ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2016 р. Справа № 911/2832/16

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС»

До відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП»

відповідача-2 Фермерське господарство «РОДЮЧІСТЬ»

про стягнення 795,24 грн.

Суддя А.Кошик

за участю представників:

від позивача - ОСОБА_1 - предст., дов. від 02.06.2014 року.

від відповідача-1 - не з'явився;

від відповідача-2 - не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП» (далі-відповідач-1) та ОСОБА_2 господарства «РОДЮЧІСТЬ» (далі-відповідач-2) про стягнення 795,24 грн.

Провадження у справі №911/2832/16 порушено відповідно до ухвали суду від 05.09.2016 року та призначено справу до розгляду на 20.09.2016 року.

До господарського суду від позивача у справі надійшла заява вих. №19-3/09 від 19.09.2016 року про збільшення позовних вимог у справі №911/2832/16.

Відповідачі, належним чином повідомлені про час і місце розгляду спору, у судове засідання 20.09.2016 року не зявились, про причини неявки суд не повідомили, вимоги ухвали суду не виконали. Розгляд справи відкладався до 04.10.2016 року.

04.10.2016 року в судове засідання представник відповідача-1 та відповідача-2 не з'явилися, хоча про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Згідно до п.п. 3.9.1, 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відповідачі вважаються належним чином повідомленими про час та місце судового засідання.

Враховуючи, що сторони були належним чином повідомленими про судове засідання та те, що норми статті 38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, пункт 4 частини третьої 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

В судовому засіданні 04.10.2016 року позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши надані докази, судом встановлено наступне.

27 жовтня 2009 року між ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО» та ФГ «РОДЮЧІСТЬ» був укладений Договір №058/МО купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу. Відповідно до умов даного Договору ним визначалися умови купівлі-продажу засобі захисту рослин.

Судом встановлено, що у звязку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням ФГ «РОДЮЧІСТЬ» взятого на себе грошового зобовязання щодо оплати вартості отриманого товару згідно договору №058/МО купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 27 жовтня 2009 року, 28 вересня 2010 року ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО» звернулося до Господарського суду Кіровоградської області із позовною заявою про стягнення із ФГ «РОДЮЧІСТЬ» суми заборгованості та штрафних санкцій за період із 11.11.2009 року по 28.09.2010 року згідно договору №058/МО купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 27 жовтня 2009 року.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області по справі від 17 грудня 2010 року у справі №6/112, позов ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО» задоволено.

Судом встановлено, що у звязку із подальшим неналежним та несвоєчасним виконанням ФГ «РОДЮЧІСТЬ» взятого на себе грошового зобовязання щодо оплати вартості отриманого товару згідно договору №058/МО купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 27 жовтня 2009 року, ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС»» звернулося до Господарського суду Київської області із позовом до ТОВ «ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП» та ФГ «РОДЮЧІСТЬ» про стягнення заборгованості у вигляді дооцінки вартості товару (курсової різниці), розрахованої станом на 04 грудня 2014 року, пені, 30%-річних, інфляційних витрат за період із 29.09.2010р. по 29.10.2015р, розрахованої на суму заборгованості 30 846,82 грн., на підставі договору №058/МО купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 27 жовтня 2009 року та Угоди №95/07-12 про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України) від 02 липня 2012 року.

Рішенням Господарського суду Київської області від 17 листопада 2015 року у справі №911/4221/15, позов ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» задоволено.

Судом встановлено, що зобовязання ФГ «РОДЮЧІСТЬ» згідно договору №058/МО купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 27 жовтня 2009 року не виконані.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобовязання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Абзац 1 ч.1 ст.193 ГК України встановлює, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 694 ЦК України встановлює особливості продажу товару в кредит. Договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Товар продається в кредит за цінами, що діють на день продажу.

Зміна ціни на товар, проданий в кредит, не є підставою для проведення перерахунку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до змісту ст.115 Господарсько-процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України.

Згідно із ч. 2 ст. 35 Господарсько-процесуального кодексу України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Стаття 610 ЦК України зазначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання)

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно п. 8.1. Договору за невиконання або неналежне виконання умов Договору Сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до ч.4 ст.231 Господарського кодексу у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до статті 229 ГК України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п. 8.2. Договору, за прострочення виконання зобовязання ПОКУПЕЦЬ зобовязаний сплатити на користь Продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого Товару за кожен день прострочення.

Відповідно п. 8.3. Договору, Сторони, відповідно до ст. 259 ЦК України, домовились про те, що строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій становить пять років з моменту підписання даного Договору.

