ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"26" жовтня 2016 р.Справа № 924/1004/16

Господарський суд Хмельницької області у складі:

суддя Танасюк О.Є., розглянувши матеріали справи

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" м.Київ

до комунального підприємства по експлуатації теплового господарства "Тепловик" Старокостянтинівської міської ради Хмельницька область, м. Старокостянтинів

про стягнення 10132,65 грн., з яких: 1693,10 грн. - пеня; 245,03 грн. - 3% річних; 8194,51 грн. - інфляційні втрати

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - представник за довіреністю №14-100 від 18.04.14р.

від відповідача: ОСОБА_2 - представник за довіреністю №10/05-16 від 10.05.16р.

Рішення приймається 26.10.2016р., оскільки в судовому засіданні 20.10.2016р. оголошувалася перерва.

Відповідно до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 10132,65 грн., з яких: 1693,10 грн. - пеня; 245,03 грн. - 3% річних; 8194,51 грн. - інфляційні втрати.

В обґрунтування позовних вимог посилається на порушення виконання грошового зобов'язання з оплати поставленого природного газу відповідно до договору купівлі-продажу природного газу №2712/14-КП-34 від 31.01.2014 р.

Повноважний представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні та у письмовому відзиві від 19.10.2016р. позовні вимоги визначає частково. Зокрема, не погоджується з розрахунком позивача в частині інфляційних втрат. Відповідачем надано контррозрахунок, згідно якого інфляційні втрати складають 2470,67 грн.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

31.01.2014 р. між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та комунальним підприємством по експлуатації теплового господарства "Тепловик" (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №2712/14-КП-34 (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Згідно з п. 1.2. договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб'єктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ).

Продавець передає покупцеві з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року газ обсягом до 118 тис. куб. м. (п. 2.1 договору).

За умовами пп. 2.1.1. договору обсяги газу, що планується передати за цим договором, можуть змінюватись сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку.

Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов'язану з правом власності на газ (п. 3.1 договору).

Згідно з п. 3.3 договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригінала акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п. 3.4 договору).

Відповідно до п. 5.1 договору ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюються НКРЕ.

У п. 5.2 договору сторони погодили, що ціна за 1000 куб. м газу становить 3113,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; податок на додану вартість за ставкою - 20%, Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 287,00 грн., крім того ПДВ - 20% - 57,40 грн., всього з ПДВ - 344,40 грн. До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 3462,26 грн., крім того ПДВ - 20% - 692,45 грн., всього з ПДВ - 4 154,71 грн.

У разі зміни НКРЕ ціни на газ та/або тарифів на його транспортування, розподіл і постачання вони є обов'язковими для сторін за цим договором з моменту введення їх в дію (п. 5.3 договору).

Згідно з п. 5.5 договору загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Сторони домовились, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1 договору).

У п. 6.3 договору зазначено, що за наявності заборгованості у покупця за цим договором продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлені в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості.

За невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором (п. 7.1 договору).

Пунктом 7.2. договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно з розділом 11 договору він набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами, з 01.01.2014р. і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014р., а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Договір підписаний сторонами, скріплений відтисками їхніх печаток.

Додатковими до договору угодами №1 від 29.04.2014р., №2 від 19.05.2014р., №3 від 06.06.2014р., №4 від 08.09.2014 р., №5 від 18.11.2014 р., №6 від 04.12.2014 р. сторони виклали п. 5.2 договору ст. 5 "Ціна газу" в інших редакціях, зокрема, погодили, що до сплати за 1000 куб.м. природного газу всього з ПДВ підлягає 5264,88 грн., 6208,18 грн., 6222,22 грн., 6405,82 грн., 6682,44 грн., 7661,64 грн. відповідно.

На виконання договору позивачем передав, а відповідач прийняв природний газ на суму 847142,34 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу: від 31.01.2014р. на суму 123976,61 грн.; від 28.02.2014р. на суму 111163,47 грн.; від 31.03.2014р. на суму 62017,39 грн.; від 30.04.2014р. на суму 33695,23 грн.; від 31.10.2014р. на суму 67030,46 грн.; від 30.11.2014р. на суму 122743,07 грн.; від 31.12.2014р. на суму 326516,11 грн.

Відповідачем було здійснено оплату за спожитий газ в сумі 847142,34 грн., що підтверджено і відображено в довідці про операції, довідці про сальдо.

Враховуючи, що відповідачем несвоєчасно здійснювалася оплата поставленого газу, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення 1693,10 грн. пені; 245,03 грн. 3% річних та 8194,51 грн. інфляційних втрат.

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд до уваги бере таке.

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України вбачається, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як убачається з матеріалів справи, 31.01.2014 р. між ПАТ Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та КП по експлуатації теплового господарства "Тепловик" було укладено договір купівлі-продажу природного газу №2712/14-КП-34, згідно з яким позивач зобов'язувався передати у власність відповідачу природний газ, а відповідач - прийняти та оплатити цей природний газ на умовах договору.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За змістом ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань або їх зміна не допускається.

На підставі договору купівлі-продажу природного газу №2712/14-КП-34від 31.01.2014р. позивач продав відповідачу природний газ на загальну суму 847142,34 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу: від 31.01.2014р. на суму 123976,61 грн.; від 28.02.2014р. на суму 111163,47 грн.; від 31.03.2014р. на суму 62017,39 грн.; від 30.04.2014р. на суму 33695,23 грн.; від 31.10.2014р. на суму 67030,46 грн.; від 30.11.2014р. на суму 122743,07 грн.; від 31.12.2014р. на суму 326516,11 грн.

