Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================

РІШЕННЯ

Іменем України

від 21 жовтня 2016 року у справі №927/743/16

Господарським судом Чернігівської області у складі судді Оленич Т.Г. розглянуто у відкритому судовому засіданні справу №927/743/16

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Кремінь», вул. Тараса Шевченка, 97 А, смт. Парафіївка, Ічнянський район, Чернігівська область, 16730

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Ічнянський молочно-консервний комбінат», вул. Вишнева, б.4, м. Ічня, Чернігівська область, 16703

про стягнення 3128426грн.94коп.

у присутності представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 старшого юрисконсульта, довір. №7 від 22.08.2016, ОСОБА_2 головного бухгалтера, довір. №8 від 22.08.2016

від відповідача: ОСОБА_3 (довір. від 05.09.2016), ОСОБА_4 (довір. від 05.09.2016)

Рішення приймається після перерви, оголошеної в судовому засіданні на підставі ч.3 ст.77 Господарського процесуального кодексу України з 17.10.2016 по 21.10.2016.

В судовому засіданні 21.10.2016 на підставі ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача 3225310грн.72коп. боргу.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, ціна позову складається з: 3130753грн.10коп. боргу з оплати молока коровячого, яке передавалось відповідачу у період з 01.06.2016 по 24.07.2016, та 94557грн.62коп. пені, нарахованої за період з 20.06.2016 по 10.08.2016.

23 серпня 2016 року позивачем подано заяву №891 від 22.08.2016 про збільшення розміру позовних вимог. У звязку з прийняттям судом вказаної заяви до розгляду ціна позову збільшилась і склала 3364601грн.15коп., а позовні вимоги полягали у стягненні з відповідача 3110753грн.10коп. боргу та 253848грн.05коп. пені, нарахованої за період з 24.08.2015 по 22.08.2016.

06 вересня 2016 року позивачем подано заяву №952 від 05.09.2016 про зменшення розміру позовних вимог. У звязку з прийняттям судом вказаної заяви до розгляду ціна позову зменшилась та склала 3128426грн.94коп., а позовні вимоги полягали у стягненні з відповідача 2838753грн.10коп. боргу та 289673грн.84коп. пені, нарахованої за період з 05.09.2015 по 05.09.2016.

Як вбачається з письмових пояснень позивача №953 від 05.09.2016, поданих в судовому засіданні 06.09.2016 (а.с.241), заявлений до стягнення борг виник за період з 15.06.2016 по 24.07.2016.

Відповідач в письмовому відзиві на позовну заяву підтверджує факт укладення між сторонами договору на купівлю молока №1987 від 13.04.2012, однак проти позовних вимог заперечує, оскільки, на думку відповідача, строк оплати за прийнятий від позивача товар не настав. Відповідач з посиланням на п.3.2. договору стверджує, що договором не встановлений строк оплати товару, оскільки чітко не визначено з якого саме моменту відліковується 10 днів (декада): з моменту отримання партії товару покупцем чи з моменту підписання сторонами акту звірки, чи взагалі за прийнятий товар за кожні 10 календарних днів. Також відповідач зазначає, що в позовній заяві та заяві про збільшення розміру позовних вимог від 22.08.2016 чітко не визначено, за який період розрахована заборгованість, та з якого моменту повинна бути здійснена оплата. Крім того, відповідач стверджує, що він вправі був не оплачувати товар, оскільки мало місце невиконання позивачем первісних зобовязань щодо надання документів, які б посвідчували якість товару в момент його передачі, зокрема, не було надано таких документів як ветеринарне свідоцтво та експертний висновок. Також відповідач, зазначає, що заява про збільшення розміру позовних вимог №891 від 22.08.2016 містить незрозумілий розрахунок пені починаючи з 01.08.2015, хоча предметом позову є стягнення заборгованості за період з 01.06.2016 по 24.07.2016, оскільки позивачем додано до позовної заяви документи, що підтверджують поставку товару лише за червень 2016р. та липень 2016р. В звязку з цим, на думку відповідача, розрахунок пені зроблений позивачем «за період з 01.08.2015 по 12.08.2016» є недоцільним та неправомірним та таким, що суперечить нормам чинного законодавства.

В судовому засіданні, яке відбулось 21.10.2016, прийняли участь представники сторін.

