ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2016 р. Справа № 914/4649/13

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Костів Т.С.

суддів Марко Р.І.

ОСОБА_1

при секретарі Кобзар О.В.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Укрзалізниця, м. Львів, вх. №01-05/3860/16 від 09.08.2016 року

на рішення господарського суду Львівської області від 29.06.2016 року

у справі № 914/4649/13

за позовом: Публічного акціонерного товариства Українська залізниця особі регіональної філії Львівська залізниця, м.Львів,

до відповідача 1: Стрийської районної державної адміністрації, м.Стрий

до відповідача 2: Публічного акціонерного товариства Укртранснафта, м.Київ,

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_2 інфраструктури України, м.Київ та Фонду державного майна України, м.Київ

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 акціонерної компанії Нафтогаз України, м.Київ, Управління Держземагенства у Стрийському районі Львівської області, м.Стрий

про: визнання незаконним та скасування розпорядження районної державної адміністрації, скасування державної реєстрації права користування земельною ділянкою, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_4 представник на підставі довіреності б/н від 18.05.2016 року;

від відповідача 1: не зявився;

від відповідача 2: ОСОБА_5 представник на підставі довіреності №246 від 25.12.2015 року;

від третьої особи 1: не зявився;

від третьої особи 2: не зявився;

від третьої особи 3: не зявився;

від третьої особи 4: не зявився;

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови

В С Т А Н О В И В :

рішенням господарського суду Львівської області від 29.06.2016 року у справі №914/4649/13 (суддя Запотічняк О.Д.) у позовних вимогах Публічного акціонерного товариства Українська залізниця особі регіональної філії Львівська залізниця, до відповідача 1 Стрийської районної державної адміністрації, до відповідача 2 Публічного акціонерного товариства Укртранснафта, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 інфраструктури України, та Фонду державного майна України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 акціонерної компанії Нафтогаз України, та Управління Держземагенства у Стрийському районі Львівської області, про визнання незаконним та скасування розпорядження районної державної адміністрації, скасування державної реєстрації права користування земельною ділянкою, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Львівської області від 29.06.2016 року у справі №914/4649/13, позивач Приватне акціонерне товариство Укрзалізниця, подав апеляційну скаргу.

Зокрема, скаржник у поданій апеляційній скарзі посилається на безпідставність висновку суду першої інстанції про недоведеність позивачем свого права на земельну ділянку, оскільки про введенні у 1970 р. інститут державних актів про право на землю не вимагав їх отримання попередніми користувачами. Відповідно до законодавства, яке діяло на момент виникнення в 1958 році права позивача на землі смуги відведення в адміністративних межах Миртюківської сільської ради Стрийського району Львівської області, вимоги щодо виготовлення та отримання державного акту не передбачалися, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі відповідно до п.п. 54, 55 Общих начал землепользования и землеустройства (Постанова ЦИК СССР 15.12.1928). Також, на думку апелянта, суд першої інстанції під час розгляду справи не врахував п. 1.2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 травня 2011 року № 6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» щодо того, що земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав. Державна реєстрація права власності та користування земельними ділянками є похідною від набуття особою цього права.

На підставі викладеного апелянт просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 29.06.2016 р. у справі № 914/4649/13 та задовольнити позов.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.08.2016р. справу №914/4649/13 призначено судді-доповідачу ОСОБА_6 та іншим суддям, які входять до складу колегії, а саме суддям: Марку Р.І. та Малех І.Б..

Ухвалами Львівського апеляційного господарського суду від 12.08.2016 р. поновлено строк на оскарження рішення в апеляційному порядку, подані скаржником матеріали визнано достатніми для прийняття їх до провадження в апеляційній інстанції, розгляд справи призначено на 23.08.2016 р..

Ухвалами Львівського апеляційного господарського суду від 23.08.2016 року та від 27.09.2016 року розгляд справи відкладався з мотивів, наведених у них.

Представникам сторін розяснено їх права та обовязки згідно ст.22 ГПК України.

В судове засідання 11.10.2016 року зявився представник апелянта, подану ним апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, надав усні пояснення по суті спору. Представник відповідача 2 в судове засідання зявився, проти апеляційної скарги заперечив, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просив залишити його без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Представники відповідача 1 та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача в судове засідання не зявились, причин неявки суду не повідомили.

Згідно із п.3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року ,,Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Окрім того, враховуючи, що явка представників сторін у судове засідання не була визнана судом обовязковою, а також достатність матеріалів справи для розгляду апеляційної скарги по суті, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін в судових засіданнях, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне:

як правильно встановив суд першої інстанції, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.05.1998р. №747, зокрема на базі Підприємства магістральних нафтопроводів Дружба було утворено ОСОБА_3 акціонерну компанію Нафтогаз України. Згідно Розпорядження Кабінету Міністрів України №256-р від 23.06.2001р., за пропозицією НАК Нафтогаз України на базі Державних акціонерних товариств Магістральні нафтопроводи Дружба (м.Львів) та Придніпровські магістральні нафтопроводи (м.Кременчук), було утворено дочірнє підприємство НАК Нафтогаз України - ВАТ Укртранснафта.

