ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"25" жовтня 2016 р. Справа № 903/34/16

Суддя господарського суду Волинської області Демяк В.М., переглянувши судове рішення від 05.04.2016р. за нововиявленими обставинами

у справі №903/34/16 за позовом: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Україна", м. Київ

до відповідачів-1: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Побутрембудматеріали", с. Леонівка Кагарлицького району Київської області

до відповідача-2: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Техно-Сервіс Плюс", с.Старовойтове Любомльського району Волинської області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 2: Споживче товариство "Станіславінвест", м. Івано-Франківськ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Будтрейд Плюс", м. Івано-Франківськ

про визнання права власності та витребування майна з незаконного володіння

Представники:

від позивача: ОСОБА_3 довіреність від 29.12.2015р., ОСОБА_4 довіреність від 29.12.2015р.

від відповідача -1: не прибув

від відповідача - 2: ОСОБА_5 довіреність № 25/02 від 25.02.2013р.

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - 1: ОСОБА_6 довіреність № 08/16 від 16.09.2016р.

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - 2: не прибув

В с т а н о в и в: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Будтрейд Плюс" звернулося до господарського суду із заявою про перегляд рішення господарського суду від 05.04.2016р. про визнання права власності та витребування майна з незаконного володіння, за ново виявленими обставинами та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовної заяви ТОВ ОСОБА_2 Україна до ТОВ Виробниче підприємство Побутрембудматеріали та ТОВ Техно-Сервіс Плюс про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування підстав для скасування рішення посилається на те, що підставою задоволення позовної заяви господарським судом Волинської області, як це зазначено у самому Рішенні суду від 05 квітня 2016 року № 903/34/16 (абз. 8, ст. 19 рішення) стало рішення господарського суду Волинської області від 09.09.2015р. та постанова Рівненського апеляційного господарського СУДУ від 11.01.2016р. у справі № 903/134/13г. якими встановлено, що ТОВ «ОСОБА_2 Україна» є добросовісним набувачем, оскільки нерухоме майно - малий комплекс обслуговування автотранспорту площею 639,2 кв.м., що розташований за адресою: Волинська обл. Любомльський район, с. Старовойтове, вул. Прикордонників, буд. 7-А був придбаний ТОВ «ОСОБА_2 Україна» за відплатним договором і останнє не зазнало і не могло зазнати про те, що ТОВ «Вірго-Україна ЛТД» не мало права відчужувати майновий комплекс та відмовлено у задоволені вимоги про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна від 09.07.2013р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 09.07.2013р. та зареєстрований в реєстрі за № 2649, укладеного між ТОВ «Вірго-Україна ЛТД» та ТОВ «ОСОБА_2 Україна», недійсним;

Вищезазначена обставина, щодо добросовісності набуття права власності ТОВ «ОСОБА_2 Україна» на майно, купуючи у ТОВ «Вірго-Україна ЛТД» не досліджувалась судом з посиланням на ст. 35 ГПК України, згідно якої обставини, встановлені рішенням суду у господарській цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини;

Заявник вважає, що відповідно ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього

Крім того, у письмових поясненнях за вх. №01-54/9622/16 від 25.10.2016р., додатково зазначив наступне:

- скасування постановою Вищого господарського суду України від 08.06.2016 року у справі № 903/134/13-г: рішення господарського суду Волинської області від 09.09.2015р. та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 11.01.2016р. у справі № 903/134/13-г, якими встановлено, що ТОВ «ОСОБА_2 Україна» є добросовісним набувачем є наслідком припинення добросовісності набуття права власності позивачем, а відтак, питання, щодо підстав набуття ТОВ «ОСОБА_2 Україна» права власності на нерухоме майно малий комплекс обслуговування автотранспорту площею 639.2 кв.м.. що розташований за адресою: Волинська обл. Любомльський район, с. Старовойтове. вул. Прикордонників, буд. 7-А - не встановлювалось та не досліджувалось;

- згідно пункту 3.2. Договору купівлі-продажу від 09.07.2013 року № 2649 зазначено, що грошові кошти у розмірі, зазначеному у п. 3.1. цього договору, сплачені покупцем (ТОВ "ОСОБА_2 Україна") повністю на поточний рахунок продавця (ТОВ "Вірго-Україна ЛТД") № 301 в ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна», під час укладення цього договору сторонами та його нотаріального посвідчення;

- у матеріалах справи відсутні будь-які докази здійснення оплати за даним договором, зокрема платіжні доручення, банківські виписки, тощо, що дає підстави вважати, що така оплата не здійснювалася, а відтак вважає, що позивач є недобросовісним набувачем;

З огляду на викладене, просить заяву за нововиявленими обставинами задоволити, а рішення від 05.04.2016р. скасувати.

