ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" жовтня 2016 р. Справа № 911/2809/16

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., розглянувши матеріали справи

за позовом Підприємства споживчої кооперації Миронівський ринок Київської регіональної спілки споживчої кооперації, Київська обл., м. Миронівка

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, Київська обл., м. Миронівка

про внесення змін до договору

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 (довіреність №405 від 19.08.2016)

ОСОБА_3 (довіреність №405 від 19.08.2016)

від відповідача: ОСОБА_4 (посвідчення №3076/10 від 26.01.2006)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

31.08.2016 через канцелярію господарського суду Київської області надійшла позовна заява Підприємства споживчої кооперації Миронівський ринок Київської регіональної спілки споживчої кооперації (далі-Миронівський ринок «Київської регіонспоживспілки»/позивач) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі-ФОП ОСОБА_1П./відповідач) про внесення змін в п. 4.1. та п. 4.2. договору №148 від 02.01.2014 про надання місця для торгівля на «Миронівському ринку» Київської регіонспоживспілки, укладений між позивачем та відповідачем, виклавши його в наступній редакції:

«п. 4.1 Плата за торгове місце за 1 кв.м. торгівельної площі складає 54 (пятдесят чотири) грн. на місяць, а всього до сплати: двісті сімдесят грн. 00 коп (270,00 грн.) за місяць.

В разі, якщо підприємець займає площу більшу, ніж вказано у договорі, а саме додатково встановлені столи та інше обладнання для здійснення підприємницької діяльності, оплата здійснюється додатково згідно діючих тарифів послуг 4,00 грн. за 1 кв.м. в день торгівлі, крім вивіски зразків товару на дверях контейнера та до 50 см. викладки товару на рівні дверей контейнера.

п. 4.2. Плата за надання торгового місця розраховується на підставі тарифів на платні види послуг, затверджених Київською регіональною спілкою споживчої кооперації. Розмір плати за надання торгового місця може змінюватися у разі змін податкового законодавства, амортизаційних відрахувань, розміру плати за землю, розміру мінімальної заробітної плати, підвищення тарифів комунальних послуг (електроенергія, водопостачання та водовідведення, вивезення твердих побутових відходів) та коригується з урахуванням індексу інфляції. Зміни в договір вносяться додатковою угодою, укладеною сторонами».

Відповідач позов не визнав з підстав, викладених у запереченнях на позовну заяву, та просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою господарського суду Київської області від 02.09.2016 порушено провадження у справі №911/2809/16, розгляд справи призначено на 13.09.2016.

12.09.2016 через канцелярію господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі Підприємства споживчої кооперації Миронівський ринок Київської регіональної спілки споживчої кооперації.

Ухвалою господарського суду Київської області від 13.09.2016 розгляд справи було відкладено на 10.10.2016.

10.10.2016 через канцелярію господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та продовження строку розгляду спору у даній справі на 15 днів.

10.10.2016 через канцелярію господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання про витребування доказів, а саме від позивача наступних документів: листа №59 від 20.08.2015, яким Підприємство споживчої кооперації Миронівський ринок Київської регіональної спілки споживчої кооперації зверталось з пропозицією до Київської регіональної спілки споживчої кооперації щодо встановлення тарифів на платні послуги ринку; затвердженого відповідним органом місцевого самоврядування плану території ринку згідно до п. 6 «Положення про основні вимоги до організації діяльності, непродовольчих та змішаних ринків» затвердженого Постановою КМУ від 29.07.2009 за №868; документального підтвердження фактичних прямих та непрямих витрат повязаних із наданням в оренду торгових місць за період 2015-2016 років по промисловому ринку та загальноринкові витрати Миронівському ринку.

Відповідно до приписів ст. 38 Господарського процесуального кодексу України сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів.

У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, що перешкоджають його наданню; підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; обставини, які може підтвердити цей доказ.

З огляду на необґрунтованість вищезазначеного клопотання, суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні.