18.05.2006 р. головою Стрийської районної державної адміністрації прийнято Розпорядження №369 Про затвердження технічної документації із землеустрою по підготовці до видачі Державних актів на право постійного користування земельними ділянками для виробничих потреб із земель трубопровідного транспорту на території Стрийського району філії Магістральні нафтопроводи Дружба ВАТ Укратранснафта, згідно якого вирішено передати земельні ділянки загальною площею 0,1579 га. у постійне користування для виробничих потреб на території Стрийського району філії Магістральні нафтопроводи Дружба ВАТ Укртранснафта згідно додатком та видати державні акти на право постійного користування земельними ділянками.

Згідно Додатку до вказаного Розпорядження, на території Миртюківської сільської ради філії Магістральні нафтопроводи Дружба ВАТ Укртранснафта затверджено технічну документацію по підготовці до видачі Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 0,1429 га. 17.10.2006р. ВАТ Укртранснафта видано Державний акт Серії ЯЯ№186883 на право постійного користування земельною ділянкою площею 0,1429га. на території Миртюківської сільської ради Стрийського району Львівської області.

При цьому, як вбачається з Технічної документації із землеустрою для видачі державного акту, Рішення Миртюківської сільської ради №367 від 16.03.2006р., Державний акт Серії ЯЯ №186883 від 17.10.2006р. видано відповідачу-2 в порядку переоформлення державних актів на право постійного користування. До цього часу вказана земельна ділянка перебувала в постійному користуванні на підставі Акту на право користування землею, виданого 19.04.1963р. нафтопроводу Дружба.

Як вбачається з листа КТ НВФ Нові технології від 16.10.2013р. №1436/10, під час проведення робіт щодо інвентаризації земель та видачі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою ДТГО Львівська залізниця, яка розташована в межах території Миртюківської сільської ради Стрийського району, а саме при перевірці обмінних файлів ін-4 виявлено, що земельна ділянка надана відповідачу-2 згідно Державного акту №186883 від 17.10.2006р. потрапляє в смугу відведення залізниці (дільниця Стрий-Івано-Франківськ 5+300 км.), створюючи таким чином накладку земельних ділянок одна на одну площею 0,1218га. Вказане унеможливлює подальше виконання робіт щодо інвентаризації земель та видачі позивачу державного акта на право постійного користування земельною ділянкою. Крім цього, згідно акту обстеження земельної ділянки від 03.09.2013р. складеного за участі представників позивача, вбачається, що на 5км+380м 5км+420м перегону Стрий-Моршин з правої сторони по ходу кілометрів знаходиться газове обладнання, яке огороджене сіткою розмірами: 3х3 м. і 2,5х2,5 м. на відстані 26 і 13 м. від осі головної колії. При цьому, як зазначає позивач, смуга відведення залізниці в даному місці становить 20-30м.

В основі покликань апелянта лежить твердження про належність саме йому відповідного права на частину цієї земельної ділянки з 1958 р. згідно із Планом границ полосы отвода линии Стрый-Станислав Львовской ж.д. с 1 км по 20 км розробленим у 1958 р. відділом землевпорядкування Дрогобицького Облсільгоспуправління, що не повинно підтверджуватись державним актом.

При вирішенні спору суд першої інстанції підставо виходив з того, що відповідно до п.п. 27, 32 Инструкции о нормах и порядке отвода земель для железных дорог и использовании полосы отвода, затвердженої ОСОБА_2 шляхів сполучення СРСР 30.01.1963р. містяться прямі вимоги щодо обовязковості складення документів на право користування землею та порядок зберігання актів на право користування землею підрозділами залізниць, а п. 10 Положения о землях, предоставленных транспорту, яке затверджене постановою РНК СРСР 07.02.1933р. регламентує оформлення прав на землі, закріплені, зокрема, за наркоматом шляхів сполучення та водного транспорту і його органів в порядку, встановленому законодавством союзних республік. Водночас, частина ІV діючого на той час Земельного кодексу УСРР, затвердженого постановою ВЦВК від 29.11.1922р. (із змінами та доповненнями від 27.06.1927р.), передбачала обовязковість оформлення, державної реєстрації та видачі землекористувачам правопідтверджуючих документів на землю. Розділ ІІ постанови ВЦВК й РНК УСРР від 23.09.1925р. Про земельні розпорядки в смузі міст і містечок (діяла до 1984 року) також передбачав, зокрема, що всі без винятку земельні ділянки в межах міської смуги підлягають державній реєстрації, що засвідчується актами реєстрації та витягами з них. Крім того, стаття 10 закону СРСР від 13.12.1968р. Об утверждении основ законодательства Союза ССР и союзных республик встановлювала обовязковість оформлення державних актів на право користування землею та видачі їх землекористувачам, яким заборонялось користування наданою земельною ділянкою до видачі державного акту. Прийнята на зміну постанові ВЦВК й РНК УСРР від 23.09.1925р. постанова РМ УРСР №136 від 20.03.1984р. Про затвердження Положення про землі міст і селищ міського типу Української РСР також містила аналогічні вимоги.

При цьому, суд першої інстанції підставно звернув увагу на те, що при скасуванні судових рішень у цій справі, Постановою Верховного суду України від 07.10.2015р. вказано, що наявність чи відсутність у землекористувача в даному випадку ДТГО Львