ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.10.2016 Справа № 920/832/16

За позовом: Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз», м. Київ;

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумигаз збут», м. Суми;

про стягнення 7 317 520 грн. 43 коп.

Суддя КОВАЛЕНКО О.В.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 29.12.2015;

Від відповідача: ОСОБА_2, довіреність №83 від 23.03.2016

При секретарі судового засідання Саленко Н.М.

СУТЬ СПОРУ: позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 7 317 520 грн. 43 коп., з яких: 6 134 909 грн. 098 коп. основного боргу, 571 537 грн. 93 коп. пені, 430 090 грн. 61 коп. 7% від суми простроченої заборгованості, 137 043 грн. 57 коп. інфляційних збитків, 43 939 грн. 22 коп. - 3% річних, нарахованих у звязку з неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору № /П036 про транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 01.07.2015 р. Крім того, просить суд покласти судові витрати на відповідача.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

В письмовому відзиві №1834 від 15.09.2016 р. відповідач зазначив, що позивачем помилково під час розрахунку суми основного боргу не були враховані здійснені відповідачем проплати суми основного боргу за період з 06 липня 2016 р. по 02 серпня 2016 р. на загальну суму 1 800 000 грн. 00 коп., у звязку з чим просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині. Крім того, додав, що 05.09.2016, 12.09.2016 та 13.09.2016 відповідачем було сплачено в рахунок погашення заборгованості 300 000 грн. 00 коп., тому просить суд провадження у справі в цій частині припинити відповідно до вимог п. 1-1 ст. 80 ГПК України. Відповідач також заперечує проти задоволення позовних вимог щодо стягнення 7% штрафу в сумі 430 090 грн. 61 коп.

В заяві від 06.10.2016 р. відповідач просить суд припинити провадження в частині стягнення з відповідача 800 000 грн. 00 коп. основного боргу, у звязку з тим, що 28.09.2016 30.09.2016 р. вказана грошова сума ним було перерахована відповідно до платіжних доручень, доданих до заяви.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши та дослідивши докази по справі, суд встановив:

01 липня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Сумигаз збут» був укладений договір №/П036 на транспортування природного газу магістральними трубопроводами (далі за текстом «Договір»), відповідно до умов якого позивач зобовязувався надати відповідачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу відповідача від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення газорозподільних станцій, а відповідач, в свою чергу, зобовязувався внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами Договору.

Згідно п. 11.1 Договору він набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє в частині транспортування газу з 1 липня 2015 року до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за надані позивачем послуги до повного виконання відповідачем своїх зобовязань за цим Договором. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Враховуючи відсутність заяв сторін про припинення дії Договору або зміну його умов, Договір продовжує свою дію до 31.12.2016 р.

Зі змісту п. 5.5. Договору вбачається, що оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється відповідачем шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача на умовах 100 відсотків попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що на виконання умов Договору у 2016 році надав відповідачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу на загальну суму 7 384 909 грн. 09 коп., що підтверджується підписаними належним чином актами наданих послуг /а.с. 48-52/, а також не заперечується відповідачем. Відповідач, в свою чергу, свої зобовязання щодо своєчасної оплати наданих позивачем послуг виконав не в повному обсязі, у звязку з чим позивач просить суд стягнути заборгованість в розмірі 6 134 909 грн. 09 коп. за період з січня 2016 року по травень 2016 року. В той же час, відповідач обґрунтовує свої заперечення тим, що в період до звернення позивача з позовом в господарський суд Сумської області ним було сплачено частину суми основного боргу в розмірі 1 800 000 грн. 00 коп.

