласна клінічна лікарня", загальною площею 2 186,50 кв. м., розташованої за адресою: вул. Багговутівська, буд. 1, м. Київ, шляхом викупу, а також визнати недійсним Договір купівлі-продажу, укладений між відповідачем-2 та відповідачем-3. Також позивач просив суд скасувати рішення третьої особи-2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: індексний номер 683579 від 04.03.2013 р. про державну реєстрацію права власності відповідача-3 на спірний об'єкт нерухомого майна та зобов'язати відповідача-3 повернути у власність територіальної громади сіл, селищ, міст Київської області будівлю офтальмологічного корпусу загальною площею 2 186,50 кв. м., яка розташована за адресою: вул. Багговутівська, буд. 1, м. Київ, вартість якої складає 7 379 655,60 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що в даному випадку приватизація спірної будівлі офтальмологічного комплексу була здійснена з порушенням вимог законодавства України про приватизацію, оскільки означена будівля є об'єктом охорони здоров'я, а тому являється об'єктом соціально-культурного призначення та відноситься до об'єктів групи "Ж", процедура приватизації якого була проведена за відсутності всіх необхідних умов, що вимагається для приватизації таких об'єктів. При цьому позивач посилався на наказ Головного управління охорони культурної спадщини від 10.06.2011р. №10/34-11, згідно з яким спірний об'єкт нерухомого майна віднесено до переліку об'єктів культурної спадщини.

Також позивач наголошував на відсутності у відповідача-2 повноважень на укладання оспорюваного Договору купівлі-продажу, оскільки державна реєстрація змін до Статуту відповідача-2, якими останньому надано право на укладання договорів купівлі-продажу об'єкта приватизації, відбулась тільки 04.12.2013 р., тобто вже після укладення Договору купівлі-продажу з відповідачем-3.

Місцевий господарський суд відмовив в позові повністю, визнавши позовні вимоги необґрунтованими та документально непідтвердженими.

Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого господарського суду, вважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи, з наступних підстав.

Правові, економічні та організаційні основи приватизації державного майна та майна, що належить Автономній Республіці Крим, з метою створення багатоукладної соціально орієнтованої ринкової економіки України регулює Закон України "Про приватизацію державного майна" , згідно зі ст. ст. 1, 3 якого приватизацією державного майна (далі - приватизація) є платне відчуження майна, що перебуває у державній власності, у тому числі разом із земельною ділянкою державної власності, на якій розташований об'єкт, що підлягає приватизації, на користь фізичних та юридичних осіб, які можуть бути покупцями відповідно до цього Закону, з метою підвищення соціально-економічної ефективності виробництва та залучення коштів для здійснення структурної перебудови національної економіки. Відчуження майна, що є у комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону, інших законів з питань приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.19 ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування» виключно на пленарних засіданнях сесії обласної ради, за дорученням відповідних рад, вирішуються питання про продаж, передачу в оренду, концесію або під заставу об'єктів комунальної власності, які забезпечують спільні потреби територіальних громад і перебувають в управлінні районних, обласних рад, а також придбання таких об'єктів в установленому законом порядку.

Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень (ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Доцільність, порядок та умови відчуження об'єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою (ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування»).

Правовий механізм приватизації єдиних майнових комплексів невеликих державних підприємств шляхом їх відчуження на користь одного покупця одним актом купівлі-продажу встановлює Закон України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", згідно зі ст.ст. 1, 2 якого сферою застосування Закону є галузі, які підлягають першочерговій приватизації: переробна і місцева промисловість, промисловість будівельних матеріалів, легка і харчова промисловість, будівництво, окремі види транспорту, торгівля і громадське харчування, побутове обслуговування населення, житлово-експлуатаційне і ремонтне господарство. Відповідно до цього Закону можуть також приватизуватися підприємства інших галузей, якщо вони відповідають вимогам частини першої статті 2 цього Закону або якщо це передбачено планами їх приватизації. До відносин щодо приватизації невеликих державних підприємств, не врегульованих цим Законом, застосовується Закон України "Про приватизацію майна державних підприємств". Об'єктами малої приватизації є:

