номер провадження справи 7/90/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

18.10.2016 Справа № 910/16312/15

Господарський суд Запорізької області у складі колегії суддів: головуючий суддя Мірошниченко М.В., судді Проскурякова К.В., судді Топчій О.А.

При секретарі судового засідання Хилько Ю.І.

Розглянувши матеріали скарги № 08-1-1-03/141 від 26.08.2016р. Публічного акціонерного товариства Судноплавна компанія Укррічфлот на дії Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у місті Києві у справі № 910/16312/15

За позовом: Заступника прокурора Запорізької області (69057, м. Запоріжжя, вул. Матросова, 29-А) в інтересах держави, орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції і спірних правовідносинах:

позивач-1: Міністерство інфраструктури України (01135, м. Київ, пр. Перемоги, 14)

позивач-2: Державне підприємство Адміністрація річкових портів (юридична адреса: 04071, м. Київ, вул. Електриків, 14; адреса для листування: 04119, м. Київ, вул. Мельникова, 40)

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Судноплавна компанія Укррічфлот (04071, м. Київ, вул. Електриків, 8)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство Судноплавна компанія Укррічфлот, м.Київ, в особі Філії Публічного акціонерного товариства Судноплавна компанія Укррічфлот Запорізький річний порт (69006, м. Запоріжжя, вул. Леонова, 1-А)

Заінтересована особа Подільський районний відділ Державної виконавчої служби міста Києва ОСОБА_1 територіального управління юстиції у місті Києві (04208, м. Київ, пр. Г. Гонгадзе, 5-Б)

За участю представників сторін та учасників процесу:

від позивача-1: не зявився;

від позивача-2: не зявився;

від відповідача (заявника): ОСОБА_2, довіреність № б/н від 07.03.2016 р.;

від третьої особи: не зявився;

від ВПВР: не зявився;

Прокурор: Лєскіна І.Є., посвідчення № 032477 від 11.03.2015 р.;

ВСТАНОВИВ:

06.09.2016р. до господарського суду Запорізької області надійшла скарга № 08-1-1-03/141 від 26.08.2016р. ПАТ Судноплавна компанія Укррічфлот (відповідача у справі) на дії органу державної виконавчої служби, в якій заявник просить визнати недійсною Постанову від 11.07.2016р. про стягнення виконавчого збору, винесену ОСОБА_1 державним виконавцем Подільського районного відділу ДВС міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_3 у виконавчому провадженні № 51538802. Разом із скаргою відповідачем було надано клопотання № 08-1-1-03/142 від 26.08.2016р., в якому заявник просив суд визнати поважною причину пропуску процесуального строку та винести ухвалу, якою відновити пропущений строк для подання скарги на рішення державного виконавця.

В обґрунтування скарги заявником зазначено наступне. 04.07.2016 р. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, згідно з якою відповідачу (боржнику) наданий строк для самостійного виконання постанови до 10.07.2016 р. Однак, зазначена постанова була передана до поштового відділення відправника (ОСОБА_1 208) лише 12.07.2016р. та надійшла до поштового відділення отримувача (ОСОБА_1 7) 18.07.2016 р., що підтверджується штемпелями відділень поштового звязку на конверті та роздруківкою із сайту УДППЗ «Укрпошта». Фактично поштове відправлення було отримане ПАТ «Судноплавна компанія «Укррічфлот» (надалі - АСК «Укррічфлот») лише 20.07.2016 р., тобто, вже після спливу строку встановленого для самостійного виконання, чим порушено відповідне право відповідача (боржника) на добровільне самостійне виконання рішення суду. Із урахуванням викладених обставин, відповідачем 20.07.2016. було подано до Відділу примусового виконання рішень заяву про відкладення провадження виконавчих дій на строк до 01.08.2016 р. (вхідний реєстраційний номер ВДВС 6537). Будь-якого реагування на заяву відповідача з боку Відділу примусового виконання рішень не відбулось, а натомість 20.07.2016 р. до поштового відділення відправника була передана постанова державного виконавця про стягнення з відповідача (боржника) виконавчого збору, винесена 11.07.2016 р. Скаржник (відповідач у справі) посилаючись на ст.ст. 6, 25, 35, 82 Закону України Про виконавче провадження (надалі Закон) зазначає, що Відділом примусового виконання рішень порушено право відповідача на самостійне добровільне виконання рішення суду; копію постанови про відкриття виконавчого провадження своєчасно не направлено на адресу відповідача; виконавчий збір постановлено до стягнення безпідставно за умови позбавлення права боржника на самостійне виконання; в порушення вимог Закону заява про відкладення виконавчих дій, яка була подана відповідачем, залишена без реагування, чим допущено відповідну бездіяльність. Наголошує, що відповідно до вимог Закону витрати виконавчого провадження та виконавчій збір стягуються з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово. Заходи примусового стягнення до АСК «Укррічфлот станом на момент винесення оскаржуваної постанови не застосовувались, встановлений державним виконавцем строк для добровільного виконання сплив ще до того моменту, коли відповідна постанова була направлена на адресу відповідача (строк був нереальним). Вважає, що підстави для стягнення виконавчого збору були відсутні, постанова є необґрунтованою та підлягає скасуванню. Просить скаргу задовольнити.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 07.09.2016 р. (колегія суддів у складі головуючого судді Серкіз В.Г. та суддів Дроздової С.С., Топчій О.А.) клопотання № 08-1-1-03/142 від 26.08.2016р. про відновлення пропущеного процесуального строку задоволено. Прийнято скаргу до розгляду. Засідання суду призначено на 15.09.2016 р.

