ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року Справа № 6/291

Вищий господарський суд України у складі колегії:

головуючого - судді Малетича М.М.,

суддів: Кондратової І.Д.

Корнілової Ж.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Імека-Консалтинг" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2016 року у справі №6/291 господарського суду міста Києва за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Імека-Консалтинг" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Святошинінвестбуд", Відкритого акціонерного товариства "Укроліяжирпром", третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "Т.М.М.", про визнання права власності на об'єкт незавершеного будівництва,

за участю представників:

Позивача: Петрик С.К., дов. від 03.10.2016р.,

Відповідача 1: не з'явився,

Відповідача 2: не з'явився,

Третьої особи: не з'явився.

В с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Імека-Консалтинг" (далі - ТОВ "Імека-Консалтинг", Позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Святошинінвестбуд" (далі - ТОВ "Святошинінвестбуд", Відповідач), з урахуванням уточнень до позовних вимог, про визнання права власності на об'єкт незавершеного будівництва адміністративно-офісного центру за адресою: м. Київ, вул. Командарма Уборевича, 5, будівельною готовністю "нульовий цикл" (фундамент) вартістю 4998288,40 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.06.2009 року до участі у справі в якості іншого відповідача було залучено Відкрите акціонерне товариство "Укроліяжирпром" (далі - ВАТ "Укроліяжирпром", Відповідач 2).

За результатами судового розгляду, рішенням господарського суду міста Києва від 16.07.2009 року позов ТОВ "Імека-Консалтинг" задоволено повністю.

У квітні 2015 року ВАТ "Укроліяжирпром" подало до Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, яку ухвалою цього ж суду від 05.05.2015 року було прийнято до свого провадження.

За результатами апеляційного перегляду, постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.07.2015 року, з урахуванням додаткової постанови від 07.07.2015 року, рішення господарського суду міста Києва від 16.07.2009 року було скасовано, а в позові ТОВ "Імека-Консалтинг" відмовлено та стягнуто з ТОВ "Імека-Консалтинг" на користь ВАТ "Укроліяжирпром" 36540,00 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Проте, за результатами розгляду касаційної скарги ТОВ "Імека-Колсантинг", постановою Вищого господарського суду України від 06.10.2015 року таку скаргу було задоволено частково, а саме - постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.07.2015 року у даній справі та додаткову постанову цього ж суду від 07.07.2015 року скасовано повністю, а апеляційне провадження щодо здійснення перегляду рішення господарського суду міста Києва від 16.07.2009 року, припинено.

У травні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "Т.М.М.", в порядку ст.ст. 91, 93 ГПК України, подало до Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу на рішення господарського суду міста Києва від 16.07.2009 року, з клопотанням про поновлення строку для такого оскарження.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 03.06.2016 року та від 15.06.2016 року Товариству з обмеженою відповідальністю "Фірма "Т.М.М." було відновлено строк на подання апеляційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 16.07.2009 року у даній справі, прийнято апеляційну скаргу до провадження цього суду та залучено це товариство до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача (далі - ТОВ "Фірма "Т.М.М.", Третя особа).

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2016 року апеляційну скаргу ТОВ "Фірма "Т.М.М." задоволено - рішення господарського суду міста Києва від 16.07.2009 року у даній справі скасовано та прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ "Імека-Консалтинг" у повному обсязі.

У поданій касаційній скарзі, ТОВ "Імека-Консалтинг", посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального та матеріального права, зокрема, ст.ст. 43, 33, 53, 93, 97 Господарського процесуального кодексу України, практиці Європейського Суду з прав людини, п.п. 3.5.10., 3.5.11. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затв. Наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013р. № 28, просить скасувати постанову апеляційного господарського суду у даній справі та залишити в силі рішення місцевого господарського суду.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 17.10.2016р., у зв'язку з відрядженням судді Могила С.К. та відпусткою судді Ємельянова А.С., здійснено зміну складу колегії суддів для розгляду вказаної касаційної скарги у складі: Малетича М.М. - головуючий (доповідач), Кондратової І.Д. та Корнілової Ж.О.