Ухвалою господарського суду Київської області від 10.10.2016 розгляд даної справи відкладено на 17.10.2016.

До того ж, ухвалою господарського суду Київської області від 10.10.2016 строк розгляду спору у справі №911/2809/16 продовжено на 15 днів.

У судовому засіданні 17.10.2016 суд оголосив перерву до 24.10.2016.

21.10.2016 через канцелярію господарського суду Київської області від позивача надійшла заява про зміну позовних, відповідно до якої позивач відмовився від вимоги про внесення змін в п. 4.2. договору, відтак просив внести зміни в п. 4.1. договору №148 від 02.01.2014 про надання місця для торгівля на «Миронівському ринку» Київської регіонспоживспілки, укладений між позивачем та відповідачем, виклавши його в наступній редакції: «п. 4.1 Плата за торгове місце за 1 кв.м. торгівельної площі складає 54 (пятдесят чотири) грн. на місяць, а всього до сплати: двісті сімдесят грн. 00 коп (270,00 грн.) за місяць.

В разі, якщо підприємець займає площу більшу, ніж вказано у договорі, а саме додатково встановлені столи та інше обладнання для здійснення підприємницької діяльності, оплата здійснюється додатково згідно діючих тарифів послуг 4,00 грн. за 1 кв.м. в день торгівлі, крім вивіски зразків товару на дверях контейнера та до 50 см. викладки товару на рівні дверей контейнера».

24.10.2016 через канцелярію господарського суду Київської області від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив внести зміни в п. 4.1. договору №148 від 02.01.2014 про надання місця для торгівля на «Миронівському ринку» Київської регіонспоживспілки, укладений між позивачем та відповідачем, виклавши його в наступній редакції: «п. 4.1 Плата за торгове місце за 1 кв.м. торгівельної площі складає 54 (пятдесят чотири) грн. на місяць, а всього до сплати: чотириста тридцять дві грн. 00 коп (432,00 грн.) за місяць.

В разі, якщо підприємець займає площу більшу, ніж вказано у договорі, а саме додатково встановлені столи та інше обладнання для здійснення підприємницької діяльності, оплата здійснюється додатково згідно діючих тарифів послуг 4,00 грн. за 1 кв.м. в день торгівлі, крім вивіски зразків товару на дверях контейнера та до 50 см. викладки товару на рівні дверей контейнера».

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

02.01.2014 між Підприємством споживчої кооперації Миронівський ринок Київської регіональної спілки споживчої кооперації (далі-підприємство) та ОСОБА_1 (далі-підприємець) укладено договір про надання місця для торгівлі на «Миронівському ринку» Київської регіонспоживспілки №148 (далі-договір), відповідно до п. 1.1. якого підприємство надає, а підприємець отримує торгове місце під №117 загальною площею 5,00 кв.м. на промисловому ринку за адресою: м. Миронівка, вул. 40-річчя Перемоги, 25 (далі-торгове місце). На торговому місці розміщується металевий контейнер підприємця, який є його власністю.

Відповідно до пп. 3.1., 3.2., 4.1., 4.2., 6.1., 9.1. та 9.3. договору торгове місце надається на такий термін: із 01.01.2014 по 31.12.2014.

Якщо жодна із сторін в термін одного місяця до закінчення дії даного договору не заявить про намір його розірвати, даний договір продовжується на той самий строк на тих самих умовах.

Плата за торгове місце за 1 кв.м. торгівельної площі складає 46 грн. на місяць, а всього до сплати 230,00 грн. на місяць.

В разі, якщо підприємець займає площу більшу, ніж вказана у договорі, а саме додатково встановлені столи та інше обладнання для здійснення підприємницької діяльності, оплата здійснюється додатково згідно діючих тарифів послуг 3,00 грн. за 1 кв.м. в день торгівлі, крім вивіски зразків товару на дверях контейнера та до 50 см викладки товару на рівні дверей контейнера.

Плата за надання торгового місця розраховується згідно калькуляції.

Підприємець має право знайомитись із тарифами на надання торгового місця в оренду та послуг ринку, отримувати від підприємства засвідчені копії таких тарифів та їх розрахунків; на переважне право на продовження дії договору при належному виконанні його умов або на укладення нового договору.

Цей договір складений у двох ідентичних примірниках, по одному для кожної сторони, які мають однакову юридичну силу. Набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до моменту повного виконання сторонами умов за ним.

Всі зміни чи доповнення до даного договору мають бути викладені у формі додаткової угоди до нього, підписаної сторонами (або їх представниками) у кожному окремому випадку.

Оскільки сторонами у 2014 та 2015 роках у місячний термін до закінчення даного договору не було заявлено про намір його розірвати, суд дійшов висновку, що відповідний правочин було пролонговано на тих самих умовах та на той самий строк до 31.12.2015 та до 31.12.2016 відповідно.

Відповідно до наданих позивачем пояснень, відповідач отримав на території ринку за адресою: м. Миронівка, вул. 40-річчя Перемоги, 25 торгове місце №117 загальною площею 5,00 кв. м. Обставини отримання торгового місця та користування ним протягом дії договору не заперечувались і відповідачем.

В обгунтування позовних вимог позивачем зазначено, що розпорядженням правління Київської регіональної спілки споживчої кооперації №117 від 01.09.2015 з 01.09.2015 затверджено нові тарифи на платні послуги ринку, відповідно до яких, зокрема, плата за надання та утримання одного торгового місця для розміщення, цілодобового зберігання та продажу товарів з палаток та контейнерів на проминку (1 кв. м. за місяць) затверджено у розмірі 54,00 грн, а плата за обслуговування та утримання одного місця фізичних осіб при торгівлі іншими с/г продуктами, а також продовольчими, промисловими, кооперативними, господарчими, культтоварами, книгами, квітами та іншими товарами з палаток та столів затверджена у розмірі 4,00 грн за 1 кв. м. за один день.

Позивач зауважив, що затверджені Київської регіональною спілкою тарифи на платні послуги ринку, мають законну силу, не скасовані, відтак підлягають застосуванню у правовідносинах з їх відображенням у договорі, а отже є підставою для внесення змін в договір про надання місця для торгівлі на ринку №148 від 02.01.2014.

У звязку з затвердженням нових тарифів позивач звернувся до відповідача з проектом додаткової угоди до договору, актом приймання-передачі торгового місця та листом №302 від 02.06.2016, відповідно до якого просив оформити належним чином вищезазначені документи та повернути підприємству по одному примірнику. Копії зазначених додаткової угоди, акту приймання-передачі торгового місця, листа та доказів їх надіслання відповідачу наявні в матеріалах справи.

У свою чергу, відповідач листом від 16.07.2016 повідомив позивача про те, що запропоновані останнім зміни не мають економічного обґрунтування, відтак запропонував позивачу особисто розраховану плату у розмірі 17,00 грн за 1 кв.м.

Копії вищезазначених листів наявні в матеріалах справи.

Посилаючись на необхідність внесення змін до договору, позивач зауважив, що, укладаючи договір, сторони виходили з чинних тарифів на момент його укладення, не могли передбачити затвердження нових тарифів та усунути такої обставини, а виконання договору на попередніх умовах порушує майнові інтереси позивача, що, відповідно, є підставою для внесення змін до договору у порядку приписів ст. 652 Цивільного кодексу України.

У звязку з вищезазначеним, оскільки сторони не досягли згоди щодо внесення змін до договору та збільшення розміру орендної плати, позивач звернувся до суду із вимогою про внесення змін до договору та просив, з урахуванням поданих уточнень, внести зміни в п. 4.1. та п. 4.2. договору №148 від 02.01.2014 про надання місця для торгівля на «Миронівському ринку» Київської регіонспоживспілки, укладений між позивачем та відповідачем, виклавши його в наступній редакції:

«п. 4.1 Плата за торгове місце за 1 кв.м. торгівельної площі складає 54 (пятдесят чотири) грн. на місяць, а всього до сплати: чотириста тридцять дві грн. 00 коп (432,00 грн.) за місяць.