Відповідно до ч. 3 ст. 2-1 ГПК України, Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 30 від 26.11.2010 р., через закінчення повноважень головуючого судді Серкіза В.Г., скаргу (вих. № 08-1-1-03/141 від 26.08.2016р.) по справі № 910/16312/15 передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя Мірошниченко М.В., судді Дроздова С.С., Топчій О.А.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 15.09.2016 р. скарга (вих. №08-1-1-03/141 від 26.08.2016р.) по справі № 910/16312/15 прийнята до провадження колегією суддів: головуючий суддя Мірошниченко М.В., судді Дроздова С.С., Топчій О.А. та призначена до розгляду на 18.10.2016 р. о 10 год. 00 хв.

На підставі ст. 4-6 ГПК України, внаслідок перебування судді Дроздової С.С. у відпустці, для розгляду скарги утворено нову судову колегію у складі: головуючий суддя Мірошниченко М.В., суддя: Проскуряков К.В., суддя: Топчій О.А.

Ухвалою господарського суду від 17.10.2016 р. прийнято скаргу до розгляду колегією суддів у новому складі: головуючий суддя Мірошниченко М.В., судді Проскуряков К.В., Топчій О.А. Розгляд скарги призначено на 18.10.2016 р.

За письмовим клопотанням представника відповідача та прокурора фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

Позивач-1 та позивач-2 процесуальним правом на участь представника у судовому засіданні не скористалися, представників у судове засідання не направили. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

Присутній у судовому прокурор підтвердив обставини, викладені у наданих суду письмових поясненнях. Відзначає, що дійсно боржник був позбавлений можливості виконати судове рішення до 10.07.2016 р., тобто у строк, зазначений у постанові ВДВС, отже, постанова про стягнення виконавчого збору від 11.07.2016 р. була винесена передчасно.

Представник відповідача (скаржника) у судовому засіданні скаргу підтримав повністю з підстав відображених у скарзі.

Представник ВДВС у судове засідання не зявився. У наданих суду письмових запереченнях Подільський районний відділ державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у м. Києві (надалі ВПВР) проти доводів, викладених у скарзі заперечує. Вважає, що цілком правомірно, у відповідності норм чинного законодавства, згідно заяви стягувача державним виконавцем 04.07.2016 р. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 51538802, копії якої направлено сторонам виконавчого провадження. Відзначає, що у разі самостійного виконання боржником судового рішення безпосередньо на рахунок стягувача, але вже після настання строку його примусового виконання, відповідно до вимог Закону виконавчий збір все одно стягується з боржника, так само як і в разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача, навіть якщо виконавцем не проводилося жодних дій примусового характеру. Вважає, що перебіг строку для добровільного виконання рішення боржником починається з дня винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, а не з дня її отримання боржником і порушення з боку самого державного виконавця не можуть бути підставою для звільнення боржника від стягнення виконавчого збору. За доводами ВДВС, законодавець не покладає на державного виконавця обовязок щодо пересвідчення, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені останнім дії, спрямовані на самостійне виконання рішення у встановлений постановою строк, отже, державний виконавець при винесенні постанов від 11.07.2016 р. про стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій діяв в межах і у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», тому в задоволенні скарги необхідно відмовити. Також, у письмових запереченнях державний виконавець просить суд справу розглядати без участі представника Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у м. Києві.

Відповідно до ч. 2 ст. 121-2 ГПК України неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

З урахуванням викладеного, зважаючи на обмеження визначених законом процесуальних строків, суд вирішив за доцільне розглянути скаргу по суті за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для вирішення скарг по суті, за відсутністю в судовому засіданні представників позивача-1, позивача-2 та ВДВС.

Розглянувши скаргу № 08-1-1-03/141 від 26.08.2016р. Публічного акціонерного товариства Судноплавна компанія Укррічфлот на дії Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва ОСОБА_1 територіального управління юстиції у місті Києві у справі № 910/16312/15, суд вважає її такою, що підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 115 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч. 1 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст.1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Запорізької області від 05.11.2015р. (колегія у складі суддів: Кутіщева-Арнет Н.С., Гандюкова Л.П., Топчій О.А.) позов задоволено. Зобов'язано публічне акціонерне товариство "Судноплавна компанія "Укррічфлот" повернути з управління за актом прийому-передачі на користь Державного підприємства "Адміністрація річкових портів" державне майно загальною вартістю 2 743 071,42 грн., а саме: причал №1 (ГТС-046, " 1-й причал"), інв. № 0263, 1934, причал №2 (ГТС-047, " 2-й причал"), інв. № 0265, 1934, причал №3 (ГТС-048, " 3-й причал"), інв. № 0264, 1931-1932, причал № 4 (ГТС-049, " 4-й причал"), інв. № 0260, 1934, причал № 5, інв. № 0259, 1946, причал № 6 (ГТС-044, "6-та причальна лінія"), інв. № 0257, 1975-1979, причал № 7 (ГТС-045, " 7-й причал, 1-а черга"), інв. № 0320, 1991, мол, інв. № 0262, 1946, які розташовано за адресою: м. Запоріжжя, вул. Леонова, 1-а; контейнерний причал № 3 (ГТС-174, "3-й контейнерний причал"), інв. № 0287, 1957, який розташовано за адресою: м. Запоріжжя, вул. Глісерна, 26-а; причальна стінка (ГТС-178, "причальна вертикальна стінка"), інв. № 0277, 1978, яка розташована за адресою: м. Дніпрорудне, вул. Червонофлотська, 73; берегоукріплення судноремонтних майстерень, інв. № 104, 1956, дамба, інв. № 100, 1956, набережний причал, інв. № 101, 1954, які розташовано за адресою: Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Крупської, 26. Стягнуто з публічного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" на користь Державного підприємства "Адміністрація річкових портів" заборгованість за договором управління майном від 01.01.2007 № 63/01-01 в частині оплати вигоди від майна, переданого в управління, за період з грудня 2013 року по грудень 2014 року включно в розмірі 1352334,67 грн. Стягнуто з публічного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" на користь державного підприємства "Адміністрація річкових портів" 30879,21 грн. 3% річних, 685292,90 грн. втрат від інфляції та 73080,00 грн. судового збору.

На виконання рішення господарського суду Запорізької області від 05.11.2015 р. у справі № 910/16312/15 судом було видано відповідні накази від 17.11.2015 р.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 15.02.2016 (колегія у складі суддів: Чернота Л.Ф., Бойченко К.І., Стойка О.В.) рішення господарського суду Запорізької області від 05.11.2015 скасовано, прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог заступника прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України, державного підприємства "Адміністрація річкових портів" відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 25.04.2016 р. постанову апеляційної інстанції скасовано, рішення господарського суду Запорізької області від 05.11.2015 р. у справі № 910/16312/15 залишено в силі.

З матеріалів справи вбачається, що 04.07.2016 р., за заявою стягувача, державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №51538802 та надано боржнику строк для самостійного виконання виконавчого документа до 10.07.2016 р. Також, п. 3 цієї постанови визначено: при невиконанні боржником рішення в наданий для самостійного виконання строк, виконати його в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, повязаних з провадженням виконавчих дій.

Як вбачається з відмітки відділення Укрпошти Київ-208 на поштовому конверті, постанова від 04.07.2016 р. була відправлена на адресу АСК «Укррічфлот» (відповідача) лише 12.07.2015 р., тобто вже після сплину строку, визначеного для самостійного виконання рішення суду.