Представник ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Техно-Сервіс Плюс" в судовому засіданні та у відзиві за вх. №01-54/9587/16 від 24.10.2016р. у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Україна» до ТзОВ «Виробниче підприємство «Побутрембудматеріали» та ТзОВ «Техно-Сервіс Плюс» про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння -просить відмовити, оскільки:

- у грудні 2013 року Арбітражний керуючий ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Техно-Сервіс Плюс» ОСОБА_8 (перебуваючи у процесуальному статусі розпорядника майна товариства) звернувся до господарського суду Волинської області, в межах розгляду справи № 903/134/1З-г про банкрутство ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Техно-Сервіс Плюс» на підставі ст. 20 Закону України ««Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з позовною заявою про визнання правочинів недійсними та повернення майна ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Техно-Сервіс Плюс»;

- зокрема у позовній заяві було викладено три позовні вимоги:

1. Визнати недійсним правочин щодо відчуження нерухомого майна, а саме - малого

комплексу обслуговування автотранспорту площею 639, 2 кв. м, що розташований за адресою: Волинська область, Любомльський р-н., с. Старовойтове, вул. Прикордонників, буд. 7-А, що був оформлений ОСОБА_6 приймання-передачі (без дати та номеру), у відповідності до якого майно було передано від ТзОВ «Техно-Сервіс Плюс» до ТзОВ «ОСОБА_5 Україна» ЛТД;

2. Визнати недійсним правочин щодо відчуження нерухомого майна, а саме - малого

комплексу обслуговування автотранспорту площею 639, 2 кв. м, що розташований за адресою: Волинська область, Любомльський р-н., с. Старовойтове, вул. Прикордонників, буд. 7-А, що був ©формлений договором купівлі-продажу від 09.07.2013 року, та був укладений між ТзОВ «ОСОБА_5 Україна» ЛТД та ТзОВ «ОСОБА_2 Україна», у відповідності до якого майно було передано від ТзОВ «ОСОБА_5 Україна» ЛТД до ТзОВ «ОСОБА_2 Україна»;

3. Застосувати наслідки визнання правочинів недійсними шляхом повернення майна попередньому власнику ТзОВ «Техно-Сервіс Плюс».

- рішенням господарського суду Волинської області (головуючий суддя Гончар М.М.) від 05.02.2014 року три позовні вимоги задоволено у повному обсязі, а саме вирішено:

1. Визнати недійсним правочин щодо відчуження нерухомого майна, а саме - малого комплексу обслуговування автотранспорту площею 639, 2 кв.м., що розташований за адресою: Волинська область, Любомльський р-н, с.Старовойтове, вул. Прикордонників, буд. 7-А, що був оформлений актом приймання -передачі (без дати та номеру), у відповідності до якого майно було передано від ТзОВ "Техно-Сервіс Плюс" до ТзОВ "Вірго-Україна ЛТД".

2. Визнати недійсним договір купівлі - проваджу від 09.07.2013р., що посвідчений приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_11 09.07.2013р. та зареєстрований в реєстрі за №2649, а саме щодо відчуження нерухомого майна, а саме: малого комплексу обслуговування автотранспорту площею 639, 2 кв.м., що розташований за адресою: Волинська область, Любомльський район, с.Старовойтове, вул. Прикордонників, буд. 7-А та був укладений між ТзОВ "Вірго-Україна ЛТД" та ТзОВ "ОСОБА_2 Україна", у відповідності до якого майно було передано від ТзОВ "Вірго-Україна ЛТД" до ТзОВ "ОСОБА_2 Україна".

3. Повернути ТзОВ "Техно-Сервіс Плюс" (Любомльський район, с.Старовойтове. вул. Прикордонників, 7А, КОД ) комплекс обслуговування автотранспорту, розташованого в с.Старовойтове, вул. Прикордонників, буд №7А, площа забудови - 772, 40 кв.м., поверхів - 1, об'єм будинку 2394 куб. м., загальна площа - 639, 20 кв.м., площа нежитлових приміщень - 639, 20 кв.м.

- постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 25.03.2014 року рішення господарського суду від 05.02.2014 року скасовано, прийнято нове рішення, яким в позові відмовлено;

- постановою Вищого господарського суду України від 03.07.2014 року Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 25.03.2014 року та рішення господарського суду Волинської області від*05.02.2014 року у вказаній справі скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Волинської області у новому складі;

- рішенням господарського суду Волинської області (головуючий суддя Демяк В.М.) від 26.08.2014року три позовні вимоги задоволено у повному обсязі, а саме вирішено:

1. Визнати недійсним правочин щодо відчуження нерухомого майна, а саме - малого комплексу обслуговування автотранспорту площею 639, 2 кв.м., що розташований за адресою: Волинська область, Любомльський р-н, с.Старовойтове, вул. Прикордонників, буд. 7-А, що був оформлений актом приймання -передачі (без дати та номеру), у відповідності до якого майно було передано від ТзОВ "Техно-Сервіс Плюс" до ТзОВ "Вірго-Україна ЛТД".

2. Визнати недійсним договір купівлі т проваджу від 09.07.2013р., що посвідчений приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_11 09.07.2013р. та зареєстрований в реєстрі за №2649, а саме щодо відчуження нерухрмого майна, а саме: малого комплексу обслуговування автотранспорту площею 639, 2 кв.м., що розташований за адресою: Волинська область, Любомльський район, с.Старовойтове, вул. Прикордонників, буд. 7-А та був укладений між ТзОВ "Вірго-Україна ЛТД" та ТзОВ "ОСОБА_2 Україна", у відповідності до якого майно було передано від ТзОВ "Вірго-Україна ЛТД" до ТзОВ "ОСОБА_2 Україна".