- єдині майнові комплекси державних підприємств та їх структурних підрозділів, які можуть бути виділені в самостійні суб'єкти господарювання - юридичні особи (у тому числі ті, що передані в оренду, перебувають у процесі реструктуризації), на яких середньооблікова чисельність працюючих за звітний (фінансовий) рік не перевищує 100 осіб, а обсяг валового доходу від реалізації продукції (робіт, послуг) за такий період не перевищує 70 мільйонів гривень та/або вартості майна яких недостатньо для формування статутного капіталу акціонерного товариства, у тому числі разом із земельними ділянками державної власності, на яких вони розташовані (група А);

- окреме індивідуально визначене майно, в тому числі разом із земельними ділянками державної власності, на яких таке майно розташовано (група А);

- об'єкти незавершеного будівництва, законсервовані об'єкти, в тому числі разом із земельними ділянками державної власності, на яких вони розташовані (група Д);

- об'єкти соціально-культурного призначення, в тому числі разом із земельними ділянками державної власності, на яких вони розташовані, крім тих, що не підлягають приватизації (група Ж).

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що спірне нерухоме майно є об'єктом соціально-культурного призначення та відноситься до об'єктів групи "Ж".

В процесі судового розгляду було встановлено, що рішенням відповідача-1 від 24.04.2012р. №321-17-VI було затверджено Програму приватизації об'єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області на 2012-2014 роки, яка визначає мету, шляхи, способи, заходи і завдання приватизації майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області. Об'єкти приватизації кваліфікуються, зокрема, за групами:

- група А - єдині майнові комплекси підприємств спільної власності, їх структурних підрозділів, які можуть бути виділені в самостійні суб'єкти господарювання - юридичні особи (у тому числі ті, що передані в оренду, перебувають у процесі реструктуризації), на яких середньооблікова чисельність працюючих за звітний (фінансовий) рік не перевищує 100 осіб, а обсяг валового доходу від реалізації продукції (робіт, послуг) за такий період не перевищує 70 мільйонів гривень та/або вартості майна яких недостатньо для формування статутного капіталу господарського товариства; окреме індивідуально визначене майно;

- група Ж - об'єкти соціально-культурного призначення (п.п.2, 3 Програми приватизації).

Відповідно до ст. 18-2 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» приватизація об'єктів групи А здійснюється з урахуванням таких особливостей:

1) у разі прийняття рішення про приватизацію орендованого державного майна (будівлі, споруди, нежитлового приміщення) орендар одержує право на викуп такого майна, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об'єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання для цілей оренди майна;

2) продаж нежитлових приміщень, будівель та споруд, які згідно із законодавством можуть бути об'єктами приватизації, незалежно від підпорядкування здійснюється державними органами приватизації відповідно до законодавства з питань приватизації;

3) майно, що залишилося після задоволення вимог кредиторів державного підприємства, визнаного банкрутом за рішенням господарського суду (якщо господарський суд прийняв постанову про його ліквідацію), передається ліквідаційною комісією відповідному державному органу приватизації для подальшої приватизації за актом приймання-передачі в порядку, встановленому Фондом державного майна України. Продаж зазначеного майна здійснюється виключно на аукціонах;

4) державний орган приватизації з власної ініціативи приймає рішення про приватизацію об'єктів групи А, які утворюються на базі державного майна підприємств, що реструктуризуються, нежитлових приміщень, об'єктів, щодо яких скасовано заборону на приватизацію в установленому законом порядку, та інших неприватизованих об'єктів групи А.

Приватизація об'єктів групи Ж здійснюється з урахуванням таких особливостей:

1) уповноважені органи управління разом з пропозиціями стосовно включення об'єктів соціально-культурного призначення до переліку об'єктів, що підлягають приватизації, подають до державних органів приватизації пропозиції щодо строку збереження профілю діяльності об'єктів соціально-культурного призначення або можливості перепрофілювання кожного з таких об'єктів;

2) державні органи приватизації погоджують з відповідними місцевими державними адміністраціями переліки об'єктів соціально-культурного призначення, що підлягають приватизації. У разі якщо протягом трьох тижнів від відповідної державної адміністрації не надійшла відповідь щодо погодження переліку таких об'єктів, поданий перелік вважається погодженим.

Місцеві державні адміністрації, які не дали згоди на приватизацію об'єктів соціально-культурного призначення, подають державному органу приватизації інформацію про джерела фінансування утримання об'єкта, а також відповідні гарантії щодо його утримання, які полягають у поданні письмових зобов'язань щодо обсягів та строків фінансування;

3) об'єкти соціально-культурного призначення приватизуються шляхом їх продажу єдиним майновим комплексом із збереженням профілю діяльності. Продаж окремих об'єктів нерухомості санаторно-курортних закладів та закладів туризму не допускається;

4) об'єкти соціально-культурного призначення, які не функціонують більше трьох років або перебувають в аварійному стані, можуть бути перепрофільовані за погодженням з органами місцевого самоврядування та відповідними місцевими державними адміністраціями;

5) підприємство або господарське товариство, яке більше ніж п'ять років утримує за рахунок власних коштів у належному стані об'єкт соціально-культурного призначення, має першочергове право на викуп такого об'єкта.

Отже, умови приватизації комунального майна територіальної громади, зокрема, віднесення конкретного об'єкту до певної групи об'єктів приватизації та спосіб приватизації, визначаються відповідним органом місцевого самоврядування.

Як уже зазначалося вище, в матеріалах справи наявне Свідоцтво про право власності від 23.09.2011р., видане на підставі наказу Головного управління комунальної власності м. Києва від 23.09.2011р. №631-В, згідно з яким спірний об'єкт (будівля офтальмологічного корпусу) належав територіальним громадам сіл, селищ, міст Київської області в особі відповідача-1 (Київської обласної ради) та закріплена на праві оперативного управління за третьою особою-1 (Комунальним закладом Київської обласної ради "Київська обласна клінічна лікарня") на праві комунальної власності.

Колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом в тому, що в даному випадку відповідач-1 був наділений правом самостійно на власний розсуд обирати той чи інший спосіб приватизації спірного майна, в тому числі й шляхом викупу.

Відповідач-3 був орендарем спірної будівлі офтальмологічного комплексу на підставі Договору оренди від 09.11.2011р., укладеного з Київською обласною державною адміністрацією, за умовам якого відповідачу-3 було надано погодження (дозвіл) здійснювати за власний рахунок реконструкцію, технічне переоснащення, тобто, поліпшення орендованої ним будівлі. Водночас, діюче законодавство не передбачає можливості проведення орендарем поліпшень об'єктів, які відносяться до категорії групи "Ж", а тому суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірна будівля офтальмологічного корпусу належить до об'єктів групи "А".

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" передбачено, що Фонд державного майна України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, місцеві Ради затверджують за поданням органів приватизації переліки об'єктів, які перебувають відповідно у загальнодержавній власності, власності Автономної Республіки Крим та комунальній власності і підлягають: продажу на аукціоні, за конкурсом шляхом викупу. Включення об'єктів малої приватизації до переліків, зазначених у частині першій цієї статті, здійснюється з ініціативи державного органу приватизації, уповноваженого органу управління чи покупця.

З наведеного випливає, що способи приватизації визначаються шляхом прийняття цими органами рішень про затвердження конкретних переліків об'єктів приватизації. Доцільність застосування того чи іншого способу приватизації визначається цим органом самостійно, окрім випадків, визначених законами. Аналогічний висновок наведений в рішенні Конституційного Суду України від 13.12.2000р. №14-рп/2000 "У справі за конституційним зверненням товариства покупців членів трудового колективу перукарні №163 "Черемшина" щодо офіційного тлумачення окремих положень статті 7 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" (справа про визначення способу малої приватизації)").

Зважаючи на те, що відповідач-1, як орган місцевого самоврядування, наділений правом розпоряджатися майном, яке перебуває у комунальній власності спільних територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області, то відповідач-1 мав право приймати рішення щодо приватизації спірної будівлі, визначивши спосіб приватизації шляхом викупу.

Колегією суддів враховано посилання позивача на те, що спірна будівля віднесена до переліку об'єктів культурної спадщини згідно з наказом Головного управління охорони культурної спадщини від 10.06.2011р. №10/34-11 і з цього приводу необхідно зазначити наступне.

Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об'єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь регулює Закон України "Про охорону культурної спадщини", згідно з яким об'єкти культурної спадщини, які знаходяться на території України, охороняються державою. Охорона об'єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

В ст. ст. 18, 23 Закону України "Про охорону культурної спадщини" передбачено, що об'єкти культурної спадщини, що є пам'ятками (за винятком пам'яток, відчуження або передача яких обмежується законодавчими актами України) можуть бути відчужені, а також передані власником або уповноваженим ним органом у володіння, користування чи управління іншій юридичній або фізичній особі за наявності погодження відповідного органу охорони культурної спадщини. Пам'ятка може бути приватизована лише за умови укладення майбутнім власником з відповідним органом охорони культурної спадщини попереднього договору про укладення в майбутньому охоронного договору на пам'ятку (її частину) з викладенням його істотних умов, у тому числі щодо цільового використання пам'ятки, робіт, які майбутній власник зобов'язується провести на пам'ятці з метою утримання її в належному стані. Перелік пам'яток, які не підлягають приватизації, затверджується Верховною Радою України. Усі власники пам'яток, щойно виявлених об'єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об'єкти зобов'язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір. При передачі пам'ятки, щойно виявленого об'єкта культурної спадщини чи її (його) частини у володіння, користування чи управління іншій особі істотною умовою договору про таку передачу є забезпечення особою, якій передається пам'ятка, щойно виявлений об'єкт культурної спадщини чи її (його) частина, збереження пам'ятки, щойно виявленого об'єкта культурної спадщини чи її (його) частини відповідно до вимог цього Закону та умов охоронного договору, укладеного власником або уповноваженим ним органом (особою) з відповідним органом охорони культурної спадщини.

26.04.2013р. між відповідачем-3, як власником, та Управлінням охорони культурної спадщини Київської міської державної адміністрації, як органом охорони, було укладено охоронний договір №2893 (том справи - 1, аркуші справи - 98-99), за умовами якого (п.п.1, 2) власник бере на себе зобов'язання щодо охорони щойно виявленого об'єкта культурної спадщини (за видом - архітектура та містобудування) (наказ Головного управління охорони культурної спадщини від 10.06.2011р. №10/34-11 (за інвентаризацією наказів від 30.12.69р. №14 та від 16.05.94р. №10) за адресою: вул. Багговутівська, 1 - офтальмологічний корпус. Історична назва об'єкта на час взяття його на державний облік вул. Багговутівська, 1 - інфекційний корпус (епідеміологічний). Технічна адреса будинку за даними КМ БТІ: вул. Багговутівська, 1, літ.Е. Термін дії даного охоронного договору встановлено на період володіння щойно виявленим об'єктом культурної спадщини.

В процесі перегляду справи не було встановлено наявність законодавчих обмежень щодо приватизації спірної будівлі, зокрема, спірне нерухоме майно відсутнє у переліку пам'яток культурної спадщини, які не підлягають приватизації, у зв'язку з чим посилання прокуратури на те, що наказом Головного управління охорони культурної спадщини від 10.06.2011 р. № 10/34-11 спірну будівлю було віднесено до переліку об'єктів культурної спадщини не може бути прийнято до уваги.

Колегією суддів враховано посилання позивача як у позові, так і в апеляційній скарзі на те, що у відповідача-2 були відсутні повноваження на підписання спірного Договору купівлі-продажу станом на дату укладання останнього, тобто на 21.02.2013р., оскільки державна реєстрація змін до Статуту відповідача-2, якими останньому надано право на укладання договорів купівлі-продажу об'єкта приватизації, відбулась лише 04.12.2013р.

Водночас, в п.3.1.2 Положення про Комунальну установу Київської обласної ради "Фонд комунального майна", затвердженого рішенням Київської обласної ради від 30.06.2011р. №130-07-VІ, передбачено, що Фонд організує роботу щодо продажу об'єктів приватизації за конкурсом, на аукціоні та шляхом викупу, а також виступає продавцем об'єктів приватизації.

В п.п.7.3.9 вищезгаданого Положення передбачено повноваження Голови Фонду на укладення договорів (том справи - 1, аркуші справи - 87-95).

В ч.1, п.п.4, 10 ч.2 ст. 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Наведене свідчить про те, що передумовою для визнання недійсним акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Згідно зі ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.10 ст. 59 Закону України „Про місцеве самоврядування" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

В процесі судового розгляду не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що при прийнятті відповідачем-1 оскаржуваного рішення від 06.12.2012р. №520-27-VI в частині затвердження п.2 Переліку об'єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області, що підлягають приватизації, були порушені вимоги діючого законодавства, зокрема, процедура приватизації майна, у зв'язку з чим правові підстави для визнання вказаного рішення недійсним у суду відсутні.