Так, судом встановлено, що позивач звернувся в господарський суд Сумської області з позовом 29.08.2016 р. /вх. № 2321/, про що свідчить відповідна відмітка канцелярії суду. В матеріалах справи містяться копії платіжних доручень з призначенням платежу: «За транспортування природного газу згідно договору №/П036 від 01.07.2015» від 06.07.2016 р. №954 на суму 200 000 грн. 00 коп., від 11.07.2016 р. №1002 на суму 200 000 грн., від 14.07.2016 р. № 1047 на суму 200 000 грн. 00 коп., від 20.07.2016 р. №1072 на суму 100 000 грн. 00 коп., від 21.07.2016 р. №1074 на суму 300 000 грн. 00 коп., від 25.07.2016 р. №1108 на суму 200 000 грн. 00 коп., від 27.07.2016 р. №1114 на суму 200 000 грн. 00 коп., від 29.07.2016 р. №1132 на суму 200 000 грн. 00 коп., від 02.08.2016 р. №1137 на суму 200 000 грн. 00 коп., а всього на загальну суму 1 800 000 грн. 00 коп. /а.с. 70-78/.

Таким чином, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1 800 000 грн. 00 коп. основного боргу є необґрунтованими і задоволенню не підлягають, оскільки письмовими матеріалами справи підтверджується сплата відповідачем заборгованості в цій частині до звернення позивача з позовом в господарський суд Сумської області.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем після порушення провадження у справі було сплачено в рахунок погашення заборгованості по Договору ще 1 100 000 грн. 00 коп., про що свідчать копії платіжних доручень з аналогічним призначенням платежу від 05.09.2016 р. №1329 на суму 100 000 грн. 00 коп., від 12.09.2016 р. №1390 на суму 100 000 грн. 00 коп., від 13.09.2016 року №1395 на суму 100 000 грн. 00 коп. /а.с. 79-81/, а також від 28.09.2016 р №1481 на суму 400 000 грн. 00 коп., від 30.09.2016 р. №1506 на суму 400 000 грн. 00 коп. /а.с. 100-101/.

Враховуючи те, що письмовими матеріалами справи підтверджується факт сплати відповідачем суми основного боргу в розмірі 1 100 000 грн. 00 коп. після порушення провадження у справі, провадження в цій частині. підлягає припиненню відповідно до вимог п. 1.1. ст. 80 ГПК України.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст. 525 ЦК України).

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Зі змісту ст. 612 ЦК України вбачається, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що станом на день розгляду справи заборгованість відповідача з оплати наданих позивачем послуг з транспортування природного газу по Договору становить 3 234 909 грн. 09 коп.

Враховуючи те, що відповідачем не подано доказів своєчасної оплати наданих позивачем послуг з транспортування природного газу по Договору або обґрунтованих заперечень вимогам позивача, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі грн. 3 234 909 грн. 09 коп. є обґрунтованими, правомірними і підлягають задоволенню.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача на свою користь 571 537 грн. 93 коп. пені, передбаченої п. 7.3. Договору, яким передбачено, що у разі порушення відповідачем строків оплати, передбачених розділом 5 Договору, з відповідача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, нарахованої за період з 21 лютого 2016 року по 30.06.2016 р.

Судом встановлено факт порушення відповідачем строків оплати за отримані по Договору послуги транспортування природного газу, що також не заперечується відповідачем, а також враховуючи те, що пеня нарахована у відповідності до вимог та в межах строків, передбачених чинним законодавством, позовні вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 571 537 грн. 93 коп. пені є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідач, в свою чергу в клопотанні №Smz1-СК-39-1016 від 06.10.2016 р. просить суд зменшити розмір пені, посилаючись на те, що сплата пені в повному обсязі за рахунок власних коштів може спричинити вкрай негативні наслідки для Товариства, як-то: невиконання в повному обсязі зобовязань по сплаті податків та обовязкових платежів до бюджетів, невиплата заробітної плати працівникам Товариства. Зазначив також, що ТОВ «Сумигаз збут» не є власником коштів, які надходять на рахунки товариства зі спеціальним режимом використання та не розпоряджається ними на 100%, а тому не в змозі здійснити повний розрахунок із стягувачем разовим платежем, оскільки не отримує обігових коштів у повному обсязі.

В обґрунтування клопотання відповідачем додано до матеріалів справи копії ліцензії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг /а.с.96/, наказу ТОВ «Сумигаз збут» №2/7 від 01.07.2015 р. «Про ціни реалізації природного газу для споживачів на території ліцензійної діяльності», витягу із Статуту Товариства.

