РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2016№910/13948/16

За позовом Національного університету оборони України імені Івана Черняховського

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Арсенал-Київ»

про стягнення 43 960,00 грн.

Суддя Літвінова М.Є.

Представники сторін:

від позивача: Дибець О.Ю. за довіреністю № 182/3056 від 27.07.2016 р.;

Свистільник І.М. за довіреністю № 182/2097 від 31.05.2016 р.;

від відповідача: Кукуруза Н.П. за довіреністю № 16 від 12.09.2016 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Національний університет оборони України імені Івана Черняховського (далі - позивач) звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Арсенал-Київ» (далі - відповідач) про стягнення 43 960,00 грн., з яких 39 400,00 грн. основного боргу та 4 560,00 грн. пені. Крім того, позивач просить суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує на те, що між ним та відповідачем було укладено Договір, на підставі якого позивачем у лютому та березні 2016 року були надані спортивно-оздоровчі послуги відповідачу, які останнім в повному обсязі оплачені не були, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість перед позивачем. Враховуючи зазначене, позивач вирішив звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.08.2016 порушено провадження у справі № 910/13948/16, її розгляд призначено на 22.08.2016.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.08.2016 на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 14.09.2016.

22.08.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подано заяву про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти у розмірі ціни позову - 43 960,00 грн. та судового збору в сумі 1 378,00 грн., які обліковуються на розрахунковому рахунку відповідача.

14.09.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач проти задоволення позову заперечує, оскільки він не проводив навчально-тренувальні заняття з футболу для дітей віком до 16 років в залі спортивних ігор спортивного комплексу, що перебуває в оперативному управлінні університету (будівля № 63/14), та не отримував від позивача у лютому-березні 2016 року послуги за Договором, і як наслідок акти наданих послуг за цей період сторонами не підписувались, у зв'язку з чим оплата послуг не здійснювалась. Також, відповідач зазначає, що позивач не надав суду належних доказів направлення відповідачеві актів наданих послуг за лютий та березень 2016 р. у строки, що відповідають терміну їх оплати відповідно до п. 3.5. Договору - до 15 числа місяця наступного за місяцем, в якому отримані спортивно-оздоровчі послуги, а тому нарахування пені за цей період є безпідставним. Крім того, відповідач вказує на те, що позивач не надав доказів досудового врегулювання спору згідно з п. 7.3. Договору, доказів направлення відповідачеві в порядку досудового врегулювання спору розрахунків пені та рахунків № 189 від 31.03.2016 на суму 513,05 грн., № 268 від 04.05.2016 на суму 1 135,13 грн., № 127 від 16.03.2016 на суму 1 651,02 грн., №356 від 02.06.2016 на суму 1 260,80 грн., а також доказів, на підставі яких позивачем була нарахована пеня за Договором за грудень 2016 року за період з 18.01.2016 по 29.02.2016 та січень 2016 за період з 16.02.2016 по 29.02.2016.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.09.2016 було відмовлено у задоволенні заяви позивача про вжиття заходів до забезпечення позову, на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 28.09.2016.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.09.2016, в порядку статті 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк розгляду спору у справі № 910/13948/16 на п'ятнадцять днів.

В судовому засіданні 28.09.2016, на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 12.10.2016.

В судовому засіданні 12.10.2016, на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 17.10.2016.

В судовому засіданні 17.10.2016 представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 17.10.2016 проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні 17.10.2016 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15.10.2015 між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) було укладено Договір №60/3/15 про надання спортивно-оздоровчих послуг (далі - Договір), відповідно до п.1.1. якого виконавець надає можливість замовнику проводити навчально-тренувальні заняття з футболу для дітей віком до 16 років в залі спортивних ігор спортивного комплексу, що перебуває в оперативному управлінні університету (будівля № 63/14).

Згідно з п.1.2. Договору час проведення занять визначається за згодою сторін та встановлюється відповідно до додатка 1 до Договору, що є його невід'ємною частиною.

За умовами п. 3.3. Договору вартість послуг визначається за 1 годину надання послуг і встановлюється у розмірі 400 грн. 00 коп. з групи осіб, які займаються.

