ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"18" жовтня 2016 р. Справа № Б-39/134-10

вх. № 9026/2-39

Суддя господарського суду Міньковський С.В.

при секретарі Єгорова О.І.

за участю сторін: ліквідатор - ОСОБА_1,

пр-к скаржника - ОСОБА_2 (дов. від 23.04.16 р.),

пр-к ВП ЗАЕС - ОСОБА_3 (дов. від 28.04.16 р.),

прокурор - Ткаченко К.О. (посв. №036249 від 12.11.15 р.).

Розглянувши скаргу ПАТ "ОСОБА_4 Ворота" на дії ліквідатора

по справі за заявою Публічне АТ "ОСОБА_4 ворота" м. Харків

до Спільна українсько-російська фірма "Інек" у формі ТОВ м. Харків

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду надійшла скарга ПАТ "ОСОБА_4 Ворота" на дії арбітражного керуючого, в якій банк просить суд визнати дії ліквідатора щодо організації та проведення продажу частин парогенераторів, що знаходяться в заставі у банка, незаконними, в порядку ст. 90 ГПК України направити повідомлення за виявленими правопорушеннями на адресу прокурора або органу досудового розслідування. В своїй скарзі банк посилається на те, що ліквідатором не отримано згоду від заставного кредитора в порушення ч. 4 ст. 42 Закону про банкрутство; заставне майно було реалізовано за мізерну суму; ліквідатором не були проведені дії з оцінки цілого майнового комплексу в порушення ч. 5 ст. 44 Закону про банкрутство; ліквідатором було визначено організатора аукціону без перевірки судом порядку його призначення та без винесення ухвали щодо визнання біржі учасником провадження у справі про банкрутство.

Ухвалою від 15.08.16 р. зазначену скаргу суд призначив до розгляду в судовому засіданні на 15.09.16 р., зобов'язавши ліквідатора надати суду письмовий відзив.

На виконання вимог ухвали суду ліквідатор надав суду відзив, в якому проти скарги банку заперечує в повному обсязі і просить суд залишити її без задоволення, посилаючись на те, що аукціон від 21.07.16 р. з продажу частин парогенераторів ПГВ-100М заводські номери 73, 74, 77, 78 був проведений у відповідності до приписів ст.ст. 49-76 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство).

Ухвалою від 15.09.16 р. суд відклав розгляд справи з метою надання можливості скаржнику ознайомитись з відзивом ліквідатора та надати свої додаткові обґрунтування.

Представник скаржника додаткові пояснення суду не надав, в судовому засіданні підтримав доводи скарги на дії ліквідатора та просив суд її задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, скаргу на дії ліквідатора, відзив ліквідатора, надані суду документи, заслухавши пояснення учасників процесу, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги банку на підставі наступного.

Згідно преамбули Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" цей Закон встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції до 19.01.13 р., яка застосовуються до даної справи (далі Закон про банкрутство ) визначено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Згідно ст. 4-1 ГПК України визначено дві форми судового процесу. Господарські спори розглядаються у порядку позовного провадження та у порядку провадження, передбаченого цим кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Постановою Господарського суду Харківської області (надалі суд) про визнання боржника банкрутом від 20.10.2010 у справі №Б-39/134-10 Спільна українсько-російська фірма "Інек" у формі ТОВ було визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру.

Відповідно до п.1.1 Прикінцевих положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції від 22.12.2011 р., положення цього Закону, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом.

Тобто, враховуючи, що реалізація майна банкрута була здійснена по нормам Закону про банкрутство в новій редакції, судом розглядається скарга ПАТ "ОСОБА_4 Ворота" з урахуванням приписів Закону про банкрутство в редакції після 19.01.13 р.

Щодо посилань банку на те, що ліквідатором здійснено реалізацію майна без згоди заставного кредитора, суд зазначає, що згідно п.4 ст.42 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", продаж майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в порядку, передбаченому цим Законом, виключно за згодою кредитора, вимоги якого воно забезпечує, або суду.

Як свідчать матеріали справи, ліквідатор звернувся до господарського суду з заявою про надання згоди на реалізацію майна банкрута після того, як банк відмовив у наданні такої згоди. Ухвалою суду від 30.06.16 р. господарським судом було надано згоду на реалізацію запчастин до парогенераторів ПГВ-100М заводські номери 73, 74, 77, 78. Зазначена ухвала суду не оскаржувалась та набрала законної сили.

Також ПАТ "ОСОБА_4 Ворота" в своїй скарзі зазначає, що ліквідатор не забезпечив реалізацію майна за оціночною вартістю, а здійснив його продаж лише за 67832,84 грн, в результаті чого банку заставодержателю нанесена майнова шкода.

Суд зазначає, що частинами 1, 2 ст. 43 Закону про банкрутство визначено, що майно, яке підлягає реалізації у ліквідаційній процедурі, оцінюється ліквідатором.