В п. 6.1 договору сторони домовились, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідач оплатив отриманий газ, однак оплата здійснювалась невчасно та не в повному обсязі.

Невиконання зобовязання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), стаття 610 ЦК України визначає як порушення зобовязання.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 245,03 грн. 3%, зокрема: 118,78 грн. - за зобов'язаннями лютого 2014р., 11,81 грн. - за зобов'язаннями листопада 2014р., 114,45 грн. - за зобов'язаннями грудня 2014р.

Як убачається із розрахунку, позивачем здійснено нарахування 3% річних по кожному періоду наявності заборгованості з урахуванням розміру боргу за вказаний період. Однак при проведенні розрахунку 3% річних позивачем безпідставно віднесено до днів прострочення заборгованості дні, в які здійснювалася її часткова та повна сплата.

Згідно з п. 1.4 постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється відповідні нарахування (п. 1.9 вищевказаної постанови).

Тобто, сума заборгованості зменшується у день її часткової сплати і нарахування 3% річних проводиться уже на зменшену суму боргу.

З огляду на вищезазначене, суд вважає, що правомірним є нарахування відповідачу 3% річних в сумі 220,37 грн., з яких:

- 109,64 грн. за період з 15.03.2014р. по 26.03.2014р. (за зобов'язаннями лютого 2014 р.);

- 5,90 грн. за період з 15.12.2014р. по 15.12.2014р. (за зобов'язаннями листопада 2014 р.);

- 104,83 грн. за період з 15.01.2015р. по 25.01.2015р. (за зобов'язаннями грудня 2014 р.).

Таким чином, у стягненні 3% річних в розмірі 24,66 грн. (245,03 220,37 = 24,66) суд відмовляє.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача 8194,51 грн. інфляційних нарахувань, зокрема: за зобов'язаннями лютого 2014р. 2445,60 грн., листопада 2014р. 2154,43 грн., грудня 2014р. 3594,48 грн.

Проаналізувавши поданий розрахунок, суд зазначає, що позивачем здійснено інфляційні нарахування на суми заборгованості за періоди, що становлять менше одного місяця, тоді як відповідно до п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Враховуючи, що заборгованість, на яку позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат тривала менше місяця, підстави для інфляційних нарахувань відсутні.

Тому, в стягненні 8194,51 грн. інфляційних нарахувань необхідно відмовити.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 230 ГК України, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною другою ст. 551 ЦК України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторонами в п. 7.2 договору погоджено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Позивач просить стягнути з відповідача пеню в сумі 1693,10 грн., зокрема, 514,70 грн. - за зобов'язаннями лютого 2014р., 110,18 грн. - за зобов'язаннями листопада 2014р., 1068,22 грн. - за зобов'язаннями грудня 2014р.

Однак, при нарахуванні пені позивачем не враховані положення п. 1.9. постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", згідно з яким, день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені.

Зважаючи на вищенаведене, суд доходить висновку, що правомірним є нарахування пені в розмірі 1508,64 грн., з яких:

- 475,11 грн. за період з 15.03.2014р. по 26.03.2014р. (за зобов'язаннями лютого 2014 р.);

- 55,09 грн. за період з 15.12.2014р. по 15.12.2014р. (за зобов'язаннями листопада 2014 р.);

- 978,44 грн. за період з 15.01.2015р. по 25.01.2015р. (за зобов'язаннями грудня 2014 р.).

Таким чином, у стягненні пені в розмірі 184,46 грн. (1693,10 1508,64 = 184,46) суд відмовляє.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, позовні вимоги ПАТ "НАК "Нафтогаз України" підлягають задоволенню частково в сумі 1729,01 грн., з яких: 1508,64 грн. - пеня та 220,37 грн. - 3 % річних.

У задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 12, 15, 33, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ до комунального підприємства по експлуатації теплового господарства "Тепловик" Старокостянтинівської міської ради, Хмельницька область, м. Старокостянтинів про стягнення 10132,65 грн., з яких: 1693,10 грн. - пеня; 245,03 грн. - 3% річних; 8194,51 грн. - інфляційні втрати задовольнити частково.

Стягнути з комунального підприємства по експлуатації теплового господарства "Тепловик" Старокостянтинівської міської ради (Хмельницька область, м. Старокостянтинів, вул. Ессенська, б.2, блок 4, ) на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ) 1508,64 грн. (одна тисяча п'ятсот вісім гривень 64 коп.) пені, 220,37 грн. (двісті двадцять гривень 37 коп.) 3% річних, 235,14 грн. двісті тридцять п'ять гривень 14 коп.) витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ.

В решті позову відмовити.

Повне рішення складено 26.10.2016р.

Суддя О.Є. Танасюк

Віддрук. 3 прим. :

1 - до справи,

2 - позивачу, публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м.Київ, вул. Б.Хмельницького,6).

3 - відповідачу,комунальне підприємство по експлуатації теплового господарства "Тепловик" Старокостянтинівської міської ради (31101, Хмельницька область, м. Старокостянтинів, вул. Ессенська буд.2, блок 4).