РІШЕННЯ

17 жовтня 2016 року Справа № 913/900/16

Провадження № 9/913/900/16

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фін - Трейд Сервіс», м. Донецьк

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит», м. Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 15 094 грн. 83 коп.

та за зустрічним позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит», м. Сєвєродонецьк Луганської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фін - Трейд Сервіс», м. Донецьк

про стягнення 24229 грн. 28 коп.

суддя Ворожцов А.Г.,

секретар судового засідання Морозова С.В.,

у засіданні брали участь:

від позивача за первісним позовом - ОСОБА_1, довіреність від 15.09.2016,

від відповідача за первісним позовом - представник не прибув.

в с т а н о в и в:

суть спору: позивачем за первісним позовом, ТОВ «Фін-Трейд Сервіс», заявлено вимогу про стягнення з відповідача, ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит», боргу в сумі 14699,76 грн., 3% річних у сумі 30,20 грн. та пені в розмірі 364,87 грн., всього - 15094,83 грн., за договором поставки № 58/15-4СА від 08.04.2015;

позивачем за зустрічним позовом, ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит», заявлено вимогу про стягнення з ТОВ «Фін-Трейд Сервіс» неустойки у вигляді штрафу в розмірі 24229,28 грн., за порушення умов укладеного між сторонами договору поставки № 58/15-4СА від 08.04.2015.

У судове засідання прибув представник позивача за первісним позовом.

Відповідач за первісним позовом, ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит», участь повноважного представника в засідання суду не забезпечив, причини неявки суду не повідомив, про час та місце судового розгляду справи судом повідомлявся належним чином.

Не погодившись з позовними вимогами, відповідач, ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит», 29.08.2016 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, в якій викладено вимогу про стягнення з позивача, ТОВ «Фін-Трейд Сервіс», неустойки у вигляді штрафу в розмірі 24229,28 грн.

Позивач, ТОВ «Фін-Трейд Сервіс», проти вимог зустрічної позовної заяви заперечив, про що виклав у відзиві, наданому до суду 28.09.2016 (а.с. 75).

Доводи позивача зводяться до наступного.

Згідно з п. 6.2 спірного договору у разі не поставки (недопоставки) продукції у строки, передбачені договором чи відповідною специфікацією, постачальник має сплатити неустойку за письмовою вимогою покупця, але в період дії договору покупець не надав жодної претензії щодо неналежного виконання постачальником своїх зобов'язань за цим договором, тому позовна вимога щодо стягнення неустойки є безпідставною, оскільки заявлена з порушенням досудового порядку, передбаченого п.п. 5.8, 6.2 спірного договору.

Крім того, позивач посилається на відсутність завірених копій сертифікатів, за якими відповідач розрахував строки поставок продукції, тому ці строки позивач вважає неузгодженими, а сертифікати такими, що не мають юридичної сили.

До того ж видаткові накладні № 20 та № 21 від 23.03.2016 свідчать про постачання продукції за договором від 08.04.2015, але вони не мають ніякого відношення до вказаних вище сертифікатів.

Розглянувши матеріали справи, надані докази у їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини.

08 квітня 2015 року між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) було укладено договір поставки № 58/15-4СА (а.с. 11-18) (далі - договір), відповідно до якого позивач зобов'язався поставити у власність відповідача продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення в асортименті, у строки, за цінами та з якісними характеристиками, погодженими сторонами у договорі та специфікаціях, які є невід'ємною частиною договору, а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити цю продукцію.

Відповідно до п. 4.2 договору умови поставки продукції DDP (Інкотермс-200), погоджене місце призначення поставки вказується сторонами у відповідних специфікаціях до договору.

Відповідно до п. 5.3 договору розрахунки за поставлену продукцію здійснюються протягом 60 календарних днів з дати поставки відповідної продукції, якщо інший строк не обумовлений сторонами в специфікаціях.

Позивач поставив відповідачу продукцію за видатковими накладними:

- № 20 від 23.03.2016 на суму 2 877,24 грн. (а.с. 19) зі строком оплати протягом 60 календарних днів з дня поставки до 23.05.2016;

- № 21 від 23.03.2016 на суму 11 822,52 грн. (а.с. 20) зі строком оплати протягом 60 календарних днів з дня поставки до 23.05.2016.

Загальна вартість продукції складає 14 699,76 грн., яка є сумою основного боргу за цим позовом.