3. Повернути ТзОВ "Техно-Сервіс Плюс" (Любомльський район, с.Старовойтове. вул. Прикордонників. 7А. ') комплекс обслуговування автотранспорту. розташованого в с.Старовойтове, вул. Прикордонників, буд №7А, площа забудови - 772, 40 кв.м., поверхів - 1, об'єм будинку 2394 куб. м., загальна площа - 639, 20 кв.м., площа нежитлових приміщень - 639, 20 кв.м.

- судом першої інстанції вирішено в тому числі повернути майно Власнику - ОСОБА_1 з обмеженою відповідальньаетю «Техно-Сервіс Плюс»;

- постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 14.11.2014 року - рішення суду першої інстанції залишено в силі;

- постановою Вищого господарського суду України від 05.02.2015 року - рішення суду першої інстанції від 26.08.2014 року та Постанову суду апеляційної інстанції від 14.11.2014 року - залишено в силі;

- постановою Верховного Суду України від 29.04.2015 року заяву товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Україна" задоволено частково і вирішено:

Постанову Вищого господарського суду України від 5 лютого 2015 року в частині залишення без змін постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 14 листопада 2014 року та рішення господарського суду Волинської області від 26 серпня 2014 року в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 9 липня 2013 року, за яким майно було передано від ТОВ "Вірго-Україна ЛТД" до ТОВ "ОСОБА_2 Україна", скасувати, а справу в цій частині передати на новий розгляд до СУДУ касаційної інстанції.

В іншій частині постанову Вищого господарського суду України від 5 лютого 2015 року у справі № 903/134/13-г залишити без змін.

- Верховним Судом України скасовано лише другу позовну вимогу (вимогу щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного між ТзОВ «Вірго-Україна ЛТД та ТзОВ «ОСОБА_2 Україна»), в іншій частині - Постанову Вищого господарського суду України залишено в силі, тобто залишено в силі першу позовну вимогу арбітражного керуючого (щодо визнання недійсним першого правочину відчуження) та третю позовну вимогу (щодо повернення майна законному власнику - ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Техно-Сервіс Плюс»;

- на новому судовому розгляді господарським судом Волинської області (головуючий суддя Кравчук В.О.) - відмовлено у задоволенні другої позовної вимоги (щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу. укладеного між ТзОВ «Вірго-Україна ЛТД та ТзОВ «ОСОБА_2 Україна») та відмовлено у задоволенні третьої позовної вимоги (щодо повернення майна першому власнику);

- постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 11 січня 2016 року апеляційну скаргу ТзОВ «Техно-Сервіс Плюс» задоволено частково, рішення господарського суду Волинської області від 09 вересня 2015 року скасовано в частині відмови у задоволенні позову про повернення майна ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Техно-Сервіс Плюс». В решті рішення залишено без змін. Тобто залишено в силі позовну вимогу щодо повернення майна ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Техно-Сервіс Плюс» (мається на увазі від ТзОВ «Порт ман ОСОБА_2 Україна»);

- у рішенні господарського суду від 09.09.2015 року та у постанові Рівненського апеляційного господарського суду від 11.01.2016 року зазначено, що ТзОВ «ОСОБА_2 Україна» є добросовісним набувачем;

- однак Постановою Вищого господарського суду України від 08 червня 2016 року (яке є нововиявленою обставиною) у справі № 903/134/13-г - рішення господарського суду Волинської області від 09.09.2015 року та Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 11.01.2016 року скасовано, а провадження у справі припинено, у звязку із тим, що провадження у справі 903/134/13-г про банкрутство ТзОВ «Техно-Сервіс Плюс» припинено на підставі Ухвали господарського суду Волинської області від 09.06.2015 року (ухвала залишена без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій);

- провадження у справі №903/134/13-г (про банкрутство ТзОВ «Техно- Сервіс Плюс» та відповідно і про визнання правочинів недійсними у межах справи про банкрутство) припинено саме з 09 червня 2015р. і таким чином усі процесуальні рішення у справі № 903/134/13-г, які були прийняті у справі до 09 червня 2015 року (до припинення провадження у справі) є чинними;

- чинними процесуальними рішеннями є:

1) рішення господарського суду Волинської області від 26.08.2014 року (яким задоволені усі три позовні вимоги арбітражного керуючого);

2) постанова Рівненського апеляційного господарського суду від 14.11.2014 року, яким рішення суду першої інстанції залишено в силі;

- постановою Вищого господарського суду України від 05.02.2015 року - рішення суду першої інстанції від 26.08.2014 року та Постанову суду апеляційної інстанції від 14.11.2014 року - залишено в силі;

- постановою Верховного Суду України від 29.04.2015 року заяву товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Україна" задоволено частково і вирішено - Постанову Вищого господарського суду України від 5 лютого 2015 року в частині залишення без змін постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 14 листопада 2014 року та рішення господарського суду Волинської області від 26 серпня 2014 року в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 9 липня 2013 року, за яким майно було передано від ТОВ "Вірго-Україна ЛТД" до ТОВ "ОСОБА_2 Україна", скасувати, а справу в цій частині передати на новий розгляд до суду касаційної інстанції. В іншій частина постанову Вищого господарського суду України від 5 лютого 2015 року у справі № 903/134/13-г залишити без змін, (тобто в частині визнанні недійсним першого правочину та щодо повернення майна ТзОВ «Техно-Сервіс Плюс»);

