ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2016 р. Справа № 917/1294/16

за позовом Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" (вул. Хрещатик 22, м. Київ, 01001) в особі Полтавської дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" (м. Полтава, вул. 1100 річчя Полтави, 2, 36000)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, пров. Новий, 32А, м. Кобеляки, Кобеляцький район, Полтавська область,39200

про стягнення 14 946,12 грн. боргу

Суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 дов. №12-75 від 11.05.2016 року

від відповідача: відсутні

В судовому засіданні 20.10.2016 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 85 ГПК України та повідомив дату виготовлення повного тексту рішення.

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна заява про стягнення 14 946,12 грн. боргу за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна №05-76 від 30.12.2013 року, з яких: 13 583,10 грн. - основний борг, 1363,02 грн. - сума пені (в редакції заяви від 19.10.2016 року).

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, хоча і був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання (повідомлення про вручення поштового відправлення в матеріалах справи), відзив на позовну заяву не подав, вимог ухвал суду від 16.08.2016 року, від 13.09.2016 року та від 11.10.2016 року не виконав.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі Смірнова проти України).

Відповідно до пп. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

В зв'язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи достатньо, господарський суд тричі повідомляв належним чином відповідача про дату, час і місце судового розгляду, строк розгляду справи, встановлений ГПК України, закінчується, то справа розглядається без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

19.10.2016 року від позивача до суду надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача 14 946,12 грн., боргу, з яких 13 583,10 грн. - основний борг, 1 363,02 грн. - сума пені. До заяви позивач додав рахунки фактури, які виставлялися відповідачу, розрахунок пені та докази направлення на адресу відповідача копії заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Представник позивача підтримав дану заяву та просив суд прийняти її до розгляду.

Згідно ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Суд приймає заяву позивача до розгляду та розглядає позовні вимоги в редакції даної заяви від 19.10.2016 року.

Також 19.10.2016 року від позивача надійшла заява про залучення доказів з додатками., а саме: копія положення про Полтавську дирекцією Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" та банківські виписки.

Представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягав в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, заслухавши представника позивача, суд встановив:

30.12.2013 року між Полтавською дирекцією Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" (сторона 1, позивач) та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 (сторона 2, відповідач) був укладений договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна №05-76 (арк. с. 9-11).

Відповідно до п. 1.1 договору сторона 1 (позивач) взяла на себе зобов'язання надавати стороні 2 (відповідачу) послуги з опалення, електропостачання, водопостачання та водовідведення приміщень, що знаходяться за адресою: Полтавська область, м. Кобеляки, вул. Шевченка, 48/36, (згідно договору оренди №121/13-Н від 19 грудня 2013 року).

Відповідно до п. 1.2. договору сторона 2 (відповідач) зобов'язалася відшкодовувати стороні 1 (позивачу) наступні витрати:

1.2.1. Оплата рахунків за використаний природний газ пропорційно займаній площі.

1.2.2. Оплата рахунків за технічне обслуговування систем газопостачання пропорційно займаній площі.

1.2.3. Оплата вартості утримання зовнішніх газових мереж пропорційно займаній площі.

1.2.4. Оплата вартості аварійного ремонту газової мережі пропорційно займаній площі.

1.2.5. Компенсація витрат на відрядження та проходження навчання відповідальних за газове, електрогосподарство пропорційно займаній площі.

1.2.6. Оплата рахунків за спожиту електроенергію здійснюється згідно показників

відраховуючого лічильника.

1.2.7. Оплата рахунків за водопостачання та водовідведення пропорційно кількості працюючих.

1.2.8. Компенсація податку на землю пропорційно займаній площі.

Положення даного договору регулюють відносини сторін, за використані послуги, надані стороною 1 на території, що займає сторона 2 площ приміщень, розташованих за адресою:- Полтавська область, м. Кобеляки, вул. Шевченка 48/36 (Опалювальна площа ВПЗ м. Кобеляки - 490,1 м , орендована площа - 50,9 м ) (п. 1.3. договору).

В пункті п. 4.2. договору сторони визначили, що термін оплати - десять днів після одержання рахунку, але не пізніше 25 числа наступного за розрахунковим місяцем.

