КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2016 р. Справа№ 910/6095/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Зубець Л.П.

Зеленіна В.О.

За участю секретаря судового засідання Москаленко Г.С.

представників сторін:

від позивача - Хасін І.Б., дов. № б/н від 04.01.2016 року;

від відповідача-1 - ОСОБА_3, дов. № б/н від 12.02.2016 року;

від відповідача-2 - Черних Я.С., дов. № 29 від 01.07.2016 року;

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця

на рішення Господарського суду міста Києва

від 06.06.2016 року

у справі № 910/6095/16 (суддя Плотницька Н.Б.)

за позовом Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця

до 1.Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5

2.Регіонального відділення Фонду державного майна по місту

Києву

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.06.2016 року по справі № 910/6095/16 у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Національний медичний університет ім. О.О. Богомольця звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2016 року по справі № 910/6095/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.06.2016 року апеляційну скаргу Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця прийнято до провадження у складі суддів: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді: Баранець О.М., Зеленін В.О. та призначено до розгляду у судовому засіданні на 29.08.2016 року.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 29.08.2016 року, у зв'язку із перебуванням судді Баранця О.М. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/6095/16 колегію суддів у складі головуючого судді: Ткаченка Б.О., суддів: Зеленіна В.О., Зубець Л.П.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.08.2016 року справу прийнято до провадження у зазначеному вище складі колегії суддів.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.08.2016 року відкладено розгляд справи на 12.09.2016 року.

У судовому засіданні 12.09.2016 року було оголошено перерву в розгляді справи на 12.10.2016 року.

04.07.2016 року, 02.08.2016 року, 29.08.2016 року, 19.09.2016 року через Відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця надійшли додаткові письмові пояснення, в яких позивач підтримав доводи апеляційної скарги.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного судового рішення.

Представник Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2016 року по справі № 910/6095/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 у поясненнях, наданих у судовому засіданні, заперечував проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду як таке, що прийняте з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Представник Регіонального відділення Фонду державного майна по місту Києву у поясненнях, наданих у судовому засіданні, заперечував проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду як таке, що прийняте з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

13.11.2009 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву (далі - орендодавець, відповідач-2, Фонд) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6, у подальшому змінено прізвище на ОСОБА_5, (далі - орендар, відповідач-1, ФО-П ОСОБА_5.) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 4566 (далі - Договір).

За умовами Договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - частина нежилого приміщення (далі - майно), площею 4,00 кв.м, розміщене за адресою: АДРЕСА_1 на 1-му поверсі фармацевтичного корпусу будівлі, що перебуває на балансі Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця. Майно передається в оренду для розміщення ксерокопіювальної техніки для надання копіювальних послуг.

Згідно з пунктом 10.1 Договору, його укладено строком на 2 року, він діє з 13.11.2009 року до 13.11.2011 року включно.

30.01.2012 року та 11.12.2013 року договорами про внесення змін відповідно № 4566/01 та № 4566/02 до Договору, було продовжено строк дії Договору оренди до 13.11.2015 року включно.

Листом від 08.09.2015 року Національний медичний університет ім. О.О. Богомольця повідомив ФО-П ОСОБА_5 про прийняте ним рішення використовувати орендоване приміщення для власних потреб та небажання продовжувати строк дії договору.

Листом від 20.11.2015 року позивач повідомив відповідача-1 про припинення дії Договору оренди.

Незважаючи на це, 14.12.2015 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву та ФО-П ОСОБА_5 було підписано договір № 4566/03 про внесення змін до Договору оренди (далі - Договір про внесення змін № 4566/03).

Пунктом 1 Договору про внесення змін № 4566/03 сторонами погоджено продовжити Договір оренди строком на 2 роки, до 13.11.2017 року.

Положеннями п. 2 Договору про внесення змін № 4566/03 сторони передбачили, що відповідно до абз. 2 ст. 11 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар зобов'язується провести незалежну оцінку орендованого майна згідно Договору оренди № 4566 від 13.11.2009 року на нову дату 31.10.2015 року, відповідно до вимог Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки мана та майнових прав», затвердженого постановою КМУ від 10.09.2003 року за № 1440; укласти договір про внесення змін до Договору зі зміною вартості об'єкту оренди, визначеною згідно з новим звітом, та як наслідок зміною орендної плати за базовий (перший) місяць оренди; сплатити різницю в орендній платі, якщо така виникне внаслідок переоцінки орендованого державного нерухомого майна.

Національний медичний університет ім. О.О. Богомольця стверджує, що Договір про внесення змін № 4566/03 до Договору оренди № 4566 від 13.11.2009 року, є недійсним, оскільки порушує права та інтереси балансоутримувача, а також суперечить актам цивільного законодавства та вчинений Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву з перевищенням повноважень.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Як встановлено ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 326 Цивільного кодексу України від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб'єктами.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Місцевим судом було зроблено висновок, що повноваження власника, Міністерства охорони здоров'я України, стосовно передачі в оренду майна, яке є об'єктом оспорюваного правочину, за законом виконує Регіональне відділення Фонду державного майна України.

Право власності є пріоритетним по відношенню до права оперативного управління, яке є похідним від права власності, а власник майна, в свою чергу, має вчиняти будь-які дії щодо свого майна незалежно від волі інших осіб.

Рішення щодо продовження чи не продовження договору оренди приймає власник приміщення. У даному випадку повноваження власника щодо об'єкту оренди виконує орендодавець майна - Фонд державного майна України, а отже, саме відповідач-2 Фонд державного майна України в особі його регіональних відділень, а не балансоутримувач майна, яким є позивач, має приймати рішення стосовно використання переданого в оренду майна для власних потреб.

Позивачем не надано жодного документа чи доказу, який би свідчив про те, що саме власником майна прийнято рішення про намір використовувати об'єкт оренди для власних потреб, оскільки власний лист, на який посилається позивач, не може вважатись доказом, який однозначно свідчить про такий намір.

Більш того, Міністерство охорони здоров'я України листом № 09-10/1412/38284 від 04.12.2015 року надало свою згоду щодо укладання договору № 4566/03 від 14.12.2015 про продовження Договору.

З огляду на вказане, посилання позивача на порушення вимог ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» спростовуються вищевикладеним та є безпідставними.

Окрім того, була проведена оцінка вартості орендованого нерухомого майна, що підтверджується Висновком про вартість майна станом на 31.10.2015 року.

На підставі цього Висновку, 19.01.2016 року між відповідачем-2 та відповідачем-1 було укладено договір № 4566/04 про внесення змін до Договору оренди, стосовно оцінки майна та розміру орендної плати.

З огляду на зазначене вище, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не наведено підстав, з якими закон пов'язує недійсність правочину, та не надано доказів наявності фактичних обставин, які б свідчили про недодержання сторонами вимог, встановлених ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України, на момент укладення Договору про внесення змін № 4566/03 від 14.12.2015 року до Договору оренди, у зв'язку з чим позовні вимоги визнані необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Колегія суддів не може погодитись з даним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч. 4 ст. 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендодавець відмовляє в укладенні договору оренди в разі, якщо, зокрема, орган, уповноважений управляти майном, не дає згоди на укладення договору оренди.

Пунктом 2.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» від 29.05.2013 року № 12 передбачено, що вирішуючи спори, пов'язані з укладенням договору оренди державного майна, господарські суди повинні з'ясовувати, чи додержано визначений ст. 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» порядок укладення відповідного договору, в тому числі щодо погодження з органом, уповноваженим управляти майном, та органом Антимонопольного комітету України питання про передачу майна в оренду.

Як зазначено вище, листом № 09-10/1412/38284 від 04.12.2015 року МОЗ України, як органом управління майном, надано згоду на продовження строку дії Договору оренди, а Національний медичний університет ім. О.О. Богомольця листом від 08.09.2015 року повідомив ФО-П ОСОБА_5 про прийняте ним рішення використовувати орендоване приміщення для власних потреб та небажання продовжувати строк дії договору. Листом від 20.11.2015 року позивач повідомив відповідача-1 про припинення дії Договору оренди.

Належних доказів того, що орендне майно перебуває в оперативному управлінні позивача, з чим погодився суд першої інстанції, матеріали справи не містять.

Судова колегія зазначає про те, що майно, передане в оренду, перебуває в господарському віданні позивача відповідно до ч. 2 ст. 70 Закону України «Про вищу освіту», який набрав чинності 06.09.2014 року, за якою майно закріплюється за державним або комунальним вищим навчальним закладом на праві господарського відання і не може бути предметом застави, а також не підлягає вилученню або передачі у власність юридичним і фізичним особам без згоди засновників вищого навчального закладу та вищого колегіального органу самоврядування вищого навчального закладу, крім випадків, передбачених законодавством.