- постановою Верховного Суду України не скасовано Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 14.11.2014 року та Рішення господарського суду Волинської області від 26.08.2014 року (яким задоволені усі три позовні вимоги арбітражного керуючого), а скасовано лише частково Постанову Вищого господарського суду України від 05.02.2015 року;

- станом на 09.06.2015 року чинними було рішення господарського суду Волинської області від 26.08.2014 року та Постанова Рівненського апеляційного господарського суду від 14.11.2014 року якими усі три позовні вимоги щодо визнання правочинів недійсними та повернення майна ТзОВ «Техно-Сервіс Плюс» задоволено повністю;

- рішення господарського суду Волинської області від 09.09.2015 року та постанова Рівненського апеляційного господарського суду від 11.01.2016 року, у яких було зазначено, що ТзОВ «ОСОБА_2 Україна» є добросовісним набувачем - скасовані Вищим господарським судом України;

Неправомірність та безпідставність позовних вимог ТзОВ «ОСОБА_2 Україна» доводить таким:

- ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Україна» у своїй позовній заяві стверджує, що згідно рішень Верховного Суду України, Вищого господарського суду України, господарського суду Волинської області, Рівненського апеляційного господарського суду, останнє (ТзОВ «ОСОБА_2 Україна») є добросовісним набувачем, договір купівлі- продажу нерухомого майна від 09.07.2013року зареєстрований у реєстрі за № 2649, укладений між ТзОВ «Вірго-Україна ЛТД» та ТзОВ «ОСОБА_2 Україна» є діючим, а відтак ТзОВ «ОСОБА_2 Україна» є власником малого комплексу обслуговування автотранспорту площею 639, 2 кв. м, що розташований за адресою: Волинська область, Любомльський р-н., с. Старовойтове, вул. Прикордонників, буд. 7-А.

- дане твердження Позивача (щодо того, що Позивач є власником майна) є абсолютно невірним та таким, що суперечить судовим рішенням та обставинам справи;

- згідно вищевказаних рішень судів арбітражному керуючому задоволено позовну вимогу про визнання недійсним правочину щодо відчуження нерухомого майна, у відповідності до якого майно було передано від ТОВ "Техно-Сервіс Плюс" до ТОВ "Вірго- Україна ЛТД" (тобто визнаний недійсним першоджерельний правочин відчуження майна, адже перед даним правочином оспорюване майно належало на праві власності ТзОВ «Техно-Сервіс Плюс») і таким чином будь-який подальший продаж оспорюваного майна здійснювався уже неправомочною стороною (тобто не власником);

- рішення господарського суду Волинської області від 09.09.2015 року та Постанова Рівненського апеляційного господарського суду від 11.01.2016 року, у яких було зазначено, що ТзОВ «ОСОБА_2 Україна» є добросовісним набувачем скасовані;

- Верховним Судом України (у відповідності до Постанови від 29.04.2015 року), задоволено позовну вимогу арбітражного керуючого щодо повернення майна ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Техно-Сервіс Плюс» (мається на увазі від ТзОВ «ОСОБА_2 Україна»);

- у відповідності до Рішення господарського суду Волинської області від 26.08.2014 року, Постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 14.11.2015 року, Постанови Верховного Суду України від 29.04.2015 року, - вирішено Повернути ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Техно-Сервіс Плюс» (Любомльський район, с.Старовойтове, вул. Прикордонників. 7А, ) комплекс обслуговування автотранспорту, розташованого в с.Старовойтове, вул. Прикордонників, буд

№7А, площа забудови - 772, 40 кв.м., поверхів - 1, об'єм будинку 2394 куб. м., загальна площа - 639, 20 кв.м., площа нежитлових приміщень - 639, 20 кв.м.;

-при наявності рішення суду, яке вступило у законну силу, про обовязок повернення нерухомого майна безспірному власнику (ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Техно-Сервас Плюс»), позовна вимога ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Україна» про визнання права власності та витребування майна - є абсолютно безпідставною.

Вважає, що твердження ТзОВ «ОСОБА_2 Україна» про добросовісність набуття нерухомого майна не відповідає дійсності оскільки:

- доводи з приводу того, що нерухоме майно було придбано ТзОВ «ОСОБА_2 Україна» за відплатним договором і останнє не знало і не могло знати про те, що ТзОВ «Вірго-Україна» ЛТД» не мало права відчужувати майновий комплекс - не відповідає дійсності та спростовується матеріалами судової справи № 903/134/13-г.