До початку розгляду касаційної скарги по суті від ВАТ "Укроліяжирпром" через канцелярію суду було подано заяву про відкладення розгляду даної справи, у зв'язку з відрядженням його представника, яку колегією суддів було відхилено, як безпідставну.

Заслухавши пояснення представника Позивача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Як вказувалось вище, у травні 2016 року ТОВ "Фірма "Т.М.М.", в порядку ст.ст. 91, 93 ГПК України, звернулось до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на рішення господарського суду міста Києва від 16.07.2009 року, посилаючись на те, що його не було залучено до участі у справі, тоді як оскаржуване судове рішення стосується його прав та обов'язків, а про вказане оскаржуване судове рішення ТОВ "Фірма "Т.М.М." стало відомо з листа ВАТ "Укроліяжирпром" від 22.05.2016р., яким останнє повідомляло про неможливість реалізації умов укладеного між ТОВ "Фірма "Т.М.М." і ВАТ "Укроліяжирпром" інвестиційно-підрядного договору від 18.03.2008 року саме через ухвалення господарським судом свого рішення від 16.07.2009 року.

При чому, в якості обґрунтування своїх доводів про те, що рішення місцевого господарського суду у даній справі стосується його прав та обов'язків, з якими погодився і апеляційний господарський суд, ТОВ "Фірма "Т.М.М." до апеляційної скарги було долучено, зокрема, копію інвестиційно-підрядного договору № ІІІ 18-03-08 на виконання робіт по будівництву офісного комплексу по вул. Командарма Уборевича, 5 у Святошинському районі міста Києва від 18.03.2008 року.

У зв'язку з цим, колегія суддів касаційної інстанції вважає за необхідне зазначити про наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Пунктом 8 частини 3 статті 129 Конституції України також закріплено серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Водночас, статтею ст. 91 Господарського процесуального кодексу України про право апеляційного оскарження, встановлено, зокрема (частина 1 ст. 91), що сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

При цьому, статтею 93 Господарського процесуального кодексу України також встановлено, що апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Апеляційний господарський суд постановляє ухвалу про повернення апеляційної скарги у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених цією статтею, і суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, та незалежно від поважності причин пропуску цього строку - у разі, якщо апеляційна скарга подана прокурором, органом державної влади, органом місцевого самоврядування після спливу одного року з дня оголошення оскаржуваного судового рішення. Розгляд заяви особи про поновлення строку на подання апеляційної скарги здійснюється одним із суддів колегії суддів апеляційного господарського суду, склад якого визначений при реєстрації справи відповідно до положень частини четвертої статті 91 цього Кодексу.

В даному випадку, в якості обґрунтування своїх доводів про те, що оскаржуване судове рішення, про яке ТОВ "Фірма "Т.М.М." стало відомо тільки 22.05.2016р., стосується його прав та обов'язків, це Товариство вказувало на наявність укладеного між ним і ВАТ "Укроліяжирпром" інвестиційно-підрядного договору № ІІІ 18-03-08 від 18.03.2008 року, копію якого було долучено до апеляційної скарги, згідно умов якого (п. 2.1.) предметом цього договору було будівництво офісного комплексу по вул. Командарма Уборевича, 5 у Святошинському районі м. Києва на земельній ділянці площею 0,4247 га, кадастровий номер 7519113 (далі - Об'єкт), і введення його в експлуатацію.

При цьому, умовами інвестиційно-підрядного договору № ІІІ 18-03-08 передбачалось, зокрема (пункти 4.1., 4.2., 8.2.), що Замовник-Інвестор (ВАТ "Укроліяжирпром") здійснює інвестицію шляхом надання правом користування земельною ділянкою, зазначеною в п. 2.1. договору, під забудову, та розробленням проектно-кошторисної документації об'єкту стадії "П" а також виконаними будівельними роботами по нульовому циклу, тоді як Генпідрядник-Інвестор (ТОВ "Фірма "Т.М.М.") здійснює інвестицію в розмірі, який за умов виконання п.4.1. повністю забезпечує будівництво Об'єкту та введення його в експлуатацію у вигляді грошових коштів, будівельних матеріалів, робіт, обладнання тощо, а погашення інвестиції Генпідряднику-Інвестору (ТОВ "Фірма "Т.М.М.") здійснюється після введення Об'єкту (його частини) в експлуатацію шляхом передачі йому 82% від загальної площі нежилих приміщень Об'єкту та 82% від загальної площі машиномісць.