В разі, якщо підприємець займає площу більшу, ніж вказано у договорі, а саме додатково встановлені столи та інше обладнання для здійснення підприємницької діяльності, оплата здійснюється додатково згідно діючих тарифів послуг 4,00 грн. за 1 кв.м. в день торгівлі, крім вивіски зразків товару на дверях контейнера та до 50 см. викладки товару на рівні дверей контейнера.

п. 4.2. Плата за надання торгового місця розраховується на підставі тарифів на платні види послуг, затверджених Київською регіональною спілкою споживчої кооперації. Розмір плати за надання торгового місця може змінюватися у разі змін податкового законодавства, амортизаційних відрахувань, розміру плати за землю, розміру мінімальної заробітної плати, підвищення тарифів комунальних послуг (електроенергія, водопостачання та водовідведення, вивезення твердих побутових відходів) та коригується з урахуванням індексу інфляції. Зміни в договір вносяться додатковою угодою, укладеною сторонами».

Відповідач заперечив проти заявленого позову з огляду на недоведеність позивачем істотної зміни обставин, а також у звязку з тим, що при розробленні калькуляції послуг по Миронівському промисловому ринку позивачем навмисно занижена площа торгівельних місць, а також віднесено необґрунтовані витрати, такі як: електро-, водопостачання та водовідведення, та які не повязані з утриманням орендованого торгового місця, що у свою чергу призвело до необґрунтованого та суттєвого завищення плати за надання та утримання одного торгового місця.

До того ж, відповідач в обґрунтування власних заперечень зауважив на тому, що інших умов щодо порядку розрахунку та/або принципів встановлення чи затвердження розміру плати за надання торгового місця, окрім як згідно калькуляції, договором не передбачено, у той час як сторони у договорі не передбачили внесення змін в період його чинності саме з підстав зміни тарифів. Наявність же розпорядження правління Київської регіональної спілки споживчої кооперації №117 від 01.09.2015, на думку відповідача, не підтверджує істотності зміни обставин, при яких сторони керувалися при укладенні договору, оскільки договір не містить умов можливості зміни тарифу від наявності розпоряджень про затвердження нових тарифів.

Поряд з тим, відповідач зазначив, що нові збільшені тарифи були затвердженні Київської регіональної спілки споживчої кооперації на підставі поданого позивачем листа, згідно якого останній запропонував нічим не підтверджені та необґрунтовані тарифи за надання послуг, що, на думку відповідача, свідчить про безпосередній вплив позивача на відповідне збільшення вартості оренди торгового місця, відтак відсутність умови для внесення змін до договору.

В підтвердження необґрунтованості та завищення вартості послуг з надання та утримання одного торгового місця для розміщення, цілодобового зберігання та продажу товарів з палаток та контейнерів на промисловому ринку відповідач надав копію подання про попередні висновки у справі №966/23-р-02-05-16 Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України.

Водночас, 21.10.2016 через канцелярію господарського суду Київської області від позивача надійшла заява про зміну позовних вимог, відповідно до якої позивач відмовився від вимоги про внесення змін в п. 4.2. договору, відтак просив внести змін в п. 4.1. договору №148 від 02.01.2014 про надання місця для торгівля на «Миронівському ринку» Київської регіонспоживспілки, укладений між позивачем та відповідачем, виклавши його в наступній редакції: «п. 4.1 Плата за торгове місце за 1 кв.м. торгівельної площі складає 54 (пятдесят чотири) грн. на місяць, а всього до сплати: двісті сімдесят грн. 00 коп (270,00 грн.) за місяць.