Умовою п. 6.8 договору за порушення грошового зобов'язання передбачена відповідальність у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення оплати від вартості своєчасно не оплаченої продукції, однак не більше 5% від вартості своєчасно несплаченого товару.

Внаслідок невиконання відповідачем взятого на себе грошового зобовязання за договором поставки, позивачем за період з 24.05.2016 по 17.06.2016 нараховано та заявлено до стягнення пеню в розмірі 364,87 грн., що є меншою 5% від вартості своєчасно несплаченого товару.

Крім того, на підставі приписів ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем за період з 24.05.2016 по 17.06.2016 нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3 % річних у сумі 30,20 грн., згідно наданого розрахунку (а.с. 9-10).

Відповідач, ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит», із заявленими позивачем вимогами не погодився та звернувся до суду із зустрічною позовною заявою про стягнення з позивача неустойки у вигляді штрафу в розмірі 24 229,28 грн.

Доводи відповідача зводяться до наступного.

Сторони підписали специфікації № 2/4 від 27.04.2015 на загальну суму 54 332,18 грн. та № 3/4 від 26.05.2015 на загальну суму 376 777,97 грн.

Фактично поставка за цими специфікаціями відбулася 23.03.2016, тобто з порушенням умов договору щодо строку поставки.

Пунктом 6.2 договору сторони передбачили відповідальність за не поставку (недопоставку) продукції у обумовлені договором або специфікаціями строки у вигляді штрафу у розмірі 5% від вартості продукції, що поставляється за відповідною специфікацією.

Крім того, в разі прострочення поставки понад 10 календарних днів постачальник за письмовою вимогою покупця має сплатити неустойку у розмірі 0,1% від вартості непоставленої в строк продукції за кожен день прострочення. При цьому неустойка нараховується за весь період порушення зобов'язання.

На підставі цієї умови відповідач нарахував штраф та неустойку в загальному розмірі 24 229,28 грн.

Встановивши фактичні обставини справи, повно та всебічно дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог первісного позову та необхідність їх задоволення, а також про необхідність задоволення вимог зустрічного позову з таких підстав.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього грошову суму.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання не допускається, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства. Вказана норма за своїм змістом кореспондується з приписами п.1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджено факт невиконання відповідачем умов укладеного між сторонами у справі договору поставки. Обовязок з оплати отриманої продукції відповідачем виконаний не був.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правильність наданих позивачем розрахунків сум боргу, пені та 3% річних, суд дійшов висновку, що вони є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо зустрічного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право до прийняття рішення зі спору подати до позивача зустрічний позов для спільного розгляду з первісним позовом. Зустрічний позов повинен бути взаємно пов'язаний з первісним.

З аналізу наведеної норми вбачається, що зустрічний позов має на меті захист від первісного позову або заліком, або спростуванням його частково чи повністю, або розглядом в одному провадженні хоча й різних, але взаємопов'язаних вимог.

Зустрічний позов, поданий відповідачем за цією справою, пов'язаний з первісним одним спірним договором поставки та розглядом в одному провадженні різних, але взаємопов'язаних вимог.

Відповідно до ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу.

На виконання договору сторони підписали специфікацію № 2/4 від 27.04.2015 (а.с. 43), згідно з якою постачальник мав поставити продукцію на загальну суму 54 332,18 грн. протягом 10 календарних днів, тобто до 07.05.2015.

Фактично поставка відбулася 23.03.2016, тобто з порушенням договору щодо строку поставки на 321 календарний день, що підтверджується видатковою накладною № 20 від 23.03.2016.

На виконання договору сторони підписали специфікацію № 3/4 від 26.05.2015 (а.с. 44-45), згідно з якою постачальник мав поставити продукцію на загальну суму 376777,97 грн. протягом 10 календарних днів, тобто до 05.06.2015.

Фактично поставка відбулася 23.03.2016, тобто з порушенням договору щодо строку поставки на 292 календарних дні, що підтверджується видатковою накладною № 21 від 23.03.2016.

Таким чином, позивач прострочив виконання договірного зобов'язання щодо поставки обумовленої продукції.

Пунктом 6.2 договору сторони передбачили відповідальність за не поставку (недопоставку) продукції у обумовлені договором або специфікаціями строки у вигляді штрафу у розмірі 5% від вартості продукції, що поставляється за відповідною специфікацією.

Крім того, зо прострочення поставки понад 10 календарних днів постачальник за письмовою вимогою покупця має сплатити неустойку у розмірі 0,1% від вартості непоставленої в строк продукції за кожен день прострочення. При цьому неустойка нараховується за весь період порушення зобов'язання.