Таким чином, внаслідок несвоєчасного направлення на адресу відповідача та, відповідно, несвоєчасного одержання АСК «Укррічфлот» (боржником) постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.07.2016 р., боржник (відповідач) був позбавлений можливості скористатися своїм правом на самостійне виконання рішення суду (фактично унеможливлено таке виконання).

Із урахуванням вказаної обставини, 20.07.2016 р. боржником (відповідачем) в порядку ст. 35 Закону України Про виконавче провадження було подано заяву про відкладення виконавчих дій на строк до 01.08.2016 р, що підтверджується вхідним реєстраційним номером Подільського РВДВС м. Київ.

Натомість, 20.07.2016 р. до поштового відділення відправника (ОСОБА_1 208) була передана постанова про стягнення з відповідача (боржника) виконавчого збору в сумі 135233,47 грн., винесена 11.07.2016 р.

Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02.08.2016 року був накладений арешт на все майно, що належить боржнику (відповідачу). Копія постанови направлена сторонам виконавчого провадження.

Отже, не зважаючи на відсутність у боржника строку для самостійного виконання рішення суду, а також на подану відповідачем заяву про відкладення провадження виконавчих дій, державний виконавець жодним чином не відреагував на такі обставини, не вжив заходів для надання боржнику достатнього строку для самостійного виконання шляхом винесення відповідної постанови, як це передбачено ст. 35 Закону України Про виконавче провадження.

Матеріалами справи підтверджується, що 18.07.2016. відповідач отримав постанову Подільського РВДВС м. Київ від 04.07.2016 р. про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу господарського суду № 910/16312/15, виданого 17.11.2015 р., яка була відправлена органом виконавчої служби 12.07.2016 р., що вбачається з відмітки на поштовому конверті та роздруківкою із сайту УДППЗ «Укрпошта» (пошук стану пересилання відправлення за штих кодовим ідентифікатором (арк. справи 46, 47, том 4).

Слід зазначити, що відповідно до ч. 2, 5 ст. 25 Закону України Про виконавче провадження, державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Статтею 35 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України Про виконавче провадження, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Згідно ч.8 ст. 28 вказаного Закону України, постанова про стягнення виконавчого збору надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена до суду в десятиденний строк.

Таким чином, передумовою для винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору, у розумінні ст.ст. 25, 28 Закону України Про виконавче провадження є: встановлення державним виконавцем реального строку для самостійного виконання боржником рішення суду та факт ненадання у встановлений строк документального підтвердження самостійного виконання рішення суду.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 26 грудня 2003 року № 14 роз'яснено, що суд може визнати стягнення виконавчого збору необґрунтованим, якщо встановлений державним виконавцем строк для добровільного виконання рішення не узгоджувався зі строками, встановленими в ч. 2 ст. 24 Закону N 606-ХІУ, і був нереальним.

Оскільки Відділ примусового виконання рішень виконавчої служби фактично не надав відповідачу (боржнику) реального строку для самостійного виконання рішення суду, тому відповідач обґрунтовано звернувся до Відділу виконавчої служби із заявою про відкладення провадження виконавчих дій до 01.08.2016 р. Такий строк відкладення узгоджується із приписами ч.1 ст. 35 Закону України Про виконавче провадження.

В той же час, не надавши боржнику (відповідачу) реального строку для самостійного виконання ухвали суду, державний виконавець всупереч обставинам справи та вимогам Закону України Про виконавче провадження, заяву відповідача про відкладення провадження виконавчих дій фактично не розглянув, не виніс постанову про відкладення провадження виконавчих дій, чим фактично позбавив боржника гарантованого законом права на самостійне виконання рішення без стягнення з нього виконавчого збору.

Оскільки постанова від 04.07.2016 р. (про відкриття виконавчого провадження) була відправлена органом виконавчої служби на адресу АСК «Укррічфлот» (відповідача) лише 12.07.2016 р., тобто вже після сплину строку, визначеного для самостійного виконання рішення суду, а надійшла постанова державного виконавця до боржника (відповідача) 18.07.2016 р. (після закінчення зазначеного строку для самостійного виконання), тому відповідач був позбавлений права на самостійне добровільне виконання рішення суду, внаслідок чого постанова державного виконавця від 11.07.2016 р. про стягнення виконавчого збору винесена безпідставно, всупереч вимогам Закону України Про виконавче провадження.

Як свідчить ч. 1 ст. 27 Закону України Про виконавче провадження, у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

При цьому до заходів примусового виконання рішень згідно ст. 32 Закону України Про виконавче провадження належить звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника.