З огляду на такі умови інвестиційно-підрядного договору № ІІІ 18-03-08 від 18.03.2008 року, та обставини даної справи, суд апеляційної інстанції, з посиланням ст.ст. 331, 512 Цивільного кодексу України, зокрема, дійшов висновку про те, що рішення господарського суду міста Києва від 16.07.2009 року стосується прав та обов'язків ТОВ "Фірма "Т.М.М.", оскільки останнє є Генпідрядником-Інвестором за вказаним договором, укладеним з ВАТ "Укроліяжирпром", предметом якого і являється будівництво офісного комплексу по вул. Командарма Уборевича, 5, право власності на об'єкт незавершеного будівництва якого визнано за ТОВ "Імека-Консалтінг".

Разом з тим, як вбачається з представлених матеріалів, приймаючи рішення від 16.07.2009 року у даній справі місцевий господарський суд враховував, зокрема, наявність договорів підряду на будівництво офісного центру за адресою: м. Київ, вул. Командарма Уборевича, 5, укладених між ТОВ "Святошинінвестбуд" і ТОВ "Укоінвестбуд" 19.05.2005р., та між ТОВ "Святошинінвестбуд" і ТОВ "Литий камінь" 01.08.2005р., а також договору про відступлення права вимоги за вказаними договорами підряду, укладеного 01.03.2009р. між ТОВ "Імека-Консалтинг" і ТОВ "Укоінвестбуд".

У зв'язку з цим, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції від 16.07.2009 року стосується прав та обов'язків ТОВ "Фірма "Т.М.М.", суд апеляційної інстанції не приділив належної уваги тій обставині, що інвестиційно-підрядний договір № ІІІ 18-03-08, на який посилалося це Товариство у своїх доводах, було укладено між ним і ВАТ "Укроліяжирпром" тільки 18.03.2008 року, тоді як спір про визнання права власності на об'єкт незавершеного будівництва офісного комплексу по вул. Командарма Уборевича, 5 у Святошинському районі м. Києва, який був вирішений 16.07.2009р. у даній справі, ТОВ "Імека-Консалтинг" обґрунтовувало, насамперед, укладеними договорами підряду ще 19.05.2005р. і 01.08.2005р., тобто - задовго до укладення вищезгаданого інвестиційно-підрядного договору. При цьому, звертає увагу на себе і той факт, що на момент укладення останнього ВАТ "Укроліяжирпром", яке виступало Замовник такого будівництва, а також ТОВ "Фірма "Т.М.М.", як Генпідрядник, не могли бути необізнані про укладення договорів будівельного підряду від 19.05.2005р. та від 01.08.2005р., тим більш, що останнє у своїх доводах стверджувало про те, що протягом 2008-2011 років здійснювало платежі на інвестування вказаного будівництва.

Також, обґрунтовуючи свою постанову наявністю у ТОВ "Фірма "Т.М.М." права на оскарження рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не врахував і того, що за вказаним інвестиційно-підрядним договором (п. 8.2.), погашення інвестиції Генпідряднику-Інвестору (ТОВ "Фірма "Т.М.М.") здійснюється тільки після введення Об'єкту (його частини) в експлуатацію, що, у свою чергу, також свідчить про необґрунтованість висновків апеляційного суду про те, що судове рішення від 16.07.2009 року у даній справі стосується прав та обов'язків заявника апеляційної скарги.