В разі, якщо підприємець займає площу більшу, ніж вказано у договорі, а саме додатково встановлені столи та інше обладнання для здійснення підприємницької діяльності, оплата здійснюється додатково згідно діючих тарифів послуг 4,00 грн. за 1 кв.м. в день торгівлі, крім вивіски зразків товару на дверях контейнера та до 50 см. викладки товару на рівні дверей контейнера».

Приписами ч. 4 ст. 22, ч. ч. 1, 4 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відмова позивача від позову, визнання позову відповідачем і умови мирової угоди сторін викладаються в адресованих господарському суду письмових заявах, що долучаються до справи. Ці заяви підписуються відповідно позивачем, відповідачем чи обома сторонами.

Про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін господарський суд виносить ухвалу, якою одночасно припиняє провадження у справі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

З огляду на вищевикладене, оскільки відмова позивача від позовної вимоги про внесення змін в п. 4.2. договору не суперечить законодавству України та не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів інших осіб, суд дійшов висновку про прийняття відповідної відмови позивача та припинення провадження у даній справі в порядку п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України в частині вимоги про внесення змін в п. 4.2. договору №148 від 02.01.2014 про надання місця для торгівля на «Миронівському ринку» Київської регіонспоживспілки, укладеного між позивачем та відповідачем, та викладення його в наступній редакції: «п. 4.2. Плата за надання торгового місця розраховується на підставі тарифів на платні види послуг, затверджених Київською регіональною спілкою споживчої кооперації. Розмір плати за надання торгового місця може змінюватися у разі змін податкового законодавства, амортизаційних відрахувань, розміру плати за землю, розміру мінімальної заробітної плати, підвищення тарифів комунальних послуг (електроенергія, водопостачання та водовідведення, вивезення твердих побутових відходів) та коригується з урахуванням індексу інфляції. Зміни в договір вносяться додатковою угодою, укладеною сторонами».

Судом розяснено позивачу, що повторне звернення до господарського суду зі спору між тими самими сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив, що вимога позивача про внесення змін в п. 4.1. договору №148 від 02.01.2014 про надання місця для торгівля на «Миронівському ринку» Київської регіонспоживспілки, укладений між позивачем та відповідачем, задоволенню не підлягає виходячи з нижченаведеного.

У відповідності до положень ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Так, позивач як на підставу заявленої вимоги про внесення змін до договору в частині збільшення розміру плати за торгове місце посилається на істотну зміну обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, що передбачено приписами ст. 652 Цивільного кодексу України.

Приписами ст. ст. 651, 652 Цивільного кодексу України унормовано, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Виходячи з системного аналізу вищезазначених законодавчих приписів, суд дійшов висновку, що можливість зміни договору в судовому порядку закон пов'язує, зокрема, у разі одночасної наявності чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, та наявності однієї з передбачених ч. 4 ст. 652 ЦК України умов.

В обґрунтування заявленої вимоги та наявності передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 652 ЦК України умови щодо внесення змін до договору позивач зазначив, що при укладенні договору та визначення розміру плати за торгове місце сторони виходили з того, що зміна обставин не настане, оскільки протягом 2011-2013 років при встановленому на підставі розпорядження правління Київської регіонспоживспілки №98 від 02.04.2011 тарифі у розмірі 46,00 грн за 1 кв. м. Миронівський ринок «Київської регіонспоживспілки» отримував прибутки, та не міг передбачити затвердження правлінням Київської регіонспоживспілки нових тарифів.

До того ж, в розрізі відповідних доводів, позивач зауважив, що плата за торгове місце віднесена до тарифів, які встановлюються адміністрацією ринку та є однаковими для всіх сторін, що виключає можливість формування відповідної плати за домовленістю сторін на договірних засадах.

Відповідно до пп. 1.1., 1.2, 1.5, 3.4., 4.1. статуту Підприємства споживчої кооперації Миронівський ринок Київської регіональної спілки споживчої кооперації, затвердженого постановою правління Київської регіональної спілки споживчої кооперації від 01.11.2007, позивач є унітарним підприємством Київської регіоспоживспілки і знаходиться у її безпосередньому підпорядкуванні.

