ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2016 року Справа № 904/5983/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Широбокової Л.П. - доповідач,

суддів: Кузнецової І.Л., Орєшкіної Е.В.

при секретарі судового засідання Логвиненко І.Г.

в судове засідання повноважні представники сторін не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КЬЮ.ЕФ.ЕМ КЕЙТЕРІНГ", м. Дніпро на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12.09.2016р. у справі №904/5983/16

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,

м. Запоріжжя

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КЬЮ.ЕФ.ЕМ

КЕЙТЕРІНГ", м. Дніпро

про стягнення 59 470,41 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 12.09.2016р. у справі №904/5983/16 (суддя Золотарьова Я.С.) Позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "КЬЮ.ЕФ.ЕМ КЕЙТЕРІНГ" на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 54 583,88 грн основної заборгованості, 1 454,70 грн пені, 125,65 грн - 3 % річних та 1301,39 грн судового збору. В решті позову відмовлено з огляду на його неправомірність та помилковість розрахунків.

Не погодившись із зазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "КЬЮ.ЕФ.ЕМ КЕЙТЕРІНГ" звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду від 12.09.2016р. змінити, зменшивши суму боргу. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на наступне:

- в порушення норм ст.ст. 42, 43 Господарського процесуального кодексу України суд не надав можливості Відповідачу взяти участь у справі та пред`явити документи до суду;

- Відповідачем до прийняття рішення у справі в рахунок погашення боргу перед Позивачем було здійснено оплату в сумі 3 654,00 грн (платіжне доручення від 08.09.2016р.), проте зазначена обставина судом не встановлена, що стало наслідком прийняття невірного рішення;

- суд мав відкласти розгляд справи для додаткового з`ясування обставин справи.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не надав, надіслав до суду лист від 19.10.2016р., яким повідомив, що кошти у сумі 3 654,00 грн від Відповідача отримав, проте про їх сплату стало відомо лише після прийняття рішення судом першої інстанції.

В судове засідання 26.10.2016р. сторони явку повноважних представників не забезпечили.

Позивач причин неявки не повідомив. Відповідач надіслав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із неможливістю забезпечити явку представника.

Щодо заявленого клопотання суд зазначає наступне. Згідно абз. 2 п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

Виходячи з вищенаведеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки відповідач не обмежений колом представників щодо участі в судових засіданнях для належного представництва його інтересів.

Окрім того, суд зазначає на тотожність поведінки Відповідача щодо заявлення клопотань про відкладення розгляду справи, так як в суді першої інстанції подібні клопотання також заявлялось неодноразово, але на судові засідання його представник так і не з'явився, що вказує на зловживання ним своїми правами та обов`язками як сторони у справі.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

При перегляді справи апеляційним судом встановлено, що 29.03.2016р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 як продавцем (надалі - Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КЬЮ.ЕФ.ЕМ КЕЙТЕРІНГ" як покупцем (надалі - Відповідач) був укладений договір купівлі-продажу товару №1 (далі - Договір) строком дії з моменту підписання до 31.12.2016р. та з умовою пролонгації на кожний наступний рік за відсутності письмових заяв сторін за 30 календарних днів до дати його закінчення,

Відповідно до п.1.1. Договору Позивач зобов`язався поставити Відповідачу, а Відповідач зобов'язався прийняти і оплатити товар в порядку, визначеному умовами Договору. Асортимент та кількість товару узгоджуються в заявці на поставку.

Згідно п. 2.1. Договору сума Договору визначається загальною вартістю видаткових (товарно-транспортних) накладних, згідно яких здійснювалась поставка товару за цим договором.

На виконання умов Договору Позивач в період з квітня по червень 2016 року передав, а Відповідач прийняв товар (продукти харчування) на загальну суму 108 014,41 грн, про що свідчать наявні в матеріалах справи накладні (а.с.14-55), роздруківки реєстрів виданих та отриманих податкових накладних та квитанції про електронну реєстрацію податкових накладних за період з квітня по червень 2016р. та не заперечується відповідачем.

Відповідно до п. 3.1. Договору оплата за поставлений товар здійснюється шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на розрахунковий рахунок Позивача на протязі 7-ми календарних днів з моменту фактичного отримання товару.

Відповідач за отриманий товар розрахувався частково, сплативши Позивачу 53 160,53 грн, про що свідчать наявні в матеріалах справи звіти про дебетові та кредитові операції по рахунку Позивача (а.с.56-58). Внаслідок неналежного виконання Відповідачем зобов'язань з оплати товару утворилась заборгованість в сумі 54 583,88 грн, що і є предметом спору.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України цивільні та господарські зобов'язання мають бути виконані належним чином відповідно до закону та договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З урахуванням встановленого, враховуючи, що строк оплати по Договору настав відповідно 18.04.2016р., 25.04.2016р., 03.05.2016р., 12.05.2016р., 18.05.2016р., 24.05.2016р., 13.06.2016р., 29.06.2016р. та 04.07.2016р., колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно неналежного виконання Договору Відповідачем в частині своєчасної оплати одержаного товару та наявності правових підстав для стягнення заборгованості у сумі 54 583,88 грн.

