ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.10.16р. Справа № 904/6397/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ, в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення 36 727,90 грн

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: юрисконсульт 1 категорії ОСОБА_1, довіреність № 695 від 27.04.2016;

від відповідача: предстанвик ОСОБА_2, довіреність № 14-416юр від 12.10.2016.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", м. Київ, в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро (позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області (відповідач) про стягнення 36727,90 грн плати за зберігання вантажу.

Відповідач 07.09.2016 надав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив та вказав, що залізниця не довела того, що затримка вагонів сталась з його вини, позивачем не надано витяг з книги ф. ГУ-2, тому відсутні дані про час, коли залізниця повідомила про готовність подати вагони.

У судовому засіданні 07.09.2016 відповідно до ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 20.09.2016.

Ухвалою суду від 20.10.2016 було продовжено строк розгляду справи на 15 днів - до 17.10.2016 включно.

04.10.2016 позивач подав пояснення на відзив, у яких виклав свої заперечення відносно доводів відповідача про відсутність вини підприємства у затримці вагонів.

На підставі ст. 77 ГПК України у судовому засіданні 06.10.2016 було оголошено перерву до 17.10.2016.

17.10.2016 відповідач надав до суду заяву про застосування строків позовної давності відносно позовних вимог про стягнення сум збору за зберігання вантажу в розмірі 36727,92 грн, що ґрунтуються на акті загальної форми №403 від 27.01.2016.

Позивач не погодився з твердженням відповідача про застосування строків позовної давності, а саме щодо обчислення 6-місячного строку від дня складання акту загальної форми (27.01.2016) до моменту подання позову, оскільки накопичувальна картка та відомість плати за користування вагонами були складені і підписані відповідачем із зауваженнями 29.01.2016, а тому, на думку позивача, позов подано вчасно.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

16.11.2012 між Державним підприємством "Придніпровська залізниця", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" (далі - залізниця) та Публічним акціонерним товариством "АрселорМіттал Кривий Ріг" (далі - власник колії), укладено договір №ПР/М-12-1334/НЮдч, з урахуванням додаткової угоди № 6/7 від 15.12.2015, про експлуатацію залізничної під'їздної колії Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг", яка примикає до станції Кривий Ріг - Головний, Кривий Ріг, Батуринська, Новоблочна філії "Придніпровської залізниці" (далі - договір), відповідно до п.1 якого згідно із Статутом залізниць України, Правилами перевезення вантажів і на умовах цього договору есплуатується під'їзна колія, яка належить власнику колії, що примикає до станцій залізниці, зокрема до станції Кривий Ріг-Головний у парній горловині через стрілку № 54, межею під'їзної колії є вхідний сигнал "Чс" станції Кривий Ріг-Головний. Під'їздна колія обслуговується локомотивами власника.

Рух поїздів на під'їзній колії здійснюється з додержанням Правил технічної експлуатації залізниць України, Інструкції про порядок обслуговування і організації руху на під'їзній колії та Інструкції по сигналізації на залізницях України (п. 4 договору).

Пунктом 6 договору передбачено, що вагони з аглорудою, вугільним концентратом, вапняком в організованих однорідних маршрутах, інші вантажі на адресу власника колії у розборочних составах подаються локомотивом залізниці зі станції Кривий Ріг-Головний на одну із колій станції Східна-Прийомовідправна власника колії по прямому маршруту або через станцію Новоблочна, а вагони з коксом і обкотишами окремими составами зі станції Кривий Ріг-Головний на одну з колій станції Новобункерна власника колії через станцію Новоблочна та парк Вхідний.

Відповідно до п. 5 договору здавання вагонів на станцію Східна-Прийомоздавальна під'їзної колії здійснюється за інтервалом 2,0 години, на станцію Новобункерна - 4,0 години.

Власник колії сплачує залізниці плату за подачу, забирання вагонів, за користування вагонами, та інші збори і плати за додаткові роботи і послуги, що виконує залізниця для власника колії згідно з діючими нормативно-правовими актами. Списання здійснюється розрахунковим підрозділом залізниці з особового рахунку власника колії. Збори і плати вносяться з урахуванням оголошених Укрзалізницею коефіцієнтів (п. 16 договору).

Цей договір було укладено строком на 5 років з 17.11.2012 по 16.11.2017 включно.

27.01.2016 на адресу відповідача прибув збірний поїзд у складі 55 вагонів з вантажем "вапняк для флюсування", станція призначення Кривий Ріг-Головний Придніпровської залізниці.

Прийомоздавальник залізниці Горбенко негайно по т. 30-53 повідомила відповідача про надходження на його адресу вантажу та готовність подавання їх на під'їзну колію для вивантаження. Повідомлення прийняв вантажний диспетчер відповідача ОСОБА_3. Про передачу повідомлення зроблено відповідний запис у Книзі повідомлень про час подавання вагонів під навантаження або вивантаження - актування (форма ГУ-2).

Оскільки відповідачем було повідомлено про неможливість вчасного забирання вагонів на свою під'їзну колію, одразу було складено акт загальної форми № 403 від 27.01.2016, у якому зазначено, що вагони затримані на станції призначення в очікуванні подачі під вантажні операції з вини клієнта, час початку затримки вагонів - 27.01.2016 23:30 год. Представник відповідача ОСОБА_3 від підпису в цьому акті загальної форми відмовився, про що додатково складено акт загальної форми № 5767 від 27.01.2016.