Передача в оренду державними і комунальними вищими навчальними закладами закріплених за ними на праві господарського відання об'єктів власності здійснюється без права їх викупу відповідно до законодавства.

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 70 Закону України «Про вищу освіту» вищий навчальний заклад у порядку, визначеному законом, та відповідно до статуту має право використовувати майно, закріплене за ним на праві господарського відання, у тому числі для провадження господарської діяльності, передавати його в оренду та в користування відповідно до законодавства.

Таким чином, за позивачем, відповідно до ст. 70 Закону України «Про вищу освіту», закріплено на праві господарського відання державне майно, зокрема, нежитлова будівля, розташована у АДРЕСА_1

Як зазначає позивач, у цій будівлі розташовано навчальний фармацевтичний корпус позивача.

Колегія суддів звертає увагу, що розпорядниками майна з однаковими повноваженнями два різних суб'єкта не можуть бути.

При цьому, ані ст. 70 Закону України «Про вищу освіту», ані будь-якою іншою нормою не передбачено, що майно, яке було раніше передано державному вищому навчальному закладу, після набрання чинності новою редакцією Закону України «Про вищу освіту» може перебувати у нього в іншому правовому статусі або має передаватись в господарське відання заново, відтак, все державне майно, яке закріплене за державним вищим навчальним закладом перебуває у нього на праві господарського відання (крім майна, переданого у власність).

Згідно ст. 136 ГК України право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб'єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», яку не застосовано судом першої інстанції, підприємства, установи та організації є орендодавцями щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна. Тобто орендодавцем щодо приміщення площею 4,0 кв.м, яке перебуває у оренді ФО-П ОСОБА_5, відповідно до Закону України «Про оренду державного та комунального майна» є не Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву та не МОЗ України, а установа, у якої це майно перебуває на праві господарського відання - Національний медичний університет ім. О.О. Богомольця.

Як передбачено п. 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» від 29.05.2013 року № 12, підприємства державної форми власності мають право бути орендодавцями, як правило, тільки щодо окремого індивідуально визначеного майна та нерухомого майна площею до 200кв.м., а для того, щоб підприємство мало право передати в оренду структурний підрозділ (філію, цех, дільницю) або нерухоме майно (будівлю, споруду, приміщення) площею понад 200кв.м., воно (підприємство) повинно одержати дозвіл Фонду державного майна України, його регіонального відділення, представництва. Якщо майно перебуває у власності Автономної Республіки Крим або у комунальній власності, то такий дозвіл може бути наданий органом, зазначеним в абз. 3 ст. 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про визнання недійсним Договору від 14.12.2015 року № 4566/03 про внесення змін до Договору оренди нерухомого майна № 4566 від 13.11.2009 року, у зв'язку з його невідповідністю вимогам Закону України «Про оренду державного та комунального майна», Закону України «Про вищу освіту» та відповідно положенням статей 203, 215 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обставини, викладені Національним медичним університетом ім. О.О. Богомольця в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2016 року по справі № 910/6095/16 прийнято з неповним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з порушенням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця підлягає задоволенню.

У зв'язку з задоволенням апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на відповідачів пропорційно.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 90, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2016 року по справі № 910/6095/16 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

4. Визнати недійсним договір від 14.12.2015 року № 4566/03 про внесення змін до договору оренди нерухомого майна № 4566 від 13.11.2009 року.

5. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця (01601, м. Київ, бул. Т. Шевченка, 13, ) 689,00 грн. судового збору за подання та розгляд позовної заяви та 757,90 грн. судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги.

6. Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна по місту Києву (м. Київа, бул. Т. Шевченка, 50-Г, ) на користь Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця (01601, м. Київ, бул. Т. Шевченка, 13, ) 689,00 грн. судового збору за подання та розгляд позовної заяви та 757,90 грн. судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги.

7. Доручити видачу відповідних наказів Господарському суду міста Києва.

8. Матеріали справи № 910/6095/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

9. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді Л.П. Зубець

В.О. Зеленін

Повний текст рішення складено 17.10.2016 року.