Крім цього, сторони, відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України, домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязань за даним Договором, здійснюється протягом пяти років.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Відповідно до п. 8.6. Договору, сторони згідно п.2. ст..625 ЦК України дійшли згоди, що Покупець у випадку прострочення оплати Товару за користування коштами Продавця сплачує на користь остатнього 30% річних.

Згідно із п. 11.1. даного Договору, Договір діє з моменту його підписання і скріплення печатками обома Сторонами до повного виконання Сторонами обовязків по Договору.

Згідно ч.1 ст.202 ГК України, ст.599 ЦК України зобовязання, зокрема, припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено, що у ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО» також виникло право вимоги щодо нарахування заборгованості (дооцінки вартості товару), пені, 30% річних та інфляційних витрат згідно договору №058/МО купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 27 жовтня 2009 року за період існування заборгованості.

У відповідності до ч. 1 статті 510 Цивільного кодексу України визначено, що сторонами у зобовязанні є боржник і кредитор.

Пунктом 1 ч. 1 статті 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобовязується або не зобовязується їх оплатити.

Згідно ч. 1 статті 513 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобовязанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Приписами статті 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обовязку первісному кредиторові є належним виконанням. (стаття 515 Цивільного кодексу України).

Так, 26 січня 2011 року між ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО» та ФОП ОСОБА_1 було укладено Угоду №К-46-ТА про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України), відповідно до якої, Первісний кредитор (ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО») відступає Новому кредитору (ФОП ОСОБА_1М.) право вимоги виконання ОСОБА_2 господарством «РОДЮЧІСТЬ» (), зобовязання щодо сплати розміру заборгованості (дооцінки вартості товару), пені, 30%-річних та інфляційних втрат, штрафу, набутих Первісним кредитором на підставі Договору №058/МО купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 27 жовтня 2009 року, у звязку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням Боржником грошового зобовязання згідно договору №10 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 06 липня 2009 року.

Судом встановлено, що за Угодою №К-46-ТА про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України) від 26 січня 2011 року, Новий кредитор одержує право замість Первісного кредитора вимагати від Боржника сплати грошової суми в нарахованому розмірі заборгованості (дооцінки вартості товару), пені, 30%-річних, штрафу та інфляційних втрат, за період існування прострочення виконання Боржником грошового зобовязання згідно договору №058/МО купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 27 жовтня 2009 року (пункт 1.2. Угоди).

На виконання умов даної Угоди (п. 4.1.), ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО» було передано ФОП ОСОБА_1 перелік документів, що підтверджують права вимоги виконання ФГ «РОДЮЧІСТЬ» обумовленого зобов'язання. У відповідності до ч. 1 статті 516 Цивільного кодексу України передбачено, що заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до пункту 4.3. Угоди, ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО» повідомленням про зміну кредитора у зобовязані, належним чином повідомило ФГ «РОДЮЧІСТЬ» про зазначені вище обставини.

Судом також встановлено, що, з моменту укладення даної Угоди, Новий кредитор наділяється всіма правами Первісного кредитора, що випливають із умов договору №058/МО купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 27 жовтня 2009 року, по відношенню до Боржника щодо нарахування заборгованості (дооцінки вартості товару), пені, 30%-річних, штрафу та інфляційних втрат, у звязку із подальшим неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням Боржником грошового зобовязання згідно договору №058/МО купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 27 жовтня 2009 року пункт 2.3. Угоди.

Судом досліджено та підтверджено те, що 02 липня 2012 року між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» було укладено Угоду №95/07-12 про заміну кредитора у зобовязані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України). Розділом 1 даної Угоди, встановлено, що Первісний кредитор (ФОП ОСОБА_1М.) відступає Новому кредитору (ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС») право вимоги виконання ОСОБА_2 господарством «РОДЮЧІСТЬ» (), зобовязання щодо сплати розміру заборгованості (дооцінки вартості товару), пені, штрафу, 30%-річних та інфляційних втрат, набутих Первісним кредитором на підставі Договору №058/МО купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 27 жовтня 2009 року та згідно Угоди №К-46-ТА про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України) від 26 січня 2011 року, у звязку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням ФГ «РОДЮЧІСТЬ» грошового зобовязання згідно договору №058/МО купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 27 жовтня 2009 року.