Відповідно до ч. 1 ст.101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Відповідач до суду апеляційної інстанції надав платіжне доручення від 08.09.2016р. № 2920 про оплату за товар в сумі 3 654,00 грн, на підставі чого просив рішення суду змінити.

Втім, як вбачається з матеріалів справи, на час її розгляду в суді першої інстанції сторонами про сплату боргу у сумі 3 654,00 грн не заявлялось. На час прийняття рішення у справі (12.09.2016р.) зазначені докази суду не надавались, у судове засідання 12.09.2016р. сторони не з`явились, будь-яких клопотань до суду, в тому числі про відкладення розгляду справи для з`ясування додаткових обставин, не надсилали. Справа розглянута судом за наявними в ній доказами.

Отже, Відповідачем не доведено неможливості подання до суду першої інстанції платіжного доручення від 08.09.2016р. №2920 про оплату за товар в сумі 3 654,00 грн та такий додатковий доказ апеляційним судом не приймається до уваги. Крім того, Позивач зазначає, що про сплату коштів стало відомо лише після рішення суду першої інстанції. Водночас, колегія суддів зауважує на праві Відповідача подати зазначене платіжне доручення до органів виконавчої служби для врахування у виконавчому провадженні по справі № 904/5983/16.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Відповідно до пункту 6.2 Договору за прострочення виконання своїх зобов'язань сторони сплачують фінансові санкції, а саме: при порушенні строків оплати пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє у період прострочення від неоплаченої у строк суми за кожен день прострочення.

Позивачем заявлено до стягнення пеню в сукупності за період з 18.04.2016р. по 11.07.2016р. у сумі 1584,96 грн.

Втім, судом першої інстанції вірно зроблено висновок , що пеня за заявлений період становитиме 1454,70 грн, оскільки Позивачем було невірно визначено період прострочення (включено до періоду прострочення останній день для оплати товару, а також день фактичної сплати суми заборгованості).

Згідно з п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

3% річних за загальний період прострочення заборгованості з 19.04.2016р. по 11.07.2016р. становитимуть 125,65 грн, вірно розраховані судом першої інстанції із зауваженням щодо невірності визначення кількості днів у періодах прострочення та підлягають стягненню з Відповідача.

Судом першої інстанції також вірно зазначено, що нараховані Позивачем інфляційні втрати на заборгованість за товар, поставлений 11.04.2016р., 18.04.2016р., 26.04.2016р., здійснені без урахування роз'яснень, викладених у Листі Верховного Суду України від 03.04.1997р. №62-97р та п. 3.2. Постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013р., оскільки заборгованість Відповідача на останній день місяця, у якому мав бути здійснений платіж, була сплачена у повному обсязі, а відтак інфляційні втрати у даному випадку не підлягають нарахуванню. У червні та липні 2016 року мала місце дефляція, тому нарахування інфляційних втрат у цей період також є безпідставним.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутності підстав для стягнення інфляційних втрат за період з квітня 2016 року по липень 2016 року у сумі 3164,97 грн.

З огляду на зазначене, судом першої інстанції правомірно стягнуто з Відповідача 54 583,88 грн основної заборгованості, 1 454,70 грн - пені, 125,65 грн - 3 % річних, а в решті позову відмовлено.

Стосовно заперечень Відповідача щодо порушення судом норм процесуального права колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в суді першої інстанції, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с.74,86,166), а отже в силу ст. 22 Господарського процесуального кодексу України не був позбавлений права надати в будь-який час докази в обґрунтування своїх заперечень. Крім того, для забезпечення рівності та змагальності сторін ухвалою суду від 29.08.2016р. розгляд справи був відкладений, а подане Відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи задоволено. Отже, посилання на порушення судом норм ст.ст. 42, 43 Господарського процесуального кодексу України є безпідставним.

Враховуючи викладене, підстав для скасування чи зміни рішення суду відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України не вбачається, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Дніпропетровської області без змін.

Судові витрати по апеляційній скарзі покладаються на Відповідача.

Керуючись ст. ст. 44-49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КЬЮ.ЕФ.ЕМ КЕЙТЕРІНГ", м. Дніпро на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12.09.2016р. у справі №904/5983/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12.09.2016р. у справі №904/5983/16 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з часу її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцятиденного строку.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя І.Л. Кузнецова

Суддя Е.В. Орєшкіна