Позиція заставного кредитора щодо не дотримання положень Закону про банкрутство про необхідність продажу майна банкрута за найвищою ціною, не співвідноситься із положеннями власне саме цього ж Закону про банкрутство. Зокрема, стаття 64 Закону про банкрутство передбачає визначення кроку аукціону, а статті 65 та 66 Закону про банкрутство прямо передбачають правило, за яким початкова вартість майна боржника зменшується на 20 відсотків відносно початкової вартості попереднього аукціону на повторному та другому повторному аукціонах. Отже, ринкова та відповідно найвища ціна за вищевказані обєкти нерухомості була сформована під час проведення аукціону, як однією з форм біржової торгівлі з механізмом формування ринкової ціни, що визначена положеннями Закону про банкрутство та правилами біржової торгівлі.

У відповідності до ст. 43 Закону про банкрутство визначено, що під час продажу майна банкрута на аукціоні вартість майна, що визначається ліквідатором, є початковою вартістю. Вказане вище кореспондується з ч.1 ст. 57 Закону про банкрутство, відповідно до якої визначено, що початкова вартість майна визначається арбітражним керуючим.

Згідно з ч.3 ст. 57 Закону про банкрутство передбачено, що у разі наявності обґрунтованих сумнівів щодо визначеної арбітражним керуючим початкової вартості майна комітет кредиторів або окремий кредитор чи власник майна боржника можуть звернутися до господарського суду з клопотанням про проведення незалежної оцінки. Господарський суд своєю ухвалою може призначити незалежну оцінку майна боржника за рахунок зацікавлених кредиторів (кредитора), що здійснюється у порядку, визначеному Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Проте, як свідчать матеріали справи, заставний кредитор до суду з такою заявою не звертався, в зв'язку з чим, посилання банку на те, що ліквідатором не було погоджено реалізацію заставного майна та не здійснено його реалізацію за більш прийнятною ціною, не можуть бути підставою для визнання дій ліквідатора незаконними, оскільки порядок визначення оцінки майна та отримання згоди на реалізацію майна мають самостійний спосіб оскарження в межах справи про банкрутство.

Посилання скаржника на те, що ліквідатор в порушення ч. 1 ст. 43 та ч. 5 ст.44 Закону про банкрутство здійснив реалізацію майна не у вигляді цілісного майнового комплексу, є невірним тлумаченням норм права, оскільки в даній справі реалізація майна банкрута розпочата після оголошення судом постанови про визнання боржника банкрутом від 20.10.10 р. із застосуванням норм Закону про банкрутство в редакції від 1992 р. і на сьогоднішній день продовжується, але вже за приписами Закону про банкрутство в новій редакції після 19.01.13 р.

Щодо посилань банку на те, що ліквідатором визначено організатора аукціону без перевірки судом порядку його призначення, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.6 ст. 49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" організатором аукціону є визначена замовником фізична або юридична особа, що має ліцензію на проведення торгів і з якою замовник аукціону уклав договір на проведення аукціону. Організатор аукціону визначається замовником за конкурсом, що проводиться у визначеному замовником порядку, основними критеріями якого вважаються наявність ліцензії, достатній, але не менш як три роки, досвід проведення аукціонів, запропонована найменша сума винагороди. Організатором аукціону не може бути заінтересована особа стосовно боржника, кредиторів та замовника аукціону.

Згідно ч.5 ст. 49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" замовником є ліквідатор, призначений господарським судом у порядку, встановленому цим Законом.

В абзаці 4 пункту 33 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2013 №01-06/606/2013 "Про Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 № 4212-VI) (із змінами та доповненнями) звернуто увагу на те, що організатор аукціону згідно з частиною шостою статті 49 Закону визначається замовником аукціону за конкурсом. В разі виникнення під час проведення ліквідаційної процедури спору відносно визначення організатора аукціону, господарський суд перевіряє порядок визначення ліквідатором організатора аукціону. В такому випадку організатор аукціону залучається судом до участі у провадженні у справі про банкрутство.

Як свідчать матеріали справи, жодних нарікань щодо порядку визначення ліквідатором організатора аукціону до суду не надходило, натомість ліквідатором було надано до суду документи в підтвердження визначення організатора аукціону за конкурсом, що свідчать про належне виконання ліквідатором своїх обов'язків.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищенаведене, суд не вбачає підстав для визнання дій ліквідатора незаконними, в зв'язку з чим скаргу ПАТ "ОСОБА_4 Ворота" вважає необґрунтованою та такою, що не підлягає задовоенню.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 1, 40, 49-75 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції після 19.01.13 р., ст.ст. 22-32, 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції від 1992 р., ст.ст. 33, 43, 86 ГПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити ПАТ "ОСОБА_4 Ворота" у задоволенні скарги на дії ліквідатора.

Ухвалу направити скаржнику, ліквідатору.

Суддя Міньковський С.В.