Судом встановлено, що за Угодою №95/07-12 про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України) від 02 липня 2012 року, Новий кредитор одержує право замість Первісного кредитора вимагати від Боржника сплати грошової суми в нарахованому розмірі заборгованості (дооцінки вартості товару), пені, штрафу, 30%-річних та інфляційних втрат, за період існування прострочення виконання Боржником грошового зобовязання згідно договору №058/МО купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 27 жовтня 2009 року (пункт 1.2. Угоди).

На виконання умов даної Угоди (п. 4.1.), ФОП ОСОБА_1 було передано Позивачу перелік документів, що підтверджують права вимоги виконання ФГ «РОДЮЧІСТЬ» обумовленого зобов'язання. У відповідності до пункту 4.3. Угоди, ФОП ОСОБА_1 повідомленням від про зміну кредитора у зобовязані, належним чином повідомило ФГ «РОДЮЧІСТЬ» про зазначені вище обставини.

Судом також встановлено, що з моменту укладення даної Угоди, Новий кредитор одержує право замість Первісного кредитора вимагати від Боржника сплати грошової суми в нарахованому розмірі заборгованості (дооцінки вартості товару), пені, штрафу, 30%-річних та інфляційних втрат, за період існування прострочення виконання Боржником грошового зобовязання згідно договору №058/МО купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 27 жовтня 2009 року пункт 2.3. Угоди.

Судом встановлено, що Позивачу передано вищезазначені вимоги у відповідності до норм чинного законодавства України та із дотриманням положень статті 514 ЦК України, у звязку із чим, суд погоджується із тим, що Позивач є належним та законним кредитором Відповідача-2 щодо отримання нарахування пені, 30%-річних та інфляційних втрат та його отримання за період існування непогашеного розміру боргу, в тому числі й станом на 19 вересня 2016 року.

За розрахунком позивача, що знаходиться в матеріалах справи станом на день розгляду справи сума нарахованої пені за період із 04.12.2014 року по 29.10.2015 року на суму боргу 28 369,78 грн. та за період із 30.10.2015 року по 19.10.2016 року на суму боргу 59 216,60 грн. становить 33 744 (тридцять три тисячі сімсот сорок чотири) гривні 33 копійки, 30% річних за період із 04.12.2014 року по 29.10.2015 року на суму боргу 28 369,78 грн. та за період із 30.10.2015 року по 19.10.2016 року на суму боргу 59 216,60 грн. становить 23 516 (двадцять три тисячі пятсот шістнадцять) гривень 60 копійок, розмір інфляційних втрат за період грудня 2014 року по жовтень року на суму боргу 28 369,78 грн. та за період листопада 2015 року по травень 2016 року на суму боргу 59 216,60 грн. становить 15 399 (п'ятнадцять тисяч триста девяносто девять) гривень 41 копійка.

Розрахунок відповідає вимогам законодавства та обставинам справи, а тому зазначені вимоги підлягають задоволенню повністю.

Судом додатково встановлено те, що питання щодо нарахування пені, 30%-річних, інфляційних витрат на суму заборгованості 30 846,82 грн. згідно договору №058/МО купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 27 жовтня 2009 року, за період із 30 жовтня 2015 року по 19 вересня 2016 року, вказаними вище судовими актами, не охоплювалось, а також не здійснювалось нарахування пені, 30%-річних, інфляційних витрат на суму заборгованості (дооцінки вартості товару) 28 369,78 грн. згідно договору №058/МО купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 27 жовтня 2009 року, за період із 04 грудня 2014 року (дата виникнення та проведення її обрахунку) по 19 вересня 2016 року.

Судом встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за Угодою №95/07-12 про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України) від 02 липня 2012 року, 07 квітня 2014 року між ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» (Кредитор) та ТОВ «ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП» (Поручитель) було укладено Договір поруки №07-04-2014-127, за умовами якого Поручитель поручається перед Кредитором за виконання обов'язку ОСОБА_2 господарством «РОДЮЧІСТЬ» () щодо виконання грошового зобовязання щодо сплати розміру заборгованості у вигляді дооцінки вартості товару (курсової різниці) згідно договору купівлі-продажу та Угоди, передбаченою ст. 2 цього Договору (надалі іменується «основний договір»). пункт 1.1. Договору.

Відповідно до п. 2.1. Договору поруки, під основним договором в цьому Договорі розуміють Угоду №95/07-12 про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України) від 02 липня 2012 року, укладену на підставі договору №058/МО купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 27 жовтня 2009 року.