Зі змісту п. 3) ч.1 ст. 83 ГПК України вбачається, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно ч.1 ст. 233 ГК України передбачено, що якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Суд дійшов до висновку про те, що відповідачем не подано належних доказів, які б свідчили про наявність виняткових обставин для зменшення розміру пені на 80%, тому відмовляє в задоволенні клопотання відповідача в повному обсязі.

Позивачем також заявлені вимоги про стягнення з відповідача на свою користь 137 043 грн. 57 коп. інфляційних збитків та 43 939 грн. 22 коп. 3% річних, нарахованих за період з 21.02.2016 р. по 30.06.2016 р.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки сторонами в Договорі не визначений інший розмір процентів від простроченої суми, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 137 043 грн. 57 коп. інфляційних збитків та 43 939 грн. 22 коп. 3% річних, нарахованих за період з 21.02.2016 р. по 30.06.2016 р., правомірні, обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки вони нараховані у відповідності з вимогами діючого законодавства.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 430 090 грн. 61 коп. 7% штрафу, нарахованого згідно ч.2 ст. 231 ГК України, якою передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Аналіз наведеної норми матеріального права дає підстави для висновку, що застосування до боржника, який порушив господарське зобовязання, санкції у вигляді штрафу, передбаченого абз. 3 ч. 2 ст. 231 ГК України, можливо за сукупності таких умов: - якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом; - якщо порушено господарське зобовязання, в якому хоча б одна сторона є субєктом господарювання, що належить до державного сектора економіки; - якщо допущено прострочення виконання негрошового зобовязання, повязаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу. Дана позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 04.02.2014 у справі №3-1гс14.

Дійсно, згідно Додатку 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.03.2005 №64 «Про проведення перевірки фінансово-господарської діяльності підприємств державного сектору економіки» позивач належить до підприємств державного сектору економіки.

В той же час між сторонами в даній справі виник спір щодо неоплати наданих послуг за договором за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами.

За змістом положень ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку (ч. 1 ст. 173 ГК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 510 ЦК України якщо кожна із сторін у зобовязанні має одночасно і права, і обовязки, вона вважається боржником у тому, що вона зобовязана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Згідно з ч. 1 ст. 907 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Отже, договір про надання послуг складається із двох взаємоповязаних між собою зобовязань: 1) правовідношення, в якому виконавець має надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обовязку; 2) правовідношення, в якому замовник зобовязаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.

Аналізуючи положення глави 47 ЦК України, можна зробити висновок, що грошовим зобовязанням є зобовязання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобовязання зі сплати коштів.

Відтак, грошове зобовязання це таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Виходячи з викладеного, грошовим слід вважати будь-яке зобовязання, що складається, у тому числі, із правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обовязок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобовязаний оплатити надану послугу грошима, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, є грошовим зобовязанням.

Відповідно до п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» штрафні санкції, передбачені абз.3 ч.2 ст 231 ГК України застосовуються за допущене прострочення виконання лише негрошового зобовязання, повязаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Враховуючи те, що між сторонами у справі виникло грошове зобовязання, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для застосування до відповідача штрафних санкцій, передбачений абз.3 ч.2 ст. 231 ГК України у вигляді 7% штрафу в розмірі 430 090 грн. 61 коп., а отже позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Згідно Закону України «Про судовий збір» та відповідно до змісту ст. ст. 44, 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумигаз збут» №Smz1-СК-39-1016 від 06.10.2016 р. про зменшення розміру пені відмовити.

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумигаз збут» (40000, м. Суми, вул. Олексія Береста, 21, код 39586236) на користь Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1, код 30019801) 3 234 909 грн. 09 коп. основного боргу, 571 537 грн. 93 коп. пені, 137 043 грн. 57 коп. інфляційних збитків, 43 939 грн. 22 коп. 3% річних, 76 307 грн. 10 коп. судового збору.

4. Провадження у справі № 920/832/16 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумигаз збут» (40000, м. Суми, вул. Олексія Береста, 21, код 39586236) на користь Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1, код 30019801) 1 100 000 грн. 00 коп. основного боргу припинити.

5. В іншій частині в позові відмовити.

6. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення підписаний 20.10.2016 р.

Суддя ОСОБА_3