ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2016 р. Справа № 917/1229/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Агротіс" (вул.Центральна, буд. 84, с. Павлівка, Мар"їнський район, Донецька область, 85672)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" (вул. Будька, буд. 45-А, м. Гадяч, Полтавська область, 37300)

про стягнення 41462,59 грн

Суддя Безрук Т. М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2

Розглядається позовна заява про стягнення 41462,59 грн., з них: 37626,10 грн. основного боргу за договором поставки № 1206 від 12.06.2015р., 1243,21 грн. - 3% річних, 2593,28 грн. - інфляційних.

Позивач надав заяву від 19.10.2016р. про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої прохає стягнути з відповідача 39252,27 грн., з них: 35655,00 грн. основного боргу за договором поставки № 1206 від 12.06.2015р., 1178,08 грн. - 3% річних, 2419,19 грн. інфляційних (а.с.67).

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі зменшити розмір позовних вимог.

Заява про зменшення розміру позовних вимог приймається судом. Подальший розгляд справи проводиться в межах зменшених позовних вимог.

Відповідач у відзиві проти позову заперечує посилаючись на те, що позивачем не виконано п.2.3 договору щодо надання всіх необхідних документів, що є підставою для призупинення здійснення оплати молока відповідачем за п.2.4 договору; порушено п.2.5 договору щодо реєстрації податкової накладної до ЄДР податкових накладних; поставлено молоко, яке за якісними показниками не відповідало специфікації; завищено вартість молока; не надано доказів направлення претензії відповідачу; відповідач не є платником вказаного товару; необґрунтовано нараховано штрафні санкції (а.с.50-54).

Позивач в додаткових поясненнях відхилив заперечення відповідача, зазначивши, що поставка молока була разовою, тому декларація виробника на планову місячну поставку не надавалася, крім того позивач не мав змоги її надати у визначений в договорі строк, оскільки за договором строк подачі декларації визначено до 3 числа поточного місяця, а договір був укладений 12.06.2016р. і в той же день було зроблено спірну поставку молока; податкова декларація була подана позивачем своєчасно засобами електронного звязку; поставлене молоко відповідало вимогам ДТСУ 3662-97 та було якісним, дане молоко було прийнято відповідачем, перероблено та реалізовано третім особам (а.с.68-72).

В судовому засіданні 20.10.2016р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Агротіс" (позивачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" (відповідачем) був укладений договір поставки від 12.06.2015 № 1206 (далі Договір; а.с.9-12).

За умовами п. 1.1 Договору позивач (постачальник) зобов'язався систематично передавати у власність відповідача (покупця) молоко коров'яче незбиране ДТСУ 3662-97, а відповідач зобов'язався приймати й оплачувати молоко на умовах та в порядку визначеному в договорі.

В додатку № 1 до Договору «Протокол погодження ціни» сторони визначили вартість 1 кг молока в сумі 5 грн. з ПДВ (а.с.13).

В додатку № 2 до Договору «Специфікація» сторони узгодили вимоги до якісних характеристик молока (а.с.14).

За п. 5.4 Договору покупець здійснює оплату за обєм молока, поставленого постачальником покупцю, після 5 робочих днів у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

За видатковою накладною № 641/10 від 12.06.2015 позивач поставив відповідачу 7131,00 кг молока. У накладній визначено на загальну вартість молока 37626,10 грн. Вказаний товар відповідачем був прийнятий, що підтверджується видатковою накладною № 641/10 від 12.06.2015, підписаною уповноваженою особою на підставі довіреності № 579 від 01.06.2015р. (а.с.16, 17).

Факт поставки відповідачу 7131,00 кг молока та прийняття цього молока відповідачем також підтверджується товарно-транспортною накладною № 160 від 12.06.2015р. та спеціалізованою товарною накладною № 160 від 12.06.2015р. (а.с.18, 19).

Відповідач отриманий товар не оплатив.

В даному позові (з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог) позивач прохає стягнути з відповідача 35655,00 грн. заборгованості за товар. За поясненнями позивача сума боргу була скорегована відповідно до вартості 1 кг молока, узгодженої сторонами в додатку № 1 до Договору «Протокол погодження ціни» (а.с.68-72).