Не врахувавши, що оскаржуване судове рішення не стосується прав та обов'язків ТОВ "Фірма Т.М.М.", про що вказувалось вище, крім того, суд апеляційної інстанції, поновлюючи строк на подання апеляційної скарги цьому Товариству та залучаючи його до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, водночас, не прийняв до уваги і тієї обставини, що в якості обґрунтування підстав про поважність причин пропуску строку для подання апеляційної скарги ТОВ "Фірма "Т.М.М." вказувало тільки на те, що про оскаржуване судове рішення від 16.07.2009 року у даній справі йому стало відомо з листа ВАТ "Укроліяжирпром" від 22.05.2016р. (дата відправки та отримання листа), яким останнє повідомило його про неможливість реалізації умов укладеного інвестиційного договору від 18.03.2008 року через ухвалення господарським судом свого рішення від 16.07.2009 року, тоді як 22.05.2016р. був вихідним днем, що, у свою чергу, свідчить про неналежність цього письмового доказу та виключає його допустимість під час оцінки судом і суперечить з цих підстав приписам ст. 34 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, незважаючи на відсутність інших підстав для визнання поважними причин пропуску для подання апеляційної скарги ТОВ "Фірма "Т.М.М.", тоді як рішення місцевим господарським судом у даній справі було прийнято ще 16.03.2009 року, а апеляційну скаргу цим Товариством подано тільки у травні 2016 року, апеляційний господарський суд, фактично, безпідставно поновив такий строк.

У зв'язку з цим, касаційна інстанція вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд), як джерело права.

При цьому, відповідно до прецедентної практики Суду одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, inter alia, який полягає у тому, що у разі винесення судом остаточного рішення у справі таке рішення не може бути піддано сумніву (див. Рішення у справі Brumaresku v Romania [GC], N 28342/95, п. 61, ЄСПЛ 1999-VII).

Право на доступ до суду не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (див. пункти 22 - 23 Рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006 року, пункти 37-38 Рішення у справі "Мушта проти України" від 18.11.2010 року).

У п. 41 Рішення від 03.04.2008 року "Пономарьов проти України" Суд вказав, що: "правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд в порядку нагляду. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків".

З огляду на таке, скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи нове рішення, суд апеляційної інстанції, в порушення вимог ст.ст. 99 та 101 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких суд апеляційної інстанції під час перегляду судових рішень в апеляційному порядку користується правами, наданими суду першої інстанції та здійснює за наявними у справі і додатково поданими доказами повторний розгляд справи, а також вимог ч. 1 ст. 47 та ч. 1 ст. 43 цього ж Кодексу, щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи, та про всебічність, повну і об'єктивність розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, не приділив у повній мірі уваги, як вимогам вищезазначених норм матеріального та процесуального права, так і належному обґрунтуванню ТОВ "Фірма "Т.М.М." наявності у нього права на звернення з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції у даній справі, у зв'язку з чим, безпідставно прийняв апеляційну скаргу цього Товариства на судове рішення та необґрунтовано поновив йому строк для такого оскарження.

Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 11110 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Відтак, враховуючи відсутність законних підстав для здійснення апеляційного перегляду рішення господарського суду міста Києва від 16.07.2009 року у даній справі, постанова Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2016 року має бути скасовано, як незаконна, а апеляційне провадження щодо здійснення такого перегляду, підлягає припинено.

Судовий збір у справі згідно з вимогами ст.ст. 49, 80 ГПК України покладається на ВАТ "Укроліяжирпром".

Керуючись ст.ст. 49, 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Імека-Колсантинг" задовольнити частково.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2016 року у справі № 6/291 скасувати повністю.

Апеляційне провадження щодо здійснення перегляду рішення господарського суду міста Києва від 16.07.2009 року, припинити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Т.М.М." (04116, м. Київ, вул. Галі Тимофєєвої, 3, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Імека-Колсантинг" (04074, м.Київ, вул. Попова, 15, к. 15, ) 30600,00 (тридцять тисяч шістсот грн.) 00 коп. судового збору за розгляд касаційної скарги.

Доручити господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.

Головуючий - суддя Малетич М.М.

Судді Кондратова І.Д.

Корнілова Ж.О.