Пунктом 3.4. Договору передбачено, що Акт наданих послуг підписується сторонами після отримання спортивно-оздоровчих послуг.

Відповідно до п.3.5. Договору кошти перераховуються на р/р 7210 виконавця вид 1.2.20. або вносяться в касу університету по квитанції касового ордера у порядку, визначеному наказом начальника Національного університету оборони України імені Івана Черняховського № 188 від 07.09.2015, а саме до 15 числа місяця наступного за місяцем в якому отримані спортивно-оздоровчі послуги.

На виконання умов Договору позивач надав відповідачу спортивно-оздоровчі послуги у лютому 2016 на суму 26 600,00 грн. та березні 2016 на суму 12 800,00 грн., про що склав відповідні Акти наданих спортивних оздоровчих послуг від 29.02.2016 та від 15.03.2016.

Означені акти були направлені позивачем на адресу відповідача для підписання 24.06.2016, що підтверджується фіскальним чеком та описом вкладення від 24.06.2016 зі штрихкодовим ідентифікатором 371.

Також, акт наданих послуг за лютий 2016 року направлявся відповідачу разом з претензіями №182/1049 від 18.03.2016 (опис вкладення та фіскальний чек №3803 від 18.03.2016 зі штрихкодовим ідентифікатором 361) та №182/3/352 від 25.03.2016 (опис вкладення та фіскальний чек №4601 від 25.03.2016 зі штрихкодовим ідентифікатором 991).

В матеріалах справи відсутні будь-які належні докази в підтвердження надання відповідачем письмової вмотивованої відмови від підписання означених актів, у зв'язку з чим суд вважає, що надані позивачем послуги вважаються прийнятими.

Суд зазначає, що передання і прийняття послуг на підставі підписаного в односторонньому порядку акта і виникнення за таким актом прав та обов'язків можливе лише за наявності реального надання послуг за Договором, у разі неотримання обґрунтованої відмови від підписання акта.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, що на суму нарахованого податку на додану вартість позивач надав відповідачу відповідні податкові накладні № 49 від 29.02.2016 та № 15 від 15.03.2016, у зв'язку з чим у відповідача виникло право на формування податкового кредиту.

Доказів не включення податку на додану вартість до податкового кредиту за спірними господарськими операціями відповідачем суду не надано. Також, доказів того, що ним не заявлялася до відшкодування відповідна сума податку, не подано.

Зазначені вище обставини в їх сукупності свідчать про те, що відповідач прийняв надані послуги, а його доводи щодо ненадання позивачем послуг не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Оскільки заборгованість в сумі 39 400, 00 грн. відповідачем оплачена не була, позивач вирішив звернутись до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором про надання послуг.

Згідно зі статтею 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Наведена норма матеріального права пов'язує обов'язок з оплати послуги замовником з обов'язковим наданням йому такої послуги. При цьому, за договором щодо надання послуг оплачується не сам результат певної діяльності, а вчинені виконавцем дії. З цим приписом кореспондується й положення Договору, за яким складання та підписання акту приймання-передачі виконаних послуг передує здійсненню замовником оплати.

За умовами п. 3.5. Договору кошти перераховуються на р/р 7210 виконавця вид 1.2.20. або вносяться в касу університету по квитанції касового ордера у порядку, визначеному наказом начальника Національного університету оборони України імені Івана Черняховського № 188 від 07.09.2015, а саме до 15 числа місяця наступного за місяцем в якому отримані спортивно-оздоровчі послуги.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Оскільки відповідач в обумовлені строки не сплатив позивачеві повністю вартість наданих послуг, відповідний борг, який існує на момент розгляду справи в суді у розмірі 39 400,00 грн., має бути стягнутий з нього в судовому порядку.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 N 15-рп/2002 у справі N 1-2/2002 (про досудове врегулювання спорів) положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Враховуючи вищевикладене, доводи відповідача стосовно того, що позивачем всупереч п. 7.3. Договору не надано доказів досудового врегулювання спору суд вважає безпідставними та до уваги не приймає.