Звернення стягнення на кошти та інше майно боржника зокрема полягає у їх арешті, вилученні та примусовій реалізації (ст. 52 Закону України Про виконавче провадження).

Також частинами 2 та 5 статті 52 Закону України Про виконавче провадження встановлено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Тобто, статтею 52 Закону України Про виконавче провадження встановлено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника, і лише за відсутності у боржника коштів і інших цінностей - на належне йому інше майно. На вказану обставину звернув увагу Пленум Верховного суду України в пункті 15 постанови від 26 грудня 2003 року № 14.

В даному випадку, не надавши відповідачу (боржнику) фактичного строку для самостійного виконання судового рішення, державний виконавець в порушення вимог ст.ст. 27, 52 Закону України Про виконавче провадження позбавив відповідача можливості надати документальне підтвердження факту повного виконання рішення.

Разом з тим, обставини справи свідчать, що АСК «Укррічфлот» (боржником) у період з 05.08.2016 р. по 08.08.2016 р. повністю та самостійно погашено суму заборгованості в розмірі 1 352 334,67 грн., що підтверджується відповідним платіжними дорученнями. При цьому, в цільовому призначенні платежів у платіжних дорученнях, відповідачем вказано на оплату згідно рішення господарського суду Запорізької області від 05.11.2015р. по справі № 910/16312/15, що свідчить про самостійне добровільне виконання відповідачем судового рішення.

16.08.2016 р. державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у звязку з повним фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом та припинено чинність арешту майна боржника і інших заходів примусового виконання рішення.

Відносно доводів ВДВС, висловлених у наданих суду поясненнях суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Слід враховувати, що виконавчий збір є своєрідною санкцією за невиконання боржником вимог державного виконавця в межах наданого строку, та можливість стягнення виконавчого збору залежить від законності дій самого державного виконавця, а також від поважності причин, з яких боржник був позбавлений об'єктивної можливості виконати його вимогу у встановлений термін.

Таку позицію висловив Вищий господарський суд України в постанові від 01 березня 2016 року по справі № 908/1749/15-г, від 12.01.2016р. у справі № 20/49 та Верховний суд України у постанові від 06.07.2015р. у справі № 6-785цс15.

Враховуючи, що до відома боржника не було доведено постанову про відкриття виконавчого провадження та фактично не надано гарантований Законом добровільний строк для виконання рішення суду, і боржник був позбавлений об'єктивної можливості виконати вимогу державного виконавця у встановлений термін, тому є порушеним право боржника на добровільне виконання рішення суду.

Крім того, відповідно до норм Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір стягується в разі, якщо рішення було виконано примусово та вираховується від фактично стягненої державним виконавцем суми. Факт не виконання рішення про стягнення суми добровільно в установлений для цього строк утворює базу для нарахування виконавчого збору лише за умови стягнення її державним виконавцем, який після закінчення строку для добровільного виконання рішення суду виконує його примусово. Таку саму позицію висловлено і в Постанові Верховного Суду України від 28 січня 2015 року по справі №3-217гс14.

З наведених норм права слідує, що після спливу наданого боржнику на добровільне виконання рішення суду державний виконавець мав пересвідчитись, що боржником отримано постанову про відкриття виконавчого провадження та рішення в добровільному порядку не виконано чого ВПВР зроблено не було.

Згідно ч. 2 ст. 82 Закону України Про виконавче провадження, боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку. Аналогічне право надане сторонам виконавчого провадження статтею 121-2 ГПК України.

Згідно роз'яснень президії Вищого господарського суду України від 28.03.2002 р. № 04-5/365 подання скарги на дії чи бездіяльність виконавчої служби в порядку ст. 121-2 ГПК України має на меті відновлення порушеного права сторони виконавчого провадження. За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган Державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

З огляду на викладене, скарга відповідача задовольняється у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу № 08-1-1-03/141 від 26.08.2016 р. Публічного акціонерного товариства Судноплавна компанія Укррічфлот на дії Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у місті Києві у справі № 910/16312/15 задовольнити.

Визнати недійсною постанову від 11.07.2016р. про стягнення з божника виконавчого збору у сумі 135233 грн.47 коп., винесену ОСОБА_1 державним виконавцем Подільського районного відділу ДВС міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_3 у виконавчому провадженні № 51538802.

Ухвала набирає законної сили з дати винесення.

Головуючий суддя М.В. Мірошниченко

Суддя К.В. Проскуряков

Суддя О.А. Топчій