В судовому засіданні, 21.10.2016, відповідачем подано клопотання про призначення колегіального розгляду справи. Клопотання обґрунтовано складністю справи, зокрема, відповідач зазначає, що судом має бути досліджено значний обсяг доказів щодо розрахунку ціни позову та виконання зобовязань за договором між позивачем та відповідачем, якими обґрунтовується позов.

Вказане клопотання судом відхиляється з огляду на таке:

Відповідно до ст.4-6 Господарського процесуального кодексу України справи у місцевих господарських судах розглядаються суддею одноособово. Будь-яку справу, що відноситься до підсудності цього суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів.

В межах даної справи розглядається спір, що виник з відносин оплатної передачі товару. В поданому клопотанні відповідачем не наведено обставин, які б свідчили про складність справи та необхідність призначення колегіального розгляду справи.

А тому, з огляду на принцип незмінюваності складу суду, суд приходить до висновку, що підстави для призначення колегіального розгляду справи відсутні.

Крім того суд приймає до уваги, що оскільки внаслідок призначення колегіального розгляду справи розгляд справи має розпочинатися заново, а тому подання відповідачем необґрунтованого клопотання про призначення колегіального розгляду справи розцінюється судом як зловживання стороною своїми процесуальними правами, направлене на свідоме затягування вирішення спору по суті, що також порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є і Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

З огляду на вищевикладене, в задоволенні клопотання відповідача про призначення колегіального розгляду справи належить відмовити.

За клопотанням позивача при розгляді справи в суді першої інстанції здійснено фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши в ході розгляду справи по суті пояснення та доводи представників сторін, зясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши їх доказами, суд ВСТАНОВИВ:

13 квітня 2012 року між Приватним акціонерним товариством «Кремінь» (позивач у справі, продавець за договором) та Публічним акціонерним товариством «Ічнянський молочно-консервний комбінат» (відповідач у справі, покупець за договором) укладено договір купівлі молока №1987 (далі за текстом рішення договір), за умовами якого позивач зобовязався в порядку і на умовах, визначених цим договором, передати у власність відповідачу сільськогосподарську продукцію (сировину) молоко коровяче (товар), згідно заявок покупця або узгодженого сторонами графіку поставок, що є невідємною частиною даного договору, а відповідач зобовязався прийняти та оплатити такий товар.

Відповідно до п.3.1. договору оплату за товар покупець проводить по договірним цінам, що визначаються у специфікації, яка є невідємною частиною до даного договору.

Представниками сторін в судовому засіданні повідомлено суд, що специфікація між сторонами не підписувалась. Натомість позивачем надано протокол від 15.05.2016 погодження цін на молоко коровяче незбиране, очищене, охолоджене після первинної обробки, що надходить з ПрАТ «Кремінь» на ПАТ «Ічнянський молочно-консервний комбінат», який є додатком №10 до договору №1987 від 13.04.2012 та з якого вбачається, що сторони досягли домовленості стосовно рівня цін за 1 (одну) баз. тону молока коровячого незбираного, очищеного, охолодженого після первинної обробки та встановили, що базова договірна ціна з урахуванням ПДВ становить 5400грн.

Відповідно до п.8.1. договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін.

Як вбачається з наданого до матеріалів справи примірника договору купівлі молока №1987 від 13.04.2012, останній підписаний сторонами та скріплений їх печатками, що за умовами договору свідчить про набрання ним чинності, що також не оспорювалось сторонами в ході розгляду справи.

Згідно із п.8.2. договору строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.8.1. цього договору, та закінчується 31 грудня 2012 року.

В силу п.8.4., 8.5. договору якщо інше прямо не передбачено цим договором або чинним законодавством України, зміни у цей договір можуть бути внесені тільки за домовленістю сторін, яка оформлюється додатковою угодою до цього договору. Зміни до цього договору набирають чинності з моменту належного оформлення сторонами відповідної додаткової угоди до цього договору, якщо інше не встановлено у самій додатковій угоді, цьому договорі або у чинному законодавстві України.

Відповідно до п.10.6. договору додаткові угоди та додатки до цього договору є його невідємними частинами і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані сторонами та скріплені їх печатками.

Відповідно до ч.4 ст.203 Цивільного кодексу України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

В силу ч.1 ст.205 Цивільного кодексу України сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За змістом ст.654 Цивільного кодексу України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Таким чином відповідно до договору та вимог чинного законодавства зміни до цього договору мають вчинятись в письмовій формі шляхом укладення додаткової угоди.

Сторонами підписано та скріплено печатками додаткові угоди до договору №1 від 27.12.2012, б/н від 31.12.2013 та б/н від 31.12.2014, яким п.8.2. договору викладено в новій редакції та продовжено термін дії договору №1987 від 13.04.2012 по 31 грудня 2013 року, по 31 грудня 2014 року, та по 31 грудня 2016 року відповідно.

Як вбачається зі змісту вищевказаних додаткових угод вони є невідємними частинами договору №1987 від 13.04.2012 та вступають в силу з моменту підписання сторонами.

Оскільки доказів розірвання або визнання недійсним договору №1987 від 13.04.2012 в судовому порядку на час розгляду даної справи сторонами не надано, а тому суд приходить до висновку, що вказаний договір на момент винесення рішення є чинним та в силу ст.629 Цивільного кодексу України є обовязковим для виконання сторонами.

Аналіз змісту та субєктного складу договору №1987 від 13.04.2012 свідчить, що у звязку з його укладенням між сторонами виникли правовідносини поставки, які регулюються нормами §1 глави 30 Господарського кодексу України та §3 глави 54 Цивільного кодексу України.

За змістом ч.1 ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Відповідно до ч.6 ст.265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

В силу ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Аналіз договору №1987 від 13.04.2012 свідчить, що в ньому відсутні будь-які застереження щодо застосування до правовідносин, які виникли між сторонами у звязку з його укладенням, положень про купівлю-продаж, а тому судом при вирішенні даного спору застосовуються також норми чинного законодавства, які регулюють відносини купівлі-продажу.

На виконання договору позивачем передано відповідачу в період з 01.06.2016 по 30.06.2016 молоко загальною вартістю 2386481грн.16коп., що підтверджується видатковою накладною №24 від 30.06.2016, а в період з 01.07.2016 по 24.07.2016 - передано молоко загальною вартістю 1663219грн.25коп., що підтверджується видатковими накладними №28 від 10.07.2016 на суму 742115грн.65коп., №29 від 20.07.2016 на суму 696866грн.88коп., №30 від 24.07.2016 на суму 224236грн.72коп.

Про отримання відповідачем товару свідчить підпис представника відповідача на вищевказаних видаткових накладних, повноваження якого на отримання цінностей від позивача для відповідача підтверджуються довіреностями №МК_Д0000441 від 01.06.2016 строком дії до 30 червня 2016 року та №МК_Д0000494 від 01.07.2016 строком дії до 31 липня 2016 року.

Крім того, факт отримання відповідачем від позивача молока в період з 01.06.2016 по 24.07.2016 підтверджується складеними відповідачем приймальною квитанцією на закупівлю молочної сировини №5 від 01.07.2016 та приймальною квитанцією на закупівлю молочної сировини №0 від 26.07.2016 (а.с.58-59).

Факт отримання від позивача по видатковій накладній №24 від 30.06.2016 в період з 01.06.2016 по 30.06.2016 молока загальною вартістю 2386481грн.16коп., та в період з 01.07.2016 по 24.07.2016 по видатковим накладним №28 від 10.07.2016, №29 від 20.07.2016, №30 від 24.07.2016 молока загальною вартістю 1663219грн.25коп. відповідачем в ході розгляду справи не заперечувався.

Таким чином, суд приходить до висновку, що загальна вартість товару, переданого позивачем відповідачу по вищевказаним видатковим накладним, які покладені позивачем в основу позову, становить 4049700грн.41коп.

За повідомленням позивача відповідач належним чином взяті на себе за договором зобовязання в частині своєчасної оплати товару не виконав, внаслідок чого за ним рахується борг у розмірі 2838753грн.10коп., який визначений позивачем станом на 05.09.2016, про що зазначено у заяві про зменшення розміру позовних вимог від 05.09.2016, та останнє платіжне доручення про часткову оплату відповідачем отриманого молока, яке враховано позивачем при визначенні суми боргу, датовано 02.09.2016 на суму 237000грн. Оскільки відповідачем зобовязання в добровільному порядку не виконано, отриманий товар повністю не оплачений, позивач просить стягнути з відповідача 2838753грн.10коп. боргу в судовому порядку.

Відповідач наявність факту неоплати в повному обсязі вартості молока, отриманого від позивача в період з 01.06.2016 по 24.07.2016, не оспорював. Разом з тим, відповідачем в ході розгляду справи надано платіжні доручення, що підтверджують здійснення відповідачем оплати молока, а саме: №10035 від 05.09.2016 на суму 20000грн., №10118 від 06.09.2016 на суму 35000грн., №10159 від 07.09.2016 на суму 75000грн. та №10202 від 08.09.2016 на суму 60000грн., які позивачем не були враховані при визначенні суми боргу.

