РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2016Справа №910/1963/16
За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»

До Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія»

Про стягнення 31 391, 92 грн.

Суддя Мельник В.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 3693/18 від 15.12.2015

від відповідача не зявився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» (далі позивач) подало на розгляд господарського суду міста Києва позов до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» (далі відповідач) про стягнення 31 391, 92 грн.

Позовні вимоги позивача мотивовані тим, що позивачем, як страховиком, відповідно до договору страхування наземного транспорту № 10755а5аа 19.01.2015р. було виплачено страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 31 391, 92 грн., внаслідок чого, до позивача в порядку ст. 27 Закону України Про страхування та статті 228 Господарського кодексу України перейшло право вимоги (регресу) в межах здійснених фактичних затрат до відповідача, як до особи, яка відповідальна за відшкодування шкоди, оскільки саме з вини особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована у відповідача, сталася ДТП, наслідки якої визнано позивачем страховим випадком та здійснено виплату страхової суми страхувальнику.

Ухвалою суду від 09.02.2016р. порушено провадження у справі № 910/1963/16 та призначено розгляд на 11.03.2016 р.

26.02.2016р. позивач подав через канцелярію суду документи по справі.

11.03.2016р. відповідач подав через канцелярію суду відзив на позов.

11.03.2016р. до суду надійшла відповідь від МТСБУ.

11.03.2016р. представник позивача у судовому засіданні надав пояснення по справі, підтримав позовні вимоги, повідомив суд про часткову сплату боргу.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про причини своєї відсутності суд не повідомив.

Суд відклав судовий розгляд справи на 04.04.2016р., у звязку з відсутністю представника відповідача .

21.03.2016р. позивач подав через канцелярію суду письмові пояснення по справі.

04.04.2016р. представник позивача у судовому засіданні надав пояснення по справі, у тому числі і з урахуванням відзиву на позов.

Представник відповідача проти позову заперечив частково.

Представники позивача та відповідача відмовились від проведення судової експертизи, з метою визначення коефіцієнту фізичного зносу.

Ухвалою від 04.04.2016р. суд зупинив провадження у справі та призначив судову авто-товарознавчу експертизу, для визначення необхідності врахування коефіцієнту фізичного зносу, за ініціативою суду без проведення попередньої оплати.

15.09.2016р. справа № 910/1963/16 повернулась до суду з висновком експерта №1867 від 01.09.2016р.

Ухвалою суду від 21.09.2016р. провадження у справі № 910/1963/16 було поновлено та призначено розгляд на 03.10.2016р.

03.10.2016р. представник позивача у судовому засіданні надав пояснення по справі, підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про причини відсутності суд не повідомив, вимоги ухвали суду від 21.09.2016р. не виконав.

Згідно ст.87 Господарського процесуального кодексу України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Розглянувши подані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, зясувавши фактичні обставини, заслухавши пояснення представників сторін, на яких ґрунтується позов та заперечення на нього, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.01.2015. між ПрАТ «СК «АХА Страхування» (далі позивач) та ОСОБА_2, як страхуальником, було укладено договір страхування №10755а5аа, згідно умов якого об'єктом страхування є транспортний засіб марки «Сузукі» д.н.з ВС 8448 АО.

18.06.2015р. сталася ДТП за участю транспортного засобу «Сузукі» д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, та транспортного засобу «Рено», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, відповідальність якого на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія», згідно полісу № АІ/7780755.

Відповідно до постанови Галицького районного суду м. Львова № 461/7437/15-п від 15.07.2015р., встановлено вину гр. ОСОБА_4 у здійсненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до страхового акту, калькуляції АУДАТЕКС, ОСОБА_5 огляду транспортного засобу, розмір матеріальної шкоди завданої власнику транспортного засобу «Сузукі» д.н.з ВС 8448 АО, внаслідок ДТП, за розрахунком позивача, склав 31 391,92 грн., які було виплачено позивачем згідно платіжних доручень №183 034 від 02.07.2015 та № 184 840 від 13.07.2015р., копії яких наявні в матеріалах справи.

Згідно полісу № АІ/7780755 франшизу встановлено у розмірі 0,00 грн., ліміт відповідальності встановлено 50 000,00 грн.

Позивач у своєму позові просив суд стягнути з відповідача 31 391,92 грн. боргу та судові витрати.

Стаття 22 Цивільного кодексу України встановлює, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно статті 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У відповідності до п.22.1 закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП майну третьої особи.

В статті 1187 ЦК України наведено визначення: „Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно із п.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 4 Закону України "Про страхування" визначено, що майнові інтереси, які пов'язані із володінням, користуванням і розпорядженням майном, а також інтереси, пов'язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності) віднесені до об'єктів страхування.

Абзацом 1 статті 9 Закону України „Про страхування визначено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Абзацом 16 ст.9 Закону України „Про страхування визначено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" суди, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, а між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Згідно відзиву на позов, відповідач заперечував проти позовних вимог, посилаючись на те, що за його розрахунком відшкодуванню підлягає 17975,78 грн. за шкоду завдану транспортному засобу «Сузукі» д.н.з. НОМЕР_1, в підтвердження чого долучено Консультаційний висновок СПД «ОСОБА_5А.» № 1430 від 04.01.2016р.

Суд, беручи до уваги, що у позивача та відповідача значно відрізняються суми страхового відшкодування, дійшов висновку про призначення судової авто-товарознавчої експертизи, про що свідчить ухвала суду від 04.04.2016р., проведення вказаної експертизи суд доручив Київській незалежній судово-експертній установі та попередив експерта про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку. Справу було скеровано до вказаної експертної установи 26.04.2016р.

15.09.2016р. до суду повернулась справа № 910/1963/16 з висновком № 1867 від 01.09.2016р.

Згідно звіту № 1867 від 01.09.2016р. вартість матеріального збитку, завданого транспортному засобу «Сузукі» д.н.з. НОМЕР_1, внаслідок ДТП становить 12 546,70 грн.

Таким чином, враховуючи висновок експерта № 1867 від 15.09.2016р. та часткову сплату відповідачем страхового відшкодування у розмірі 17 975,78 грн., згідно платіжного доручення № 90 від 18.01.2016р., суд вирішив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 4 статті 35 Господарського процесуального кодексу України визначено, що рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, є обов'язковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, при відмові в позові покладаються на позивача.

Витрати по сплаті судового збору, згідно ст.49 ГПК України, при відмові в задоволенні позовних вимог покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

(Повний текст рішення складено 24.10.2016р. )

Суддя В.І.Мельник