КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" жовтня 2016 р. Справа№ 910/7232/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

при секретарі Єременко К.Л.

за участю представників

від позивача: не з'явились

від відповідача: Будя К.С., дов. б/н від 05.01.2016р.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київський

сраховий дім"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 07.06.2016 року

у справі № 910/7232/16 (суддя Комарова О.С.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова

компанія "АХА Страхування"

до Приватного акціонерного товариства "Київський

страховий дім"

про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в

результаті ДТП в розмірі 9 533,36 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті ДТП в розмірі 9 533,36 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що страхувальнику позивача було завдано майнової шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась через порушення правил дорожнього руху водієм, цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем за полісом № АС/9335990.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 07.06.2016р. у справі № 910/7232/16 позов задоволено повністю. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" грошові кошти: - 9 533,36 грн. (дев'ять тисяч п'ятсот тридцять три гривні 36 копійок) та судовий збір - 1 378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень).

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Приватне акціонерне товариство "Київський страховий дім" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 07.06.2016р. у справі № 910/7232/16 та прийняти нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 19.08.2016 р. апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" у справі № 910/7232/16 було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Буравльов С.І., Шапран В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.08.2016 у справі № 910/7232/16 у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Буравльов С.І., Шапран В.В. апеляційну скаргу прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 10.10.2016 р.

Представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд апеляційну скаргу задовольнити, а рішення Господарського суду м. Києва від 22.06.2016р. у справі № 910/2938/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Представники позивача у судове засідання не з'явились. Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників позивача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

26 лютого 2014 року між позивачем (далі - Страховик) та ОСОБА_3 (далі - Страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 2335336/05АВ (належним чином засвідчена копія договору міститься в матеріалах справи, далі по тексту - Договір або Договір добровільного страхування).

Об'єктом Договору добровільного страхування є транспортний засіб "Chevrolet Aveo" державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

Вказаний транспортний засіб позивач прийняв на страхування, на випадок пошкодження внаслідок страхових подій (випадку), зокрема - пошкодження чи знищення внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідний страховий випадок настав 18.01.2015 року по вул. Бережанська, 5 в м. Києві, а саме: відбулося зіткнення автомобіля "Chevrolet, Aveo", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що знаходився під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля "Chevrolet, Aveo " державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль "Chevrolet, Aveo " державний реєстраційний номер НОМЕР_2, було пошкоджено, що підтверджується довідкою № 56323905, виданою органами МВС України.

За наслідками вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивачем було перераховано страхове відшкодування в розмірі 22 540,78 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 154 791 від 02.02.2015 року. Вказаний розмір страхового відшкодування підтверджується наявним в матеріалах справи страховим актом № 1.003.15.00730/VESKO2267 від 29.01.2015 року.

22.07.2015р. позивач звернувся до відповідача з заявою про стягнення заборгованості в порядку регресу № 63289/18/ЦВ від 21.07.2015р.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічне зазначено і в ст. 27 Закону України від 07.03.96 № 85/96 "Про страхування", згідно з якою до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого.

Особою, відповідальною за завдану шкоду, може бути як безпосередній її заподіювач, так і страхова компанія, відповідальна за останнього.

Відповідно до п. 2.1. ст. 2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» від 01.07.2004р. № 1961-IV, відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно- правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Отже, відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються саме Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів».

Згідно з п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 35.1. ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві мас міститися:

а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ;

б) прізвище, ім'я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження;

в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують;

г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих;

г) підпис заявника та дата подання заяви.

Перелік документів, що мають додаватись до заяви про страхове відшкодування визначений п 35.2. ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальност, власників транспортних засобів».

Підстави та обов'язок щодо здійснення виплат за полісом № АС/9335990 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного 27.09.2014р. у відповідача виникає виключно з підстав та в порядку передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно з абз. 2 п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача з заявою про стягнення заборгованості в порядку регресу № 6389/18/ЦВ віл 21.07.2015р.

Відповідачем був складений страховий акт №712- 1868/1 про виплату страхового відшкодування в порядку регресу ПАТ «Страхова компанія «Аха Страхування».

Судом встановлено, що 20.08.2015р. відповідачем було здійснена виплата страхового відшкодування у розмірі 13007,42грн., що підтверджується платіжним дорученням №7594 від 20.08.2015р.

05.01.2016р. позивач звернувся з вказаним позовом до Відповідача.

Щодо розміру страхового відшкодування, яке було виплачене Позивачу у розмірі 13007,42грн., колегія суддів зазначає наступне.