Загальний розмір коштів, сплачених відповідачем позивачу в період з 05.09.2016 по 08.09.2016 за отримане молоко, становить 190000грн.

Оскільки кошти в сумі 190000грн. сплачені відповідачем в добровільному порядку після порушення провадження у справі, суд приходить до висновку, що в цій частині спір між сторони врегульований, що свідчить про відсутність предмету спору.

Відповідно до п.1-1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

За таких обставин суд приходить до висновку, що провадження у справі в частині стягнення 190000грн. боргу підлягає припиненню.

Таким чином, судом вирішується по суті спір щодо стягнення з відповідача 2648753грн.10коп. боргу та 289673грн.84коп. пені, нарахованої за період з 05.09.2015 по 05.09.2016.

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п.3.2. договору розрахунок за кожну отриману партію товару проводиться шляхом перерахування покупцем на розрахунковий рахунок продавця грошових коштів подекадно.

Відповідач стверджує, що договором чітко не встановлений строк оплати за прийнятий від позивача товар, внаслідок чого строк виконання зобовязання відповідача з оплати товару не настав, а позов є передчасним.

Суд частково погоджується з вказаним твердженням з огляду на таке:

Згідно із ч.1 ст.251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

В силу ч.1 ст.252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

За змістом ст.253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

В договорі не визначено дату чи подію, з якими повязано початок перебігу строку оплати товару, що унеможливлює визначення строку виконання відповідачем вказаного обовязку, в звязку з цим суд погоджується з твердженням відповідача про відсутність у договорі чіткого визначення строку оплати товару.

Разом з тим, суд не погоджується з твердженням відповідача про ненастання строку оплати за прийнятий від позивача товар та передчасність позову, оскільки відповідно до ч.3 ст.251 Цивільного кодексу України строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Термін виконання зобовязання, що випливає з правовідносин купівлі-продажу, встановлений спеціальною нормою права, яка міститься в ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України. Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі продажу не встановлено інший строк оплати. Відтак, обов'язок відповідача оплатити товар (з огляду на приписи статті 692 ЦК України) виникає з моменту його прийняття.

Вищевикладена правова позиція наведена в постановах Верховного Суду України від 19.08.2014 у справі №3-78гс14 (№925/1332/13) та від 30.09.2014 у справі №3-121гс14 (№927/1232/13).

Твердження відповідача, що у звязку з ненаданням йому позивачем при передачі партій товару таких документів як ветеринарне свідоцтво та експертний висновок, що передбачено п.2.1.3. договору, а надання їх тільки 20 жовтня 2016 року, в звязку з чим відповідач відповідно до п.5.5. договору вправі був затримати оплату товару на строк надання всіх необхідних документів, судом до уваги не приймається з огляду на таке:

Відповідно до ст.666 Цивільного кодексу України якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Аналіз імперативних приписів вищенаведеної норми закону свідчить, що у випадку непередання продавцем покупцю приналежностей товару або документів, що стосуються товару, у покупця є лише один варіант правової поведінки, а саме: покупець вправі відмовитись від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Відповідач докази відмови від договору та докази повернення товару, на який позивачем не були надані ветеринарні свідоцтва та експертні висновки, суду не надав.

Огляд та аналіз видаткових накладних №24 від 30.06.2016, №28 від 10.07.2016, №29 від 20.07.2016, №30 від 24.07.2016 свідчить, що під час прийняття товару та підписання вказаних накладних представником відповідача не зазначено будь-яких застережень щодо відсутності товаросупровідних документів.

Посилання відповідача на листи №07/16 -1805 від 06.07.2016, №07/16-1906/1 від 15.07.2016, №08/18-2248/1 від 16.08.2016 з вимогами надати відсутні товаросупровідні документи, та які, за твердженням відповідача були надіслані ним простою поштовою кореспонденцією позивачу, судом до уваги не приймаються, оскільки не свідчать про наявність підстав для невиконання грошового зобовязання щодо оплати прийнятого без зауважень товару молока, який за своїми властивостями є товаром, що швидко псується.

Отже, оскільки відповідач від договору не відмовився, товар у позивача прийняв та в подальшому його не повернув, тому не проведення ним оплати вартості отриманого товару фактично свідчить про відмову відповідача в односторонньому порядку від виконання зобовязання, що суперечить нормам чинного законодавства.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач мав оплатити товар, отриманий по видатковим накладним, покладеним позивачем в основу позову, в день його прийняття.