- у договорі купівлі-продажу від 09.07.2013, зареєстрованому у реєстрі № 2649, в пункті 3.2. зазначається про те, що грошові кошти у розмірі, зазначеному у п.3.1. цього договору, сплачені покупцем (ТОВ "ОСОБА_2 Україна") повністю на поточний рахунок продавця (ТОВ "Вірго-Україна ЛТД") № 301 в ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна», під час укладення цього договору сторонами та його нотаріального посвідчення;

- в матеріалах справи відсутні платіжні документи, якими підтверджено здійснення ТОВ "ОСОБА_2 Україна" оплати за вказаним договором купівлі-продажу від 09.07.2013р.;

- докази здійснення оплати за спірним договором не були надані ні суду першої, ні суду апеляційної, ні суду касаційної інстанції (під час попередніх розглядів справи № 903/134/13- г);

- у матеріалах судової справи міститься Довідка (Відповідь на запит) Слідчого Данильчук Т.В. Слідчого управління МВС України у Волинській області МВС № 12/7-570 від 02.02.2015 року (а.с. № 110) у відповідності до якої - «ТОВ «ОСОБА_2 Україна» в період часу з 01.01.2013 року по 16.09.2013 року не здійснювало розрахунків із ТОВ «Вірго-Україна» ЛІД шляхом перерахування грошових коштів в сумі 5 614 931,00 грн. на рахунок останнього № 301, відкритий у ПАТ «БАНК Петрокоммерц-Україна» в м. Києві, про що зазначено у ст. 3 («Ціна договору та порядок проведення розрахунків») договору купівлі-продажу;

- у даному випадку ТзОВ «ОСОБА_2 Україна» за договором купівлі-продажу від 03.07.2013, Р № 2649, придбало нерухоме майно від ТзОВ «Вірго-Україна» (яке не мало право його відчужувати, оскільки перший правочин визнано судами усіх інстанцій недійсним) та придбало це майно безвідплатно, оскільки є докази того, що розрахунок по договору купівлі-продажу не проводився.

- висновок суду про повернення майна ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Техно-Сервіс Плюс» відповідає, в тому числі, і ч. 3ст. 388 ЦК України.

Отже, вважає, що позовна вимога ТзОВ «ОСОБА_2 Україна» про визнання права власності та витребування майна є безпідставною.

Представник ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Побутрембудматеріали" в призначене судове засідання не прибув. 25.10.2016р. через відділ документального забезпечення та контролю подав наступні документи:

1.) клопотання про витребування доказів за вх. №01-54/9621/16;

2.) пояснення щодо нововиявлених обставин та їх правовий вплив на оцінку доказів, які стали підставою для прийняття рішення від 05.04.2016 року за вх. №01-54/9620/16, в яких просить суд задовольнити заяву ТОВ «Будтрейд Плюс» та переглянути рішення господарського суду Волинської області від 05.04.2016 року у справі №903/34/16 за нововиявленими обставинами, а в задоволені позовної заяви ТОВ «ОСОБА_2 Україна» до ТОВ «Виробниче підприємство «Побутрембудматеріали», ТзОВ «Техно-Сервіс Плюс» про визнання права власності на нерухоме майно та витребування з чужого незаконного володіння нерухомого майна - відмовити в повному обсязі.

Представник ТОВ «ПОРТМАН ТИМ УКРАЇНА» в судовому засіданні просить суд винести ухвалу про залишення рішення Господарського суду Волинської області від 05.04.2016 року за позовом ТОВ «ОСОБА_2 Україна» до ТОВ «Техно-Сервіс Плюс», ТОВ «ВП «Побутрембудматеріали», треті особи: СТ «Станіславінвест», ТОВ «Будтрейд Плюс» про визнання права власності та витребування майна з незаконного володіння, без змін, оскільки вважає, що відсутні нововиявлені обставини, з огляду на наступне:

- заявник посилається на скасування Вищим господарським судом України своєю Постановою від 08.06.2016 року у справі № 903/134/13-г (справа про банкрутство ТОВ «Техно-Сервіс Плюс») судових рішень, Постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 11.01.2016 року та рішення Господарського суду Волинської області від 09.09.2015 року у справі № 903/134/13-г;

- скасовані рішення були підставою для прийняття рішення від 05.04.2016 року у справі № 903/34/16, оскільки в даних рішеннях ТОВ «ОСОБА_2 Україна» визнавалось добросовісним покупцем нерухомого майна. При цьому заявник не зазначає підстав скасування рішення. Зазначені рішення не скасовані як незаконні;

- Вищий господарський суд України у своїй постанові від 08.06.2016 року зазначає, що ухвалою Господарського суду Волинської області від 09.06.2015 року, залишеною без змін судами апеляційної та касаційної інстанції, провадження у справі № 903/134/13-г про банкрутство ТОВ «Техно-Сервіс Плюс» припинено у звязку із затвердженням звіту керуючого санацією та відновленням платоспроможності боржника;

- частина 1 ст. 20 Закону про банкрутство встановлює виключний порядок розгляду заяви арбітражного керуючого лише в межах існуючого банкрутного провадження. Відповідно, відсутність такого провадження виключає як можливість розгляду заяви в порядку ст. 20 Закону про банкрутство, так і застосування особливих наслідків визнання недійсними договорів чи спростування майнових дій, прямо визначених вказаною нормою Закону;

- розглядаючи заяву арбітражного керуючого ТОВ «Техно-Сервіс Плюс» ОСОБА_8 в порядку ст. 20 Закону про банкрутство по суті, ні суд першої інстанції, ні апеляційний господарський суд не враховано факту припинення банкрутного провадження на момент розгляду зазначеної заяви;