З позовної заяви вбачається, що розмір шкоди, яка була виплачена позивачем був розрахований на підставі рахунку №А-000001513 від 21.01.2015р на суму 23 080,78грнгрн.. складеного ФОП ОСОБА_6

Відповідно до Звіту №1459 про оцінку розміру нанесеного матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу складеного 21.01.2015р. експертом ФОП ОСОБА_7„ згідно якого матеріальний збиток в результаті пошкодження автомобіля «Шевролет», номерний знак НОМЕР_2 з урахуванням коефіцієнт фізичного зносу складає 13007,42грн.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо- транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного, користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортноі пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Тобто, вказані норми матеріального права містять пряму вказівку на те, що розмір витрат, пов'язаний з відновлювальним ремонтом, розраховується у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оцінку та оціночну діяльність» положення цього Закону поширюються на правовідносини, які виникають у процесі здійснення оцінки майна, майнових прав, що належать фізичним та юридичним особам України на території України та за її межами, а також фізичним та юридичним особам інших держав на території України та за її межами, якщо угода укладається відповідно до законодавства України, використання результатів оцінки та здійснення професійної оціночної діяльності в Україні.

Згідно з підп. 2 ст. 3 «Про оцінку та оціночну діяльність» майном, яке може оцінюватися, вважаються об'єкти в матеріальній формі, будівлі та споруди (включаючи їх невід'ємні частини), машини, обладнання, транспортні засоби тощо; паї, цінні папери; нематеріальні активи, в тому числі об'єкти права інтелектуальної власності; цілісні майнові комплекси всіх форм власності.

Згідно з підп. 12 ст. 7 Закону України «Про оцінку та оціночну діяльність» проведення незалежної оцінки майна є обов'язковим у випадках застави державного та комунального майна, відчуження державного та комунального майна способами, що не передбачають конкуренцію покупців у процесі продажу, або у разі продажу одному покупцю, визначення збитків або розміру відшкодування, під час вирішення спорів та в інших випадках, визначених законодавством або за згодою сторін. (ч. 3 статті 7 із змінами, внесеними згідно із Законом № 898-ІV).

Отже, у разі настання страхового випадку страховик, який застрахував цивільну-правову відповідальність відшкодовує оцінену шкоду визначену на підставі Звіту суб'єкта оціночної діяльності про визначення вартості матеріального збитку, складання якого є обов'язковим при визначені збитків, що підлягають відшкодуванню згідно вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За змістом положень статті 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вбачається, що розмір шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, може бути визначено як експертом, так і аварійним комісаром, визначення яких містяться в пункту 2 Типового положення про організацію діяльності аварійних комісарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.01.1998р. №8 та Положенні щодо укладення угоди на проведення експертної оцінки майна, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 08.01.1998р. №16.

Таким чином, належним доказом розміру відновлювального ремонту може бути висновок особи, яка згідно чинного законодавства України має право на проведення експертної оцінки майна (суб'єкт оціночної діяльності або аварійний комісар).

Отже, звернення до суду з вимогами стягнути з відповідача завдані збитки в розмірі, визначеному без врахування Звіту, не відповідає вказаній нормі закону.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що надані позивачем рахунок №А-000001513 від 21.01.2015р на суму 23 080,78грнгрн., складеного ФОП ОСОБА_6 не є доказом вартості відновлювального ремонту, розрахованого у порядку встановленому законодавством.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки посилання позивача на рахунок №А-000001513 від 21.01.2015р. на суму 23 080,78грн., складеного ФОП ОСОБА_6, який би підтверджував розмір виплаченого страхового відшкодування не підтверджує його розмір і обґрунтованість розміру виплаченого страхового відшкодування, оскільки, належним доказом в підтвердження оціненого розміру реальної вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням значення коефіцієнту його фізичного зносу є Звіт суб'єкта оціночної діяльності про визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу в результаті його пошкодження в ДТП, складання якого є обов'язковим при визначенні збитків, що підлягають відшкодуванню згідно вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

В процесі перегляду справи судом апеляційної інстанції доводи представника відповідача-3, наведені в апеляційній скарзі, підтвердились, що свідчить про неповне з'ясування місцевим господарським судом обставин, які мають значення для справи.

Згідно зі ст.ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 104 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду м. Києва від 07.06.2016 року у справі № 910/7232/16 не відповідає вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам справи та підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, про відмову в задоволенні позову повністю.

Керуючись ст.ст. 32-34, 49, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2016 року у справі № 910/7232/16 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" (ЄДРЮОФОП: 20474912, адреса: 04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8) на користь Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" (ЄДРЮОФОП 25201716, адреса: 04053, м. Київ, вул. Артема, будинок 37-41) 1515,80 судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

6. Матеріали справи № 910/7232/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

7. Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран