ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

18.10.2016 Справа № 917/254/16

за заявою Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, вул. Героїв-пожежників,13, м. Полтава, 36014

про розстрочку виконання рішення від 18.04.2016р. по справі № 917/254/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-заготівельної фірми "Лізоформ", провулок Новопечерський, 19/3, корпус1, кімната5, м. Київ, 01042

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод", вул. Будька, 45А, м. Гадяч, Полтавська обл., 37300

про стягнення 153003,93 грн.

Суддя Киричук О. А.

Представники сторін:

від позивача (стягувача): не з"явився

від відповідача (боржника): ОСОБА_1, дов. від 20.09.2016р.

від ВПВР УДВС ГУЮ у Полтавській області (заявника):не з"явився

Розглядається заява Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про розстрочку виконання рішення від 18.04.2016р. по справі № 917/254/16.

Представник відповідача (боржника) підтримав заяву ВПВР УДВС ГУЮ у Полтавській області та наполягав на задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення.

Позивач (стягувач) письмові заперечення на заяву про розстрочку виконання рішення суду не надав, явку представника не забезпечив, про час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд встановив :

Господарським судом Полтавської області 18.04.2016р. прийняте рішення у даній справі, яким позов задоволено повністю, стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю Лозівський молочний завод на користь товариства з обмеженою відповідальністю Лізоформ 139187 грн. 31 коп. основного боргу, 10713 грн. 60 коп. пені, 730 грн. 95 коп. річних, 2372 грн. 07 коп. інфляційних, 2295 грн. 06 коп. судового збору. .

Після перегляду апеляційним судом рішення господарського суду Полтавської області від 18.04.2016р. у справі № 917/254/16 залишене без змін.

17.06.2016р. на виконання рішення господарського суду Полтавської області від 18.04.2016р. видано відповідний наказ.

Касаційна інстанція рішення місцевого суду та постанову апеляційного суду не переглядала.

Постановою від 20.07.2016 відкрите виконавче провадження ВП 51722018 з примусового виконання наказу господарського суду Полтавської області № 917/254/16 від 17.06.2016 про стягнення з ТОВ "Лозівський молочний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізоформ" 139187 грн. 31 коп. основного боргу, 10713 грн. 60 коп. пені, 730 грн. 95 коп. річних, 2372 грн. 07 коп. інфляційних, 2295 грн. 06 коп. судового збору та надано боржнику 7-ми денний строк для самостійного виконання рішення.

Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області звернувся до господарського суду Полтавської області з заявою про надання розстрочки виконання рішення, в обгрунтування якої вказує, що ТОВ "Лозівський молочний завод" у вказаний строк рішення суду не виконано (докази виконання не надано), що пов'язано із тяжким фінансовим становищем підприємства, скороченням об'ємів виробництва продукції, відсутність ринку збуту та введення Російською Федерацією, на ринок якої протягом останніх 10 років відбувався експорт продуктів, продуктового ембарго, що призвело до складного фінансового становища. Вказана обставина підтверджується заявою боржника № 717 від 23.08.2016 про розстрочку виконання рішення суду.

З огляду на вказане ВПВР УДВС ГУЮ у Полтавській області просить надати розстрочку виконання рішення господарського суду Полтавської області, на підставі якого видано наказ № 917/254/16 від 17.06.2016р., згідно з графіком: до 20.10.2016р. включно 25 883,17 грн., до 20.11.2016р. включно - 25 883,17 грн., до 20.12.2016р. включно - 25 883,17 грн., до 20.01.2017р. включно - 25 883,17 грн., до 20.02.2017р. включно - 25 883,17 грн., до 20.03.2017р. включно - 25 883,14 грн.

При розгляді заяви суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 115 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому цим Кодексом та Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Таким чином, ухвала про розстрочку виконання судового рішення може бути винесена судом лише у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його виконання неможливим.

При цьому, такі виняткові обставини визначаються судом з огляду на матеріали справи, у тому числі подані докази на обґрунтування такої заяви.

Згідно з вказівками, що містяться в постанові пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.12. № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 Господарського процесуального кодексу України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Вищезазначені норми визначають процесуальну можливість вирішення питань, пов'язаних із проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду. Проте, нормами чинного законодавства, зокрема Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому, суд оцінює докази, які підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України і лише за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його, господарський суд має право відстрочити виконання рішення чи постанови.

Заява обґрунтована тяжким фінансовим становищем підприємства, скороченням об'ємів виробництва продукції, відсутність ринку збуту та введення Російською Федерацією, на ринок якої протягом останніх 10 років відбувався експорт продуктів, продуктового ембарго, що призвело до складного фінансового становища та відсутності коштів для погашення заборгованості за рішенням у справі № 917/254/16.

Суд звертає увагу на те, що за змістом ст. 121 ГПК України тяжкий фінансовий стан відповідача на є підставою для розстрочки виконання рішення суду.

Крім того, суд відзначає, що обставини, на які посилається заявник як на підставу надання розстрочки виконання рішення не є винятковими (вказана правова позиція викладена в постановах ВГСУ від 12.03.13. у справі № 16/17-1265-2011 та № 12/5026/2408/2011 від 27.03.13.).

Суду не подано доказів того, що фінансування останнього покращиться та буде здійснюватись без затримки, а результати господарської діяльності будуть позитивними, та що розстрочення наявної у відповідача заборгованості забезпечить виконання рішення суду і у майбутньому надасть можливість заявнику акумулювати необхідну грошову суму на виконання рішення без створення ризику визнання його банкрутом.

Господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконання рішення у встановлений строк, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

За даних обставин, суд дійшов висновку, що ВПВР УДВС ГУЮ у Полтавській області і відповідачем не доведено, що розстрочка виконання рішення суду сприятиме як можливості продовження господарської діяльності боржника, так і зробить реальною можливість отримання боргу позивачем, та не зашкодить матеріальним інтересам та фінансовому стану останнього.

Приписами ч. ч. 1, 2 статті 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Розглянувши мотиви поданої заяви, врахувавши матеріальні інтереси сторін, ступінь вини боржника у виникненні спору, дослідивши наявні докази, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про розстрочку виконання рішення від 18.04.2016р. по справі № 917/254/16.

Керуючись ст. ст. 43, 86, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

1. У задоволенні заяви Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про розстрочку виконання рішення від 18.04.2016р. по справі № 917/254/16 відмовити.

2. Копію ухвали направити сторонам та Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (вул. Героїв-пожежників,13, м. Полтава, 36014).

Суддя Киричук О.А.