Незважаючи на готовність вагонів для подачі на підїзну колію, відповідач прийняв зазначені вагони із значним запізненням. Про закінчення затримки складено акт загальної форми № 439 від 29.01.2016, у якому зазначено, що час закінчення затримки вагонів -29.01.2016 02.00 год. Від підпису цього акту загальної форми представник відповідача також відмовився, про що додатково складено акт загальної форми № 5778 від 29.01.2016.

Про період затримки вагонів на станції призначення з вини вантажоодержувача та нарахування плати за зберігання вантажу також складено акт загальної форми № 4871 від 29.01.2016, а плату за зберігання вантажу в сумі 30606,60 грн (без ПДВ) включено до накопичувальної картки № 29019027 від 29.01.2016.

Накопичувальну картку № 29019027 від 29.01.2016 представник відповідача підписав з запереченням, у якому зазначив, що нараховану суму 30 606,60 грн не визнає, оскільки вже 28.01.2016 о 20:30 год представник відповідача телефонограмою № 92 надав згоду на прийняття вантажу.

У зв'язку з наявністю у накопичувальній картці зауваження відповідача, нараховану суму з його особового рахунку списано не було через що позивач звернувся до суду з цим позовом.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Дослідження матеріалів справи показало, що позивачем надані належні та допустимі докази на підтвердження того, що затримка вагонів на станції підходу до станції призначення відбулась через неможливість приймання їх станцією призначення з причин скупчення на ній вагонів, що прибули на адресу відповідача у зв'язку з неприйняттям вагонів власником колії.

Відповідно до статті 42 Статуту залізниць України (далі Статут) залізниця зобов'язана повідомити одержувача в день прибуття вантажу або до 12-ої години наступного дня. Якщо залізниця не повідомить про прибуття вантажу, одержувач звільняється від внесення плати за користування вагонами (контейнерами) і за зберігання вантажу до того часу, як буде надіслано повідомлення.

Статтею 71 Статуту унормовано, що взаємовідносини залізниці з підприємством, порядок і умови експлуатації залізничних під'їзних колій визначаються договором; подача і забирання вагонів і контейнерів на залізничній під'їзній колії встановлюється договором на експлуатацію залізничної колії (договором на подачу та забирання вагонів).

Судом встановлено, що позивач своєчасно повідомив відповідача про готовність залізниці передати вагони на під'їзну колію відповідача, щодо яких складено вищевказаний акт загальної форми на віднесення на відповідальність власника колії.

Однак, в ході судового засідання відповідач заявив про застосування строків позовної давності щодо позовних вимог про стягнення 36727,92 грн збору за зберігання вантажу, що ґрунтуються на акті загальної форми ГУ-23 № 403 від 27.01.2016.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Статтею 137 Статуту передбачено, що позови залізниць до вантажовідправників, вантажоодержувачів і пасажирів, що випливають із цього Статуту, можуть бути подані відповідно до установленої підвідомчості чи підсудності до суду за місцем знаходження відповідача протягом 6 місяців. Зазначений шестимісячний термін обчислюється:

а) щодо стягнення штрафу за невиконання плану перевезень - після закінчення п'ятиденного терміну, встановленого для сплати штрафу;

б) в усіх інших випадках - з дня настання події, що стала підставою для подання позову.

За твердженнями представника позивача, початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 Цивільного кодексу України, частиною 1 якої передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась, або могла довідатись про порушення свого права, або про особу, яка його порушила. Винятки з правила можуть бути встановлені законом. Однак Статут залізниць України не є законом, тому встановлювати порядок обчислення порядку перебігу позовної давності, відмінний від того, що встановлений Цивільним кодексом України, не може. До того ж день складання акту загальної форми про затримку вагонів не може вважатись днем, коли особа довідалась про порушення свого права, у розумінні ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, оскільки сам по собі акт загальної форми жодним чином право позивача не порушує. Право позивача на отримання плати за надані послуги зі зберігання вантажу було порушено тільки після того, як представник відповідача підписала із зауваженням накопичувальну картку, до якої було включено спірну суму. А отже саме у зв'язку з наявністю у накопичувальній картці зауваження відповідача позивач був позбавлений права на безспірне списання нарахованої суми з особового рахунку комбінату, тобто було порушено його право на одержання ним належних йому платежів. Таким чином, на думку позивача, дата підписання накопичувальної картки № 29019027 від 29.01.2016 із зауваженням і є днем, з яким пов'язано початок перебігу позовної давності.

Суд вважає помилковою позицію позивача щодо визначення дня настання події, що стала підставою для подання позову.

Відповідно до ст. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

З огляду на що подією, яка стала підставою для подання позову є неприйняття вагонів власником колії, про що складено акт загальної форми ГУ-23 № 403 від 27.01.2016.

Таким чином, саме з часу складання цього акту, а не з дати здійснення відповідачем напису на накопичувальній картці і починається перебіг строку позовної давності, а отже шестимісячний термін для пред'явлення позовних вимог на суму 36272,92 грн сплив 27.07.2016. Оскільки позовна заява надіслана позивачем до суду 29.07.2016, про що свідчать відомості з офіційного сайту Укрпошти, то позов пред'явлено з пропуском встановленого строку.

Слід зазначити, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено у спорі, є підставою для відмови у позові.

Підсумовуючи викладе, суд зазначає, що відповідач скористався свої правом, наданим йому ст. 261 Цивільного кодексу України, заявивши про застосування строків позовної давності, але позивачем в свою чергу не заявлялося клопотання про поновлення пропущеного строку позовної давності, а тому враховуючи викладене, у задоволенні позову слід відмовити через сплив позовної давності.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 22, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Витрати по сплаті судового збору у сумі 1378,00 грн покласти на позивача.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 24.10.2016.

Суддя ОСОБА_4