Відповідно до п. 7.1. договору договір набирає чинності з дати підписання сторонами договору оренди і діє до закінчення договору оренди.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що ним у період з лютого 2015 року по серпень 2016 року (включно) були надані відповідачу послуги визначені договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна №05-76. Факт надання зазначених послуг підтверджується наданими позивачем рахунки-фактури та повідомленнями про спожиту електроенергію та рахунками за спожитий газ (арк. с. 14-58, 89-91).

Як зазначає позивач, відповідач лише частково оплатив надані позивачем послуги за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна №05-76 і за ним рахується заборгованість в розмірі13 583,10 грн.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з вимогами щодо стягнення з відповідача заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна №05-76 від 30.12.2013 року яка складається з основного боргу в сумі 13 583,10 грн. та пені в сумі 1363,02 грн. за періоди з: 26.03.2015 р. - 26.09.2015р.; з 26.04.2015 р. - 26.10.2015р.; з 26.05.2015 р. - 26.11.2015р.; з 26.06.2015 р. - 26.12.2015р.; з 26.07.2015 р. - 26.01.2016р.; з 26.08.2015 р. - 26.02.2016р. (розрахунок арк. с. 92).

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору про надання послуг, за яким в силу ст. 901 ЦК України, одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.903 ЦК України).

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог , що звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, встановлених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

На підставі матеріалів справи, поданих сторонами доказів суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення основного боргу в сумі 13 583,10 грн. є правомірними, обґрунтованими, підтверджуються належними та допустимими доказами (договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна №05-76 від 30.12.2013 року, рахунки-фактури які виставлялися відповідачу та повідомленнями про спожиту електроенергію та рахунками за спожитий газ) та підлягають задоволенню. Дані обставини відповідачем не спростовані.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.551 ЦК України).

Згідно ст.1 ОСОБА_3 України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Відповідно до ст.2 цього закону, розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З огляду на ч.6 ст.232 Господарського кодексу, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

В пункті 5.4. договору сторони погодили, що у випадку прострочення терміну оплати, передбаченого пунктом 4.2 договору, сторона 2 сплачує пеню стороні 1 у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла на період за який нараховується пеня, за кожний день прострочення оплати від несплаченої суми.

Позивачем нараховано відповідачу пеню в сумі в сумі 1363,02 грн. за періоди з: 26.03.2015 р. - 26.09.2015р.; з 26.04.2015 р. - 26.10.2015р.; з 26.05.2015 р. - 26.11.2015р.; з 26.06.2015 р. - 26.12.2015р.; з 26.07.2015 р. - 26.01.2016р.; з 26.08.2015 р. - 26.02.2016р. (розрахунок арк. с. 92).

Перевіряючи розмір заявленої позивачем до стягнення пені, суд звертає увагу на наступне.

При нарахуванні пені позивачем невірно визначено початок перебігу строку прострочення.

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Так, в пункті п. 4.2. договору сторони визначили, що термін оплати - десять днів після одержання рахунку, але не пізніше 25 числа наступного за розрахунковим місяцем.

Отже, початок перебігу строку прострочення з оплати позивачу необхідно було починати обраховували з 26 числа наступного за розрахунковим місяцем, а не з 26 числа наступного місяця після виставлення рахунку.

З урахуванням вищевикладеного за перерахунком, здійсненим судом за допомогою калькулятора "Ліга: ОСОБА_3", до стягнення підлягає пеня в сумі 1 179,51 грн.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Таким чином, на підставі матеріалів справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині 13 583,10 грн. основного боргу, 1 179,51 грн. пені обґрунтовані, підтверджуються наявними доказами (в мат. справи), відповідачем не заперечуються і підлягають задоволенню.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 32,33,43,75,82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (пров. Новий, 32А, м. Кобеляки, Кобеляцький район, Полтавська область,39200, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" (вул. Хрещатик,22, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код 21061678) в особі Полтавської дирекції УДППЗ "Укрпошта" (36000, м. Полтава, вул. 1100-річчя Полтави, б.2, р/р 0392, у філії ПОУ АТ "Ощадбанк", МФО 331467, ідентифікаційний код 21061678) 13 583,10 грн. основного боргу, 1 179,51 грн. пені.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 21.10.2016р.

Суддя Тимощенко О.М.