Підприємство розробляє проекти своєї структури, штатного розкладу, системи оплати праці, тарифи на платні послуги та подає їх на затвердження правлінню Київської регіоспоживспілки.

Підприємство є самостійною юридичною особою, керується в своїй діяльності Законом України «Про споживчу кооперацію», іншими законодавчими актами, які регулюють діяльність споживчої кооперації, рішеннями зїздів Ради, правління Київської регіональної спілки споживчої кооперації.

Підприємство не відповідає по зобовязаннях Київської регіонспоживспілки, як і Київська регіонспоживспілка не відповідає по зобовязанням Миронівського ринку.

З огляду вищенаведеного, оскільки механізм розробки та затвердження, зокрема, штатного розкладу, системи оплати праці, тарифів на платні послуги був визначений статутом та існував на момент укладення договору, на час розгляду справи не змінився, суд дійшов висновку, що посилання позивача на неможливість передбачити при укладені договору затвердження нових тарифів на послуги ринку згідно розпорядження Київської регіонспоживспілки є безпідставними, адже із відповідним механізмом позивач був обізнаний.

Посилання ж позивача на те, що плата за торгове місце віднесена до тарифів, які встановлюються адміністрацією ринку та є однаковими для всіх сторін, що виключає можливість формування відповідної плати за домовленістю сторін на договірних засадах, визнаються судом безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до приписів ст. ст. 179, 189, 190, 191 ГК України ціна є істотною умовою господарського договору.

Суб'єкти господарювання використовують у своїй діяльності вільні та державні регульовані ціни.

Вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні регульовані ціни.

Державні регульовані ціни запроваджуються Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень у встановленому законодавством порядку.

Укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Водночас, ст. 24 Закону України Про кооперацію визначено, що кооперативи реалізують товари та надають послуги за цінами і тарифами, встановленими самостійно, а у випадках, передбачених законом, - за державними цінами і тарифами.

Кооперативи мають право реалізувати товари та надавати послуги за цінами і тарифами, що встановлюються на договірних засадах, окремо для членів кооперативу та інших осіб.

Відповідно до ст. 12 Закону України Про споживчу кооперацію споживачі товариства, спілки та їхні підприємства самостійно або на договірних засадах встановлюють ціни і тарифи за надані послуги, виходячи з попиту та пропозицій, за винятком послуг, на які передбачено державне регулювання цін і тарифів.

Вищенаведені норми закону визначають право споживчих товариств, спілок та їхніх підприємств самостійно визначати ціні та тарифи на свої послуги, що відповідає таким передбаченим ст. 6 Господарського кодексу України принципам господарювання як: свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом; вільний рух капіталів, товарів та послуг на території України; обмеження державного регулювання економічних процесів; заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.

Таким чином, оскільки правовідносини, що склались між сторонами даного спору, не засновані на державному замовленні, відтак укладення спірного договору не є обовязковим для сторін, у той час як ані Київська регіонспожиспілка, ані позивач не є органами державної влади або органами місцевого самоврядування, уповноваженими здійснювати державне регулювання цін, зокрема на послуги ринку з утримання торгового місця, суд дійшов висновку про те, що ціна досліджуваного договору не відноситься до державних регульованих цін, а належить до вільних цін, які визначаються суб'єктами господарювання самостійно за згодою на основі вільного волевиявлення, а тому посилання позивача на обовязковість застосування визначених ним та затверджених Київською регіонспожиспілкою тарифів є безпідставними.

Водночас, позивач в обґрунтування наявності передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 652 ЦК України умови щодо внесення змін до договору зауважив, що в 2015 році у звязку з внесенням змін до законодавства збільшилися орендна плата за землю, розмір мінімальної заробітної плати, було введено податок на нерухоме майно, та змінилася ставка єдиного податку, а також відбулось значне підвищення тарифів на комунальні послуги, що призвело до суттєвого збільшення витрат позивача, а тому така зміна є обставиною, якої позивач ані передбачити, ані усунути не міг.

Відповідно до приписів ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Таким чином, приписи вищезазначеної норми закону допускають можливість зміни ціни в процесі виконання договору, у той час як відповідна норма повязана з принципом стабільності (неможливості зміни) узгодженої сторонами ціни, якщо в договорі не включено умови щодо її зміни.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України №914/1831/13 від 04.12.2013.

Як слідує зі змісту укладеного між сторонами договору №148 від 02.01.2014 про надання місця для торгівля на «Миронівському ринку» Київської регіонспоживспілки, положення відповідного правочину не містять умов щодо зміни плати за торгове місце, у тому числі і в залежності від визначених позивачем умов щодо зміни орендної плати за землю, розміру мінімальної заробітної плати, введення нових та зміни існуючих податків, а також підвищення тарифів на комунальні послуги.

Таким чином, враховуючи відсутність в укладеному між сторонами правочині, визначених позивачем як істотних, умов щодо зміни розміру плати за торгове місце, суд дійшов висновку про необгрунтованість посилань позивача на зміну відповідних економічних показників, які не обумовлювались сторонами при укладенні договору, як на істотну зміну обставин, якими керувались сторони при укладенні договору.

Водночас, посилання позивача на неможливість під час укладення спірного правочину бути обізнаним та внесення до договору відповідних застережень про зміну орендної плати за землю, розміру мінімальної заробітної плати, введення нових та зміни існуючих податків, а також підвищення тарифів на комунальні послуги, оцінюються судом критично і з тих підстав, що відповідні показники є загальновідомими економічними змінними, які позивач, як субєкт господарювання, має враховувати при здійсненні своєї господарської діяльності, яка включає відповідно до приписів законодавства, зокрема, комерційний розрахунок.

До того ж, як слідує зі змісту долученого до матеріалів справи подання про попередні висновки у справі №966/23-р-02-05-16 Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, дії позивача щодо визначення та розрахунку вартості послуги, внесення змін щодо якої є предметом спору у відповідній господарській справі, визнано такими, що порушують норми Закону України «Про захист економічної конкуренції». До того ж, відповідно до змісту зазначеного подання Київським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України встановлено, що тариф у розмірі 54,00 грн є економічно необґрунтованим.

З огляду наведеного, посилання позивача на зміну складових механізму визначення тарифу на оплату торгового місця, відтак зміну самого тарифу, як на передбачені ст. 652 ЦК України обставини для внесення змін до договору, є необґрунтованими та такими, що не підтверджують істотної зміни обставин формування вартості наданих послуг за договором.

Що ж до посилань позивача на те, що зміна відповідно викладених обставин зумовлена причинами, які Миронівський ринок «Київської регіонспоживспілки» не міг усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як слідує з матеріалів справи та не заперечується позивачем, затвердження нових тарифів на платні послуги ринку правлінням Київської регіонспоживспілки №117 від 01.09.2015 було здійснено за поданням позивача згідно листа №59 від 20.08.2015, копію якого долучено до матеріалів справи.

Таким чином, суд дійшов висновку, що зміна відповідних умов, на які позивач посилається як на істотні для внесення змін до договору, зумовлена причинами, що залежали від волі позивача.

Посилання ж позивача на те, що зміни до законодавства, які спричинили підвищення тарифів з надання послуг на ринку, були прийняті за три дні до нового року, відтак позивач не мав часу щоб відмовитись від дії договору на наступний період, визнаються судом неспроможними в силу того, що калькуляція та затверджені на її підставі тарифи у запропонованому позивачем розмірі були розроблені ще у вересні 2015 року, а тому позивач мав можливість врегулювати відповідні умови договору в момент його пролонгації, а саме, обґрунтовано заперечувати проти продовження дії договору на попередніх умовах і запропонувати відповідачу укласти договір на нових умовах, а в разі недосягнення домовленості, припинити договірні відносини.