У розділах 3 та 4 Договору поруки Поручителем та кредитором погоджено обсяг відповідальності Поручителя та розмір поруки:

Пункт 3.1. - Відповідальність Поручителя перед Кредитором обмежується сплатою розміру заборгованості у вигляді дооцінки вартості товару (курсової різниці) у сумі 1 000 (одна тисяча) гривень 00 копійок.

У разі порушення боржником обов'язку за основною угодою, кредитор вправі звернутися з вимогою про виконання як до боржника, так і до поручителя, які несуть солідарну відповідальність перед кредитором (п. 4.1. договору поруки).

За змістом п. 6.1. договору поруки цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін і діє до моменту припинення поруки.

Статтею 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно з статтею 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

В силу приписів статті 555 Цивільного кодексу України у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов'язаний повідомити про це боржника, а в разі пред'явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі.

Положеннями статті 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Судом, при прийняті рішення, зокрема також враховано положення ч. 2 ст. 35 ГПК України, відповідно до якої факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів.

Преюдиціальність - обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

Згідно з приписами п. 2.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.11.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме фактам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), але не правовій оцінці таких фактів, здійсненій іншим судом чи іншим органом, який вирішує господарський спір.

Таким чином, позивачем в позові заявлено до стягнення 33 744,33 грн. пені, 23 516,60 грн. 30%-річних, 15 399,41 грн. інфляційних втрат.

За наслідками розгляду спору судом встановлено обґрунтованість та правомірність вимог позивача про стягнення 33 744,33 грн. пені, 23 516,60 грн. 30%-річних, 15 399,41 грн. інфляційних втрат.

При цьому, позивач просить стягнути відповідні суми солідарно з ОСОБА_2 господарства «РОДЮЧІСТЬ» (Боржника) та Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП» (Поручителя).

Однак, як вбачається з умов Договору поруки №07-04-2014-127, Поручитель поручається перед Кредитором за виконання обов'язку ОСОБА_2 господарством «РОДЮЧІСТЬ» щодо виконання грошового зобовязання щодо сплати розміру заборгованості у вигляді дооцінки вартості товару (курсової різниці) згідно договору купівлі-продажу та Угоди, передбаченою ст. 2 цього Договору пункт 1.1. Договору.

Відповідно до п. 2.1. Договору поруки, під основним договором в цьому Договорі розуміють Угоду №95/07-12 про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України) від 02 липня 2012 року, укладену на підставі договору №058/МО купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 27 жовтня 2009 року.

У розділах 3 та 4 Договору поруки Поручителем та кредитором погоджено обсяг відповідальності Поручителя та розмір поруки: Пункт 3.1. - Відповідальність Поручителя перед Кредитором обмежується сплатою розміру заборгованості у вигляді дооцінки вартості товару (курсової різниці) у сумі 1 000 (одна тисяча) гривень 00 копійок.

Таким чином, відповідальність Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП» (Поручителя) обмежується 1000 грн. дооцінки вартості товару (курсової різниці).

Оскільки в позові заявлено до стягнення пеня, річні та інфляційні, при цьому позов не містить вимог про стягнення сум дооцінки вартості товару (курсової різниці), вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП» (Поручителя) безпідставні і з заявлених в позові вимог не виникає солідарного обовязку.

Крім того, судом встановлено, що право вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП» реалізовано в судовому рішенні у справі № 911/4221/15.

За таких обставин, в повній мірі дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» підлягають задоволенню шляхом стягнення заявлених сум з боржника ОСОБА_2 господарства «РОДЮЧІСТЬ». Позовні вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП» (Поручителя) безпідставні і задоволенню не підлягають.

Витрати за розгляд справи відповідно до ст. 49 ГПК України, що складаються з 1378 грн. судового збору, покладаються на відповідача 2 щодо якого задоволені позовні вимоги.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов до ОСОБА_2 господарства «РОДЮЧІСТЬ» задовольнити повністю.

2. Стягнути із ОСОБА_2 господарства «РОДЮЧІСТЬ» (26553, Кіровоградська обл., Голованівський р-н, с. Пушкове, вул. Комарова, 1, код 24714454) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» (03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 38, оф. 23, код 38039872) 33 744 (тридцять три тисячі сімсот сорок чотири) гривні 33 копійки пені, 23 516 (двадцять три тисячі пятсот шістнадцять) гривень 60 копійок 30%-річних, 15 399 (п'ятнадцять тисяч триста девяносто девять) гривень 41 копійка інфляційних втрат, а також 1 378 (одна тисяча сімдесят вісім) гривень 00 копійок судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

3. В задоволенні позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП» відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя А.Ю. Кошик

дата підписання 24.10.2016 р.