Що стосується заявлених позивачем вимог в частині стягнення пені в сумі 4 560,00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Одним із різновидів господарських санкцій, які застосовуються до правопорушника у сфері господарювання, є штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штрафу, пені), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (стаття 230 Господарського кодексу України).

Поняттям «штраф» та «пеня» дано визначення частинах. 2, 3 статті 549 Цивільного кодексу України.

Відповідно до зазначеної норми, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Приписи даної статті також кореспондуються з положеннями ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

За умовами пункту 4.2. Договору за недотримання строків оплати, зазначених у пункті 3.5. Договору, замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого зобов'язання за кожен день прострочення.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені у розмірі 4 560, 00 грн. суд вважає його арифметично невірним та таким, що не повністю відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки під час її розрахунку було невірно визначено кількість днів календарного року (у 2016 році не 365, а 366 днів).

За розрахунком суду, розмір пені складає 4 547,55 грн.

Доводи відповідача щодо неправомірності нарахування позивачем пені через несвоєчасне надання актів наданих послуг суд вважає безпідставними та до уваги не приймає, оскільки виходячи з умов п. 3.5. Договору строк виконання відповідачем взятого на себе грошового зобов'язання жодним чином не пов'язаний з наданням чи ненаданням позивачем актів наданих послуг.

Так, як неодноразово зазначалось судом вище, виходячи з умов п. 3.5. Договору відповідач зобов'язався сплачувати надані позивачем послуги до 15 числа місяця, наступного за місяцем, в якому отримані спортивно-оздоровчі послуги, і саме з наступного дня у позивача виникає право на нарахування пені, обумовленої п. 4.2. Договору.

Крім того, суд не приймає до уваги твердження відповідача щодо ненадання позивачем доказів, на підставі яких була нарахована пеня за Договором за грудень 2016 року за період з 18.01.2016 по 29.02.2016 та січень 2016 за період з 16.02.2016 по 29.02.2016, оскільки в матеріалах справи наявні Акти наданих спортивно-оздоровчих послуг за грудень 2015 року на суму 25 600,00 грн. та за січень 2016 року на суму 19 200,00 грн., які з боку відповідача підписані без зауважень та заперечень, у зв'язку з чим суд вважає правомірним нарахування позивачем пені за вказаний період враховуючи відсутність в матеріалах справи належних доказів своєчасної оплати відповідачем наданих у грудні 2015 року та січні 2016 року спортивно-оздоровчих послуг.

Відносно заперечень відповідача щодо ненадання позивачем доказів направлення відповідачеві в порядку досудового врегулювання спору розрахунків пені та рахунків № 189 від 31.03.2016 на суму 513,05 грн., № 268 від 04.05.2016 на суму 1 135,13 грн., № 127 від 16.03.2016 на суму 1 651,02 грн., № 356 від 02.06.2016 на суму 1 260,80 грн., суд зазначає, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 1.8. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р., «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» попереднє, до подання позову до господарського суду, звернення кредитора до боржника з вимогою про сплату сум пені, інфляційних нарахувань та процентів річних не передбачено законом і тому не є обов'язковим. Отже, неподання позивачем (кредитором) доказів такого звернення не тягне за собою відмови в задоволенні відповідних позовних вимог.

Разом з цим суд зазначає, що відповідач в будь-якому випадку не був позбавлений права здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем), проте такого контррозрахунку відповідачем надано не було.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе обов'язки щодо оплати вартості наданих позивачем у лютому та березні 2016 року спортивно-оздоровчих послуг і жодних доказів в підтвердження викладених у відзиві на позовну заяву обставин відповідачем суду надано не було, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з урахуванням наведеного.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеній частині позову.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Арсенал-Київ» (01001, місто Київ, вулиця Шота Руставелі, будинок 16, офіс 402; ) на користь Національного університету оборони України імені Івана Черняховського (03049, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 28; ) 39 400 (тридцять дев'ять тисяч чотириста) грн. 00 коп. основного боргу, 4 547 (чотири тисячі п'ятсот сорок сім) гривень 55 коп. пені та 1 377 (одну тисячу триста сімдесят сім) грн. 61 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 24.10.2016 р.

Суддя М.Є. Літвінова