ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"19" жовтня 2016 р.Справа № 916/1929/16

Позивач: Компанія SOMPO JAPAN SIGORTA ANONIM SIRKETI

Відповідач 1: Товариство з обмеженою відповідальністю „СОЮЗ

Відповідач 2: Приватне акціонерне товариство „Страхова компанія „Уніка

Про: солідарне стягнення 112155 доларів США.

Суддя Демешин О. А.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність

від відповідача 1: не з`явився

від відповідача 2: ОСОБА_2А. довіреність

СУТЬ СПОРУ: Компанія SOMPO JAPAN SIGORTA ANONIM SIRKETI (далі позивач) звернулась до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „СОЮЗ (далі відповідач-1) про стягнення 112155 доларів США..

04.08.2016 року суд залучив Приватне акціонерне товариство „Страхова компанія „Уніка до участі у справі, в якості іншого відповідача (далі відповідач-2)

19.08.2016 року через канцелярію суд отримав уточнену позовну заяву, згідно якої позивач просить стягнути 112155 доларів США солідарно з відповідачів.

Приватне акціонерне товариство „Страхова компанія „Уніка позов не визнало, з підстав, викладених у відзиві.

ТОВ „СОЮЗ відзив на позов не надало, тому справа розглядається за наявними в ній матеріалами, в порядку ст. 75 ГПК України.

В С Т А Н О В И В :

19.05.2015р. Товариство з обмеженою відповідальністю „Союз, діючи у якості перевізника, прийняло від компанії експедитора «CAG Logistic» (ОСОБА_3 НАКЛІЯТ ТУРІЗМ ТІДЖ BE САН ТІДЖ ШІРКЕТІ) (Турецька Республіка) на себе зобов'язання щодо міжнародного автомобільного перевезення вантажу (продукцію компанії PROCTER AND GAMBLE вагою 12389,37 кг, вартістю 294,448.44 турецьких лір, перелік та вартість якого визначені в Рахунку № НОМЕР_1 від 19.05.2015 р.) з території Чехії (Странчіце ) до території Турецької Республіки (м. Гебзе) з метою його доставки вантажоодержувачу - PROCTER AND GAMBLE SATIS DAGITIM TIC LTD.

Позивач стверджує, що при перевезенні вантажу Відповідачем 1 вищевказаний товар було втрачено.

24.10.2014 року між Компанією «CAG Logistic», діючої у якості Страхувальника, та Страховиком - Компанією Sompo Japan Sigorta Anonim Sirketi (позивач) був підписаний поліс страхування № 16737244. Відповідно до умов цього полісу предметом страхування є діяльність експедитора у якості агента та принципала, у разі повітряних, морських, автомобільних та залізничних перевезень. Митна брокерська служба. При цьому згідно із умовами Страхового полісу, поліс покриває страхові ризики, пов'язані із перевезеннями по всьому світу. Згідно із вимогами Страхового полісу, страхування покриває перевезення дорожнім та/або повітряним та/або морським транспортом. Відповідно до умов страхового полісу, до страхування входять претензії за прямі збитки максимум до 250 000 дол. США за кожний страховий випадок за весь термін дії страхування.

Враховуючи умови підписаного страхового полісу, та приймаючи до уваги випадок втрати вантажу в процесі його перевезення з території Чехії до території Турецької Республіки, як експедитор вантажу та за Страховим полісом, компанія «CAG Logistic» звернулось до Позивача із вимогою компенсувати спричинені збитки.

Враховуючи обставини втрати вантажу та фактичну вартість втраченого товару, 15.06.2016 р. позивач здійснив виплату страхового відшкодування на користь компанії «CAG Logistic» у розмірі 112 155 доларів США, що підтверджується копією відповідного банківського платіжного документа № 51251.

Також, між Товариством з обмеженою відповідальністю „Союз (відповідач 1) та Приватним акціонерним товариством „Страхова компанія „Уніка відповідач 2) було укладено договір добровільного страхування відповідальності автомобільного перевізника №014042/3002/0000023 від 05.05.2015 року.

Відповідно до умов вказаного договору предметом договору є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов'язані з відшкодуванням Страхувальником шкоди, заподіяною життю, здоров'ю, та /або майну потерпілих осіб при здійсненні Страхувальником перевезень вантажів автомобільним транспортом, зокрема автомобіля марки Volvo 12.240, державний номерний знак ВН 1080 KB, та причепу марки/моделі KOGEL, державний номерний знак ВН 2119 XX.

Позивач просить стягнути з відповідачів солідарно 112155 доларів США витрат, які він поніс внаслідок виплати страхового відшкодування на користь компанії «CAG Logistic».

Відповідач 2 - ПАТ „Страхова компанія „Уніка позов не визнало, вказавши у відзиві на позов, що настання страхового випадку за Договором не підтверджено належними доказами; страхувальник не надав страховику повідомлення про подію, що має ознаки страхового випадку, заяву про виплату страхового відшкодування, не сповістив про подію уповноважені компетентні органи, не надав страховику можливість проводити огляд вантажу, розслідувати причини страхового випадку та визначити розмір збитків; вказані в Договорі транспортні засоби не виїжджали за межі України.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача 2 та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов стосовно відповідача 1 підлягає задоволенню, а у задоволенні позову стосовно відповідача 2 слід відмовити, виходячи з наступного:

Як було зазначено вище, перевезення вантажу здійснювалось на підставі міжнародної автомобільної накладної (CMR) та відповідно на умовах визначених Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 1956) яка ратифікована Україною.

На прийняття вантажу до перевезення Відповідачем 1 була видана товарна накладна, що є підтвердженням укладання договору перевезення, умов цього договору та прийняття вантажу перевізником. Якщо вантажна накладна не містить спеціальних застережень перевізника, то, якщо не доведено протилежне, припускається, що вантаж і його упаковка були зовні в належному стані в момент прийняття вантажу перевізником.

Пунктом 1 статті 1191 ЦК України, яким позивач обґрунтовую свої позовні вимоги до відповідача 1, встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги регресу до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до статті 4 Конвенції Договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної. Відсутність, неправильність чи утрата вантажної накладної не впливають на існування та чинність договору перевезення, до якого й у цьому випадку застосовуються положення цієї Конвенції.

Статтею 17 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 1956) встановлено, що перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу до перевезення і до його доставки.

Згідно із статтею 13 Конвенції, якщо встановлено втрату вантажу одержувач може від свого імені пред'явити перевізнику вимоги, основані на праві, що витікає з договору перевезення.

Суд зазначає, що норми вказаної Конвенції не вимагають доказування позивачем наявності у діях перевізника складу цивільного правопорушення.

Передбачена Конвенцією відповідальність перевізника є імперативною. Така відповідальність за правовою природою є матеріальною, тобто це - відповідальність за вантаж.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно cтaвлятьcя.

Таким чином, суд вважає обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, позовні вимоги про стягнення в порядку регресу з винної особи, якою є ТОВ „Союз, 112155 доларів США збитків у вигляді понесених витрат із сплати позивачем страхового відшкодування, повязаного з неналежним виконання саме цим товариством своїх договірних зобовязань з перевезення.

Позовні ж вимоги до відповідача 2 грунтуються на умовах, укладеного з між ним та відповідачем 1 договору добровільного страхування відповідальності автомобільного перевізника №014042/3002/0000023 від 05.05.2015 року.

Тобто, позивач не є стороною цього договору і в договорі не зазначений в якості третьої особи, якій підлягає до сплати страхове відшкодування по вказаному договору.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Пунктом 1 ст. 352 Господарського кодексу України встановлено, що страхування - це діяльність спеціально уповноважених державних організацій та суб'єктів господарювання (страховиків), пов'язана з наданням страхових послуг юридичним особам або громадянам (страхувальникам) щодо захисту їх майнових інтересів у разі настання визначених законом чи договором страхування подій (страхових випадків), за рахунок грошових фондів, які формуються шляхом оплати страхувальниками страхових платежів.

Статтею 979 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ч 1 ст. 16 Закону України „Про страхування договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

З вищевказаних та інших норм чинного законодавства, на які позивач посилається в уточненій позовній заяві щодо вимог про стягнення з Відповідача-2 (ПрАТ Страхова компанія „Уніка) 112155 доларів США збитків у вигляді понесених витрат із сплати страхового відшкодування солідарно з Відповідачем 1, взагалі не могло виникнути обовязку сплати страховиком (в даному випадку Відповідачем 2) страхового відшкодування іншим особам, крім страхувальника (Відповідача 1), оскільки цього не було передбачено договором добровільного страхування відповідальності автомобільного перевізника №014042/3002/0000023 від 05.05.2015 року, укладеного між відповідачами по справі.

Відсутність виникнення обовязку у страховика (ПрАТ СК „УНІКА) перед третьою особою (позивача по справі - Компанією SOMPO JAPAN SIGORTA ANONIM SIRKETI) за вищевказаних договором - визнані самим позивачем в письмових поясненнях до відзиву на позовну заяву (вх.№24532/16 від 10.10.2016р.).

В цих поясненнях позивач, як на підставу позовних вимог до відповідача 2, вже посилається на ст..993 ЦК України та ст..27 Закону України „Про страхування.

Зазначеними нормами передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто, відповідальність особи за завдані збитки, виходячи з вищевказаних норм ЦК України та Закону України „Про страхування, якими врегульовано правовідносини з питань страхування, - має бути визначена законом або відповідним договором страхування.

Я вже було вказано, обовязку виплат в порядку регресу у відповідача 2 перед позивачем по договору страхування відповідальності автомобільного перевізника №014042/3002/0000023 від 05.05.2015 року - не існувало.

Також, відповідач 2 не є винною особою у спричинених позивачу збитках, що унеможливлює задоволення позовних вимог про відшкодування таких збитків.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідачів в порядку регресу сума збитків у розмірі 112155 доларів США солідарно.

Відповідно до ст.541 ЦК України солідарний обовязок або солідарна відповідальність виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобовязання.

Однак, ні нормами законодавства, якими позивач обґрунтовую свої вимоги, ні будь-яким договором не встановлено солідарного обовязку, або солідарної відповідальності з відшкодування збитків в порядку регресу.

На підставі викладеного позов підлягає частковому задоволенню в частині позову щодо ТОВ „Союз, а в частині вимог до ПрАТ „СК „Уніка в позові слід відмовити, з покладанням на ТОВ „Союз судового збору.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Союз (65122, м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, буд. 77, ) на користь Компанії SOMPO JAPAN SIGORTA ANONIM SIRKETI (р-н Рюзгарлибахче, вул. Джумхурієт, офісний центр Аджанлар № 10, блок С 34805, Каваджік-Бейкоз-Стамбул, Туреччина ) в порядку регресу суму збитків у розмірі 112 155 доларів США та 41719 гривень судового збору.

3. У задоволенні позову до Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Уніка відмовити

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 20 жовтня 2016 р.

Суддя О.А. Демешин