- в звязку з тим, що судовий захист арбітражного керуючого ОСОБА_8 в межах справи про банкрутство № 903/134/13-г є неможливим, колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку про припинення провадження в порядку ст. 80 ГПК України за заявою арбітражного керуючого про визнання недійсним правочину та повернення майна в межах справи № 903/134/13-г про банкрутство ТОВ «Техно-Сервіс Плюс»;

- судами попередніх інстанцій в порушення вимог ч. 7 ст. 28 Закону про банкрутство не враховано, що затвердження звіту керуючого санацією та припинення провадження у справі про банкрутство ТОВ «Техно- Сервіс Плюс» тягне за собою припинення повноважень арбітражного керуючого ОСОБА_8;

- рішення Господарського суду Волинської області від 09 вересня 2015 року та постанова Рівненського апеляційного господарського суду від 11 січня 2016 року підлягають скасуванню, а провадження за заявою арбітражного керуючого ТОВ «Техно-Сервіс Плюс» ОСОБА_8 про визнання недійсним правочину та повернення майна підлягає припиненню. Провадження припинено через відсутність позивача.

- скасовані два з чотирьох рішень, що були підставою для прийняття рішення від 05.04.2016 року і встановлювали факт добросовісності ТОВ «ОСОБА_2 Україна»;

- у справі № 903/134/13-г також існують Постанова Верховного суду України від 29.04.2015 року та Постанова Вищого господарського суду України від 08.07.2015 року, згідно з якими договір купівлі-продажу нерухомого майна (ТОВ «ОСОБА_2 Україна» покупець) визнано діючим, ТОВ «ОСОБА_2 Україна» визнано добросовісним покупцем і зазначено про помилковість вибраного способу захисту відносно добросовісного покупця;

- під час розгляду справи № 903/34/16 встановлювався факт добросовісності ТОВ «ОСОБА_2 Україна». В судовому засіданні були встановлені факти і набуття нерухомого майна, і незаконного вибуття нерухомого майна із власності ТОВ «ОСОБА_2 Україна», і проведення оплати за договором.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Техно-Сервіс Плюс" заявив клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з неявкою представника ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Побутрембудматеріали" та просив витребувати документи для дослідження обставин оплатності договору купівлі продажу від 09.07.2013р., а саме: договір позики, платіжні доручення з відміткою банку про перерахування грошових коштів за договором позики ТОВ «Вірго-Україна ЛТД», витяг з державного реєстру заборон.

Заявлені клопотання судом відхилені з огляду на таке.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Вищий господарський суд у п. 3.9.2 постанови Пленуму від 26.12.2011р. №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції зауважив, що господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Згідно приписів ст.75 ГПК та п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2010р. № 01-08/140 "Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 114 ГПК України заява про перегляд рішення за нововиявленими обставинами розглядаються господарським судом у судовому засіданні у місячний строк з дня їх надходження. Неявка заявника та інших осіб, які беруть участь у справі, не є перешкодою для розгляду заяви.

Крім того, суд вважає, що неявка представника відповідача-1 в судове засідання, не є підставою для відкладення розгляду справи, оскільки Господарський процесуальний кодекс України не містить вимог щодо відповідальних осіб, які можуть представляти інтереси сторін в господарському суді. Надання повноважень на представництво інтересів сторони в процесі не обмежено будь-яким певним колом осіб, а тому неможливість явки в судове засідання конкретного представника, не є правовою підставою для відкладення розгляду справи. Стаття 22 ГПК України передбачає широке коло процесуальних прав сторін, поряд із цим встановлює для сторін обовязок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Заявлене клопотання щодо витребування доказів стосується перегляду судового рішення вцілому, разом з тим нормами ГПК України ст.114, п.8.6, 8.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 17 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами» право перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є лише в тих межах, в яких ці обставини впливають на суть рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення заявника, позивача відповідача-2), суд встановив наступне.

Перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є окремою процесуальною формою судового процесу, яка визначається юридичною природою цих обставин.

Згідно із ч.1 ст.112 Господарського процесуального кодексу України господарський суд може переглянути судове рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами.

Відповідно до п.1 ст.112 Господарського процесуального кодексу України підставами для перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами, зокрема, є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається з заявою на час розгляду справи.

Як визначено у п.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 17 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами» «до нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору або розгляду справи про банкрутство. Необхідними ознаками нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами.

Прийняття заяви (подання) про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не означає обов'язкового скасування чи зміни рішення, що переглядається. Результат перегляду повинен випливати з оцінки доказів, зібраних у справі, і встановлення господарським судом на основі цієї оцінки наявності або відсутності нововиявлених обставин, визначення їх істотності для правильного вирішення спору або розгляду справи про банкрутство. Господарський суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Законом не передбачено здійснення перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами у повному обсязі. Отже, господарський суд вправі переглянути судове рішення за нововиявленими обставинами лише в тих межах, в яких ці обставини впливають на суть рішення.

Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися господарським судом у процесі розгляду справи.

Як визначено даною постановою Пленуму, судам необхідно чітко розрізняти поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу, (як підтвердження факту); так, не можуть вважатися такими обставинами подані учасниками судового процесу листи, накладні, розрахунки, акти тощо, які за своєю правовою природою є саме новими доказами. Виникнення нових, або зміна обставин після вирішення спору або розгляду справи про банкрутство не можуть бути підставою для зміни або скасування судового рішення за правилами розділу XIII ГПК України. Не можуть вважатися нововиявленими обставинами, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи прокурором».