На підставі цієї умови відповідач нарахував штраф в розмірі 5% від вартості продукції за специфікацією № 2/4 від 27.04.2015 в сумі 2 716,61 грн., крім того, неустойку за прострочення поставки понад 10 днів в сумі 510,25 грн.

Відповідач нарахував штраф в розмірі 5% від вартості продукції за специфікацією № 3/4 від 26.05.2015 в сумі 18 838,90 грн., крім того, неустойку за прострочення поставки понад 10 днів в сумі 2 163,52 грн.

Загальна сума неустойки складає 24 229,28 грн. та заявлена відповідачем до стягнення за зустрічним позовом.

Суд не приймає доводи позивача за первісним позовом з посиланням на п.п. 5.8, 6.2 договору про порушення досудового порядку вирішення спору з наступних підстав.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням ТОВ «Торговий Дім «Кампус Коттон клаб» щодо офіційного тлумачення положення частини 2 ст. 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів) від 09.07.2002 № 15-рп/202 встановлено, що положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, необхідно розуміти так, що право особина звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не обмежує юрисдикцію судів і право на судовий захист. Обов'язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист.

Посилання позивача на відсутність завірених копій сертифікатів, за якими відповідач розрахував строки поставок продукції, не відповідає дійсності, оскільки відповідач у своїй зустрічній заяві посилається не на сертифікати, а на специфікації та накладні, копії яких завірені належним чином та додані до зустрічного позову як докази.

Щодо посилання позивача про закінчення спірного договору, то відповідно до ч. 4 ст. 631 Цивільного кодексу України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Виходячи з цієї норми чинність договору не припиняється доти, доки зобов'язання не буде виконане сторонами або одна з сторін не відмовиться від договору в порядку, передбаченому для зміни чи розірвання договору.

Зі строком договору пов'язане й питання про застосування санкцій, зокрема цивільної відповідальності за порушення, яке мало місце під час дії цього договору. При цьому, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення договору, вчинене під час дії цього договору.

Перевіривши правильність нарахування заявлених до стягнення сум, суд дійшов висновку, що заявлені у зустрічному позові суми відповідають фактичним обставинам, тому вимогу відповідача слід задовольнити.

Судові витрати за первісним позовом, з урахуванням положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача за первісним позовом.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат за зустрічним позовом, суд виходить з наступного.

При зверненні до господарського суду Луганської області з зустрічною позовною заявою ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» платіжним дорученням № НОМЕР_1 від 17.06.2015 було сплачено судовий збір у розмірі 1827,00 грн., в той час, як згідно з п. 2.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», сплаті підлягало 1378,00 грн. судового збору.

Переплата судового збору за зустрічним позовом становить 449,00 грн.

У відповідності з приписами п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Таким чином наразі існує необхідність повернення ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» з Державного бюджету України судового збору в розмірі 449,00 грн., який у відповідності до приписів Закону України «Про судовий збір» може бути повернутий ухвалою господарського суду за клопотанням особи, яка його сплатила.

З урахуванням викладеного, судовий збір за зустрічним позовом у розмірі 1378,00 грн. покладається на позивача за первісним позовом, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 22, 44, 49, 60, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. Первісний позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит», 93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гоголя, буд. 24-А, код 37596090, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фін-Трейд Сервіс», 83003, м. Донецьк, пр-т. Ілліча, буд. 19"З", кв. 100, (поштова адреса: 09108, Київська область, м. Біла Церква, вул. Леваневського, буд. 87"В"), код 35559628, борг в сумі 14699,76 грн., 3% річних у сумі 30,20 грн., пеню в розмірі 364,87 грн., крім того, витрати зі сплати судового збору в розмірі 1378,00 грн., видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. Зустрічний позов задовольнити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фін-Трейд Сервіс», 83003, м. Донецьк, пр-т. Ілліча, буд. 19"З", кв. 100, (поштова адреса: 09108, Київська область, м. Біла Церква, вул. Леваневського, буд. 87"В"), код 35559628, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит», 93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гоголя, буд. 24-А, код 37596090, неустойку в розмірі 24229,28 грн., крім того, витрати зі сплати судового збору в розмірі 1378,00 грн., видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання, якщо не було подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено та підписано - 19.10.2016.

Суддя А.Г. Ворожцов