З огляду вищенаведеного посилання позивача на те, що зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися, є необґрунтованими.

В обґрунтування того, що виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору, позивач зауважив, що виконання договору за тарифом для оплати торгового місця у розмірі 46,00 грн за 1 кв. м. позбавляє позивача прибутку, на який він розраховував при укладенні договору.

Відповідно до ст. ст. 42, 44 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Підприємництво здійснюється на основі, зокрема, самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону; комерційного розрахунку та власного комерційного ризику; вільного розпорядження прибутком, що залишається у підприємця після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених законом; самостійного здійснення підприємцем зовнішньоекономічної діяльності, використання підприємцем належної йому частки валютної виручки на свій розсуд.

Зі змісту укладеного між сторонами правочину слідує, що метою відповідних правовідносин є, зокрема, отримання позивачем прибутку за рахунок здачі в оренду торгового місця та надання послуг підприємцям, які орендують таке місце.

Як слідує з наданих сторонами пояснень, позивач за умов виконання договору не позбавився того, на що розраховував, тобто прибутку, адже відповідач продовжує сплачувати плату за торгове місце, у той час як розмір доходу, отриманого від такої сплати, залежить не тільки від розміру плати за торгове місце, а й від господарювання позивача, що останній здійснює за умови розпорядження власним прибутком з можливістю комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Отже, позивач необґрунтовано ототожнив мету укладеного договору отримання прибутку, з розміром такого прибутку, який може змінюватися в залежності від різних економічних показників, у тому числі і від господарювання позивача.

З огляду вищенаведеного, оскільки позивач є субєктом господарювання, який здійснює свою діяльність на власний ризик, суд дійшов висновку про те, що посилання позивача на порушення майнових інтересів останнього при виконання договору за тарифом 46,00 грн є безпідставними.

Здійснення ж позивачем господарської діяльності на власний розсуд та ризик, а також сама природа правовідносин, що склались між сторонами, свідчать про те, що ризик зміни обставин, на які посилається позивач, несе саме останній, як орендодавець та заінтересована сторона.

До того ж, в порушення приписів ч. 4 ст. 652 ЦК України, позивачем не обґрунтовано належними та допустимими доказами обставин щодо того, що розірвання укладеного між сторонами договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

За приписами статей 32, 33 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищезазначене, оскільки позивачем не доведено наявності у сукупності усіх передбачених приписами ч. 2 ст. 652 ЦК України обставин, а також однієї з передбачених ч. 4 ст. 652 ЦК України умов, наявність яких є підставою для внесення змін до договору, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про внесення змін в п. 4.1. договору №148 від 02.01.2014 про надання місця для торгівля на «Миронівському ринку» Київської регіонспоживспілки, є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Витрати по сплаті судового збору, у відповідності до приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 24 Закону України Про кооперацію, ст. 12 Закону України Про споживчу кооперацію, ст. ст. 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 632, 651, 652 Цивільного кодексу України, ст. ст. 42, 44, 179, 188, 189, 190, 191 Господарського кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Прийняти відмову Підприємства споживчої кооперації Миронівський ринок Київської регіональної спілки споживчої кооперації від позовної вимоги про внесення змін в п. 4.2. договору №148 від 02.01.2014 про надання місця для торгівля на «Миронівському ринку» Київської регіонспоживспілки.

2. Провадження у справі №911/2809/16 в частині позовної вимоги Підприємства споживчої кооперації Миронівський ринок Київської регіональної спілки споживчої кооперації про внесення змін в п. 4.2. договору №148 від 02.01.2014 про надання місця для торгівля на «Миронівському ринку» Київської регіон споживспілки припинити.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено 31.10.2016.

Суддя В.А. Ярема