Відповідно до ч.1 ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідачем доказів оплати в повному обсязі вартості товару, отриманого від позивача по видатковим накладним №24 від 30.06.2016, №28 від 10.07.2016, №29 від 20.07.2016, №30 від 24.07.2016, в ході розгляду даної справи в місцевому господарському суді не надано.

В силу ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань.

За змістом ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

За приписами ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки на момент звернення позивача до суду з даним позовом строк виконання зобовязання сплив, суд приходить до висновку, що відповідачем порушено умови договору в частині своєчасної оплати товару, що свідчить про неналежне виконання відповідачем взятих на себе за договором зобовязань.

Матеріалами справи підтверджується, що вартість неоплаченого відповідачем товару станом на день вирішення спору з урахуванням платежів, здійснених відповідачем у період з 01.06.2016 по 08.09.2016 включно, становить 2648753грн.10коп.

Відповідачем не надано суду доказів оплати товару в повному обсязі, а тому суд приходить до висновку, що заборгованість становить саме 2648753грн.10коп.

Враховуючи, що на момент прийняття рішення доказів погашення заборгованості за отриманий товар відповідач суду не представив, а тому з нього на користь позивача має бути стягнуто 2648753грн.10коп. боргу.

Згідно із п.5.4. договору у випадку несвоєчасного здійснення покупцем розрахунків за прийнятий товар, виробник вправі стягнути із покупця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення.

З посиланням на вказану умову договору позивач просить стягнути з відповідача 289673грн.84коп. пені, нарахованої за період з 05.09.2015 по 05.09.2016.

В силу ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобовязання може забезпечуватись, зокрема, неустойкою, поняття якої наведено у ч.1 ст.549 цього Кодексу. Так, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Згідно із ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 548 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

В силу ст.547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобовязання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Як вбачається із преамбули договору №1987 від 13.04.2012 купівлі молока його сторонами є продавець Приватне акціонерне товариство «Кремінь» та покупець - Публічне акціонерне товариство «Ічнянський молочно-консервний комбінат».

Разом з тим, п.5.4. договору встановлено право виробника на стягнення із покупця неустойки, яким за договором ПрАТ «Кремінь» не являється.

Доказів укладення правочину щодо забезпечення виконання ПАТ «Ічнянський молочно-консервний комбінат» зобовязань за договором №1987 від 13.04.2012 купівлі молока пенею та встановлення права саме ПрАТ «Кремінь» на стягнення з ПАТ «Ічнянський молочно-консервний комбінат» пені за несвоєчасне здійснення ним розрахунків за прийнятий товар в ході розгляду справи сторонами суду не надано.

Таким чином, суд доходить висновку про відсутність підстав для стягненні з відповідача на користь позивача пені, а тому у задоволенні вказаної вимоги має бути відмовлено повністю.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги належить задовольнити частково, в звязку з чим з відповідача на користь позивача має бути стягнуто 2648753грн.10коп. боргу.

Відповідно до ч.1 ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, в силу ч.2 ст.49 Господарського процесуального кодексу України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки борг за товар у сумі 190000грн. був погашений відповідачем лише після звернення позивача до суду з даним позовом, а тому суд приходить до висновку, що в цій частині спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, в звязку з чим, незважаючи на припинення провадження у справі в частині стягнення 190000грн. боргу, сплачений за цією вимогою позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню йому за рахунок відповідача.

Таким чином, у звязку з задоволенням позовних вимог частково, сплачений за подання даного позову судовий збір у сумі 42581грн.30коп. підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача. В іншій частині (6178грн.74коп.) судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.4-6, 22, 32, 33, 34, 36, 49, 80 п.1-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Ічнянський молочно-консервний комбінат», Чернігівська область, м. Ічня, вул. Вишнева, б.4 (ідентифікаційний код 00381152) на користь Приватного акціонерного товариства «Кремінь», Чернігівська область, Ічнянський район, смт. Парафіївка, вул. Тараса Шевченка, 97 А (ідентифікаційний код 22817грн.10коп. боргу та 42581грн.30коп. судового збору.

Провадження у справі в частині стягнення 190000грн. боргу припинити.

В решті позову відмовити.

Повне рішення підписано 26 жовтня 2016 року.

Суддя Т.Г. Оленич