Статтею 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договори купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором не встановлено інший строк оплати товару. Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Заперечення відповідача проти позову з тих мотивів, що ненадання позивачем податкової накладної та декларації виробника згідно п. 2.3 Договору, позбавляють позивача права вимагати оплату за нього, судом визнаються необґрунтованими з огляду на наступне.

В п. 2.3 Договору визначено, що на кожну партію молока постачальник зобовязаний надати покупцю супровідні документи: товарно-транспортну накладну, видаткову накладну, податкову накладну. Декларації виробника надається постачальником покупцю на заплановану кількість молока на кожний місяць, не пізніше 3 числа поточного місяця.

Товарно-транспортна накладна та видаткова накладна на спірну продукцію були надані відповідачу, що підтверджується підписом представника відповідача та печаткою відповідача на цих документах.

Податкова накладна була направлена відповідачу в електронному вигляді та прийнята ним 18.06.2015р., що підтверджується роздруківкою з Єдиного вікна подання електронної звітності ДФС України (а.с.73-75).

Суд погоджується з твердженням позивача щодо неможливості виконання договору щодо своєчасності подачі декларації виробника. Як свідчать матеріали справи, спірна поставка молока була разовою, тому декларація виробника на планову місячну поставку не надавалася, крім того позивач не мав змоги її надати у визначений в договорі строк, оскільки за договором строк подачі декларації визначено до 3 числа поточного місяця, а договір був укладений 12.06.2016р. і в той же день було зроблено спірну поставку молока, надалі правовідносини між сторонами щодо поставки молока припинилися.

Відповідно ст. 666 ЦК України якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Як свідчать матеріали справи, відповідач не звертався до позивача з вимогою про передачу документів згідно договору, не встановлював строку для їх передачі. Відповідач також не заявляв про відмову від договору поставки та не повертав товар продавцеві; натомість товар був прийнятий відповідачем.

Отже, за ст. 666 ЦК України сам факт ненадання визначених договором документів на товар не є підставою для відмови від оплати вартості такого товару.

З огляду на викладене, заперечення відповідача не є підставою для непроведення оплати отриманого ним товару.

Також судом відхиляються заперечення відповідача проти позову з мотивів поставки неякісного товару.

За п. 3.3 Договору кінцеве (остаточне) приймання, оприбуткування та оплата молока здійснюється покупцем відповідно до кількісних та якісних показників, що зазначаються останнім в товарній накладній в графі «Прийнято» при прийманні молока на власному складі.

За п. 3.5 Договору у разі виявлення покупцем невідповідності якісних показників вимогам покупець в односторонньому порядку має право відмовитися від приймання молока неналежної якості, або прийняти молоко пропорційно зменшивши його ціну згідно ст. 678 ЦК України.

У випадку відмови покупця від приймання молока неналежної якості, постачальник протягом 3 днів з моменту отримання від покупця вимоги, відшкодовує покупцю понесені останнім у звязку з цим витрати та здійснює поставку молока належної якості або повертає покупцю сплачені за молоко кошти (на вибір покупця).

За ст. 678 ЦК України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару (ч.2 ст. 678 ЦК України).

За ч.8 ст. 268 Господарського кодексу України у разі якщо покупець (одержувач) відмовився від прийняття товарів, які не відповідають за якістю, постачальник (виробник) зобовязаний розпорядитися товарами у десятиденний строк, а щодо товарів, які швидко псуються, - протягом 24 годин з моменту одержання повідомлення покупця (одержувача) про відмову від товарів.

Відповідно до ст.4-3, ст.33 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач не надав жодних доказів відмови від договору, чи відмови від прийняття спірного товару, чи доказів направлення позивачу претензій щодо якості поставленого молока, як то передбачено п. 3.5 Договору, ст. 678 ЦК України та ч.8 ст. 268 ГК України.

Натомість як свідчать видаткова накладна № 641/10 від 12.06.2015, товарно-транспортна накладна № 160 від 12.06.2015р. та спеціалізована товарна накладна на перевезення молочної сировини № 160 від 12.06.2015р. відповідачем спірний товар був прийняти у повному обсязі без зауважень та без претензій. Жодних відміток щодо неналежної якості товару та щодо відмови від його прийняття на цих документах відповідачем не проставлено.

Про існування таких доказів на час розгляду справи відповідачем ні у відзиві ні в додаткових поясненнях не вказано.