Скасування судових рішень жодним чином не спростовує факти, які було покладено в основу судового рішення, ці обставини не впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом, ці обставини не впливають на суть рішення.

Заявник ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Будтрейд Плюс" доводить та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Побутрембудматеріали" і ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Техно-Сервіс Плюс" підтримують про те, що відповідно до постанови Вищого господарського суду України від 08.06.2016р. рішення у справі №903/134/13-г про визнання правочинів недійсними є обставиною, яка за своєю природою є нововиявлена та має за собою наслідки для відмови у позові, що є предметом розгляду у даній справі, оскільки скасоване рішення було єдиним документом який підтверджує про те, що ТОВ «ПОРТМАН ТИМ Україна» є добросовісним набувачем майна та фактично на ньому одному і сформована доказова база у рішенні від 05.04.2016р., щодо цієї обставини,

Зокрема, у рішенні зазначено, що ТзОВ "ОСОБА_2 Україна" є добросовісним набувачем оскільки нерухоме майно - малий комплекс обслуговування автотранспорту площею 639, 2 кв.м., що розташований за адресою: Волинська область, Любомльський район, с.Старовойтове, вул. Прикордонників, буд. 7-А був придбаний ним за відплатним договором і останнє не знало і не могло знати про те, що ТзОВ "Вірго-Україна ЛТД" не мало права відчужувати майновий комплекс та при цьому згідно рішення господарського суду від 09.09.2015р. та постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 11.01.2016р. відмовлено у задоволенні вимоги про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна від 09.07.2013р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 09.07.2013р. та зареєстрований в реєстрі за №2649, укладеного між ТзОВ "Вірго-Україна ЛТД" та ТзОВ "ОСОБА_2 Україна" недійсним.

Однак, зазначені доводи ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Будтрейд Плюс" та заперечення ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Побутрембудматеріали" і ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Техно-Сервіс Плюс" спростовуються матеріалами справи. А саме.

Як зазначено вище, до нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору або розгляду справи про банкрутство. Необхідними ознаками нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися господарським судом у процесі розгляду справи.

З огляду на викладене, надаючи правову оцінку обставинам, які викладені у постанові Вищого господарського суду України від 08.06.2016р. на які ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Будтрейд Плюс" посилається як на нововиявлені та такі, що впливають на юридичну оцінку обставин, здійснених судом у рішенні, що переглядається встановлено про відсутність підстав для його скасування. При цьому суд виходив із такого.

Із постанови Вищого господарського суду України від 08.06.2016р. слідує, що рішення господарського суду Волинської області від 09.09.2015р. та постанова Рівненського апеляційного господарського суду від 11.01.2016р. у справі №903/134/13-г про визнання правочинів недійсними скасовано.

Разом з тим, суд касаційної інстанції не надав правову оцінку законності постановлених судових актів в частині визнання даної угоди недійсною та на відповідність її умов вимогам закону.

Натомість Вищий господарський суд України скасував дані судові акти з процесуальних підстав, оскільки позивач арбітражний керуючий не мав права на подання даного позову та у звязку з цим припинив провадження у справі.

В даному випадку, припинення провадження у справі та скасування рішення господарського суду Волинської області від 09.09.2015р. та постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 11.01.2016р. не тягне за собою безумовної обставини, що договір від 09.07.2013р. є недійсним.

Рівненський апеляційний господарський суд у постанові від 01.06.2016р. вказав, що будь яка із сторін матиме право на подання заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами у разі задоволення позову у справі №903/134/13-г та визнання договору недійсним.

Однак дана обставина не настала, оскільки Вищий господарський суд України провадження по справі №903/134/13-г припинив.

Отже, за таких обставин договір від 09.07.2013р. у судовому порядку недійсним не визнано.

Крім того, не можна погодитись із доводами ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Будтрейд Плюс", ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Побутрембудматеріали" і ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Техно-Сервіс Плюс" про те, що ТзОВ "ОСОБА_2 Україна" є не добросовісним набувачем права власності на майно, оскільки провадження по справі про визнання правочинів недійсними припинено.

Як слідує із рішення господарського суду Волинської області від 05.04.2016р., яке залишене без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 01.06.2016р. та постанови Вищого господарського суду України від 20.07.2016р. суд в межах розгляду даної справи самостійно надав правову оцінку оспорюваному договору.

Зокрема, у постановлених судових актах встановлено, що пунктами 1.3 , 1.6 Договору купівлі-продажу від 9 липня 2013 року визначено, що право власності на об'єкт виникає у покупця з моменту державної реєстрації даного договору. Відчужуваний об'єкт, розташований на земельній ділянці, площею 1,0000 га, кадастровий номер :03:002:0066, яка перебуває у користуванні продавця на підставі договору оренди землі від 25.12.2012р., зареєстрованого у Державному реєстрі земель Управлінням Держкомзему у Любомльському районі Волинської області, про що вчинено запис від 28.12.2012р. за №00525.

В розділі 2 даного Договору купівлі-продажу від 9 липня 2013 року ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Вірго-Україна ЛТД" засвідчено, що він має право власності на об'єкт та має право на його відчужнення. Продавець свідчить, що на момент укладення цього договору об'єкт нікому іншому не переданий, не подарований, в інший спосіб не відчужений, а також не є предметом податкової застави, а також іншого спору, не перебуває в оренді або в лізингу у третіх осіб. Об'єкт в заставі, під забороною (арештом) відчуження не перебуває, що підтверджується Витягами за результатами пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на об'єкт нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, виданими Державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 09.07.2013р. Продавець свідчить та заявляє, що продавець не знаходиться в процесі банкрутства і йому невідомі будь-які дії чи наміри здійснити будь-які дії, спрямовані на порушення справи про банкрутство.

Згідно пункту 3.1 Договору купівлі-продажу від 9 липня 2013 року за домовленістю сторін продаж об'єкту вчиняється за ціною 5 614931 грн., з урахуванням ПДВ. Зазначена ціна відповідає волевиявленню учасників цього правочину, є остаточною і змінам після його укладення не підлягає.

У відповідності до пункту 4.1 Договору купівлі-продажу від 9 липня 2013 року, сторони домовилися, що за цим договором слід вважати символічну передачу продавцем покупцю об'єкту шляхом передачі технічного паспорту, яка здійснена в момент підписання цього договору. Сторони усвідомлюють, що цей договір підтверджує передачу об'єкту від продавця покупцеві.

Судами встановлено, що 9 липня 2013 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі зазначеного договору було внесено запис про реєстрацію права власності на комплекс обслуговування автотранспорту, загальною площею 639,2 м.кв., що розташований по вул. Прикордонників, 7- А в с. Старовойтовому, Любомльського р-ну Волинської області за Позивачем (том 1, а.с. 48).

Договір купівлі-продажу нерухомого майна було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстровано в реєстрі за № 2649, а також нотаріусом, як державним реєстратором, було проведено внесення до реєстру прав на майно.

Як зазначили Рівненський апеляційних господарський суду від 01.06.2016р. та Вищий господарський суд України від 20.07.2016р. даний договір будо підписано сторонами та скріплено відтиском печаток сторін, нерухоме майно було прийнято Позивачем від продавця на підставі акту приймання-передачі.

Оплата придбаного нерухомого майна була проведена шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, зокрема станом на 1 липня 2013 року, ТзОВ "Вірго-Україна ЛТД" мало кредиторську заборгованість перед Позивачем в сумі 7 768 546 грн., а продаж нерухомого майна було вчинено за 5 614931 грн., з врахуванням ПДВ, сторонами договору було прийнято рішення про зарахування зустрічних однорідних вимог, яке оформлено актом від 09.07.13р.

Будь-які претензії в сторін щодо проведення оплати по даному договору відсутні (доказів їх наявності суду не надано).

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що в жовтні 2013 року Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів м. Києва було проведено зустрічну звірку ТзОВ "Вірго-Україна ЛТД" щодо документального підтвердження господарських відносин з Позивачем за період з 1 липня 2013 року по 31 липня 2013 року, результати якої відображені в довідці від 8 жовтня 2013 року № 1179/22-01/35466282. Так, звіркою документально підтверджено здійснення господарських правовідносин між ТзОВ "Вірго-Україна ЛТД" та Позивачем за період з 1 липня 2013 року по 31 липня 2013 року, їх вид, обсяг, якість та розрахунки (том 2, а.с. 30-33).

Нормами статті 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно статті 334 Цивільного кодексу України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Отже, незалежно від справи №903/134/13-г господарським судом Волинської області, Рівненським апеляційним господарським судом, Вищим господарським судом України у даній справі було надано правову оцінку договору купівлі-продажу від 9 липня 2013 року та встановлено, що факт добросовісності набуття майна ТОВ «ОСОБА_2 Україна». Зокрема, були встановлені факти і набуття нерухомого майна, і незаконного вибуття нерухомого майна із власності ТОВ «ОСОБА_2 Україна», і проведення оплати за договором.

Крім того, скасовані два з чотирьох рішень, що були підставою для прийняття рішення від 05.04.2016 року і встановлювали факт добросовісності ТОВ «ОСОБА_2 Україна».

У справі № 903/134/13-г також існують Постанова Верховного суду України від 29.04.2015 року та Постанова Вищого господарського суду України від 08.07.2015 року, згідно з якими договір купівлі-продажу нерухомого майна (ТОВ «ОСОБА_2 Україна» покупець) визнано діючим, ТОВ «ОСОБА_2 Україна» визнано добросовісним покупцем і зазначено про помилковість вибраного способу захисту відносно добросовісного покупця.

Згідно ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обовязковими.

Оцінюючи подані стороною докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Будтрейд Плюс" про скасування рішення від 05.04.2016р. слід відмовити, а рішення господарського суду Волинської області від 05.04.2016 р. у справі №903/34/16 залишити без змін.

Господарський суд, керуючись ст.ст. 86, 112-114 Господарського процесуального кодексу України,-

УХВАЛИВ:

1. Рішення господарського суду Волинської області від 05.04.2016 р. у справі №903/34/16 залишити без змін.

Суддя В. М. Дем`як