Належних та допустимих доказів, які б свідчили про протилежне, ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано.

Відносно вимог позивача про визнання недійсним Договору купівлі-продажу, укладеного між відповідачем-2 та відповідачем-3, колегією суддів було встановлено наступне.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

В ч.1, п.2 ч.2 ст. 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Згідно з нормами ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

В ст. ст. 27, 29 Закону України «Про приватизацію державного майна» на вимогу однієї із сторін договір купівлі-продажу може бути розірвано або визнано недійсним за рішенням суду в разі невиконання іншою стороною зобов'язань, передбачених договором купівлі - продажу, у визначені строки. Порушення встановленого законодавством порядку приватизації або прав покупців є підставою для визнання недійсним договору купівлі - продажу об'єкта приватизації в порядку, передбаченому законодавством України.

Інших підстав для визнання договорів купівлі - продажу об'єкта приватизації, ніж визначені наведеними статтями, законодавство у сфері приватизації не містить.

При цьому колегією суддів враховано правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 14.03.2007р. у справі №21-8во07, згідно з якою самі по собі допущені органами публічної влади порушення при визначенні умов і порядку приватизації не можуть бути безумовною підставою для визнання приватизаційних договорів недійсними, повернення приватизованого майна державі, порушуючи право власності покупця, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки самого покупця.

Наявні у справі матеріали, пояснення та докази свідчать про те, що здійснюючи приватизацію спірного об'єкту нерухомого майна, відповідач-1, як орган публічної влади, мав виключні повноваження щодо встановлення умов приватизації та укладення необхідних правочинів, а відповідач-3, як покупець, зобов'язувався дотримуватися встановлених відповідачем-1 умов та порядку приватизації.

При винесенні оскаржуваного рішення у даній справі, місцевим господарським судом було враховано положення ч.1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення від 24.06.2003р. "Стретч проти Сполученого Королівства", згідно з якими самі по собі допущені органами публічної влади порушення при укладенні правочину не можуть бути безумовною підставою для визнання договорів купівлі-продажу недійсним.

Водночас, матеріали даної справи не містять доказів протиправної поведінки відповідача-3, як покупця, при укладенні оспорюваного позивачем Договору купівлі-продажу.

Судом враховано посилання позивача на Перший протокол до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, однак укладаючи договори купівлі-продажу, відповідач-3 мав право очікувати на набуття права власності в розумінні ст. 1 названого Протоколу.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

З вищенаведеного слідує, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.

Зважаючи на вищевикладені обставини в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що наведені позивачем обставини не дають достатніх підстав для висновку про незаконність проведеної приватизації спірного нерухомого майна шляхом його викупу, а відтак названі обставини не свідчать про наявність підстав для визнання недійсним Договору купівлі-продажу такого майна, у зв'язку з чим позовні вимоги про визнання недійсним Договору купівлі-продажу, укладеного 21.02.2013р. між відповідачем-2 та відповідачем-3, не підлягають задоволенню.

Вимоги позивача про скасування рішення щодо державної реєстрації прав та обтяжень і повернення будівлі офтальмологічного комплексу у власність територіальної громади є похідними від вимоги про визнання недійсними рішення відповідача-1 від 06.12.2012р. №520-27-VI та Договору купівлі продажу від 21.02.2013р., а тому названі вимоги не підлягають задоволенню.

Відносно заяви відповідача-3 про застосування строку позовної давності, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з положеннями ст. ст. 256, 261, 267 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З вищенаведених правових норм випливає, що перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (аналогічна правова позиція наведена в п.2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів».

Оскільки позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи, а за результатами перегляду справи колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість позовних вимог, в даному конкретному випадку позовна давність не підлягає застосуванню.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження викладеного в позові та в апеляційні скарзі.

За результатами перегляду справи апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а також з повним і всебічним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, тоді як доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 75, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2016р. у справі №910/9254/16 - без змін.

2. Матеріали справи №910/9254/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді С.О. Алданова

А.І. Мартюк