Надані відповідачем наказ про призупинення, добровільне вилучення та утилізацію молока знежиреного від 13.06.2015р. та акт утилізації молока коровячого від 13.06.2015р. складені відповідачем в односторонньому порядку. Дані документи позивачу не направлялися, претензії щодо якості молока позивачу не заявлялися.

Отже, вказані документи не можуть бути належним доказом відмови відповідача від прийняття товару в порядку встановленому Договором та діючим законодавством.

Також, суд відхиляє твердження відповідача щодо призупинення оплати поставленого молока до сплати позивачем штрафних санкцій, передбачених пунктами 2.5 та 6.3 договору, оскільки відповідач не надав жодних документальних доказів в підтвердження наявності підстав для нарахування цих санкцій, не надав доказів направлення позивачу вимог про сплату санкцій. Зобовязання відповідача з оплати поставленого молока та зобовязання позивача щодо оплати санкцій не є зустрічними в розумінні ст. 538 ЦК України і не є підставою для зупинення відповідачем від виконання свого обовязку з оплати товару.

При цьому відповідач не позбавлений права звернутися до позивача з окремим позовом про стягнення цих санкцій у загальному порядку.

Разом з тим суд констатує суперечливість аргументів відповідача щодо підстав, з яких ним не було оплачено товар. Так, у наданому суду відзиву на позов відповідач, пояснюючи підстави непроведення оплати за товар, спочатку зазначає про те, що товар ним був отриманий, але оплата його була призупинена в звязку з неподанням відповідачем супроводжуючих документів на товар та в звязку з неоплатою відповідачем штрафних санкцій, - до надання вказаних документів та сплати штрафів. Надалі відповідач наполягає на тому, що товар був знищений в звязку з його неналежною якістю, через це оплата товару не проводилася.

Суд вважає, що подібна альтернативна аргументація свідчить про юридичну неспроможність доводів відповідача, оскільки вищевказані доводи є взаємовиключними.

Посилання відповідача у відзиві на те, що спірне молоко було передано відповідачу на безкоштовній основі, а також що платником вказаного товару повинен виступати ПАТ «Кременчуцький міськмолокозавод» не підтверджені жодними належними доказами, та спростовуються наявними у справі договором між позивачем та відповідачем де зобовязання з оплати товару покладені саме на відповідача, видатковою накладною на отримання товару відповідачем, та іншими поясненнями відповідача, викладеними у відзиві.

Таким чином, заперечення відповідача є суперечливими, документально не підтвердженими та відхиляються судом.

Інших доказів в спростування вищевикладеного відповідач суду не надав. Заборгованість не сплатив.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення 35655,00 грн. основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

На підставі даної норми позивачем правомірно заявлено вимоги про стягнення 1178,08 грн. - 3% річних за період 20.06.2015р. 25.07.2016р. та 2419,19 грн. інфляційних за липень 2015р. липень 2016р. (з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог та пояснень до неї; а.с.67, 68-72). Правильність розрахунку перевірено судом.

Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

За п. 4.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зменшення позивачем суми позову не є відмовою від позову. В такому випадку припинення провадження в частині зменшення відповідної суми не здійснюється, - про таке зменшення зазначається в описовій частині судового рішення, а предметом спору залишається вимога про стягнення суми в зменшеному розмірі.

Позивач у позові прохає також покласти на відповідача судові витрати понесені ним у даній справі.

Суд встановив, що при подачі даного позову позивачем сплачено 1378,00 грн. судового збору за платіжним дорученням від 25.07.2016р. № 159, факт зарахування даної суми до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджено випискою від 26.07.2016р. (а.с.6, 28).

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України судові витрати, понесені позивачем на оплату судового збору, покладаються на відповідача.

В разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, на підставі ст. 117 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

Вирішив:

1. Прийняти заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Агротіс" від 19.10.2016р. про зменшення розміру позовних вимог.

2. Позов задовольнити повністю.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" (вул. Будька, буд. 45-А, м.Гадяч, Полтавська область, 37300; ідентифікаційний код 35294028) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Агротіс" (вул.Центральна, буд. 84, с. Павлівка, Мар"їнський район, Донецька область, 85672; ідентифікаційний код 30228170) 35655грн. 00 коп. основного боргу, 2419грн. 19 коп. інфляційних, 1178грн. 08 коп. річних, 1378грн. 00 коп. витрат з оплати судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

Повне рішення складено та підписано: 21.10.2016р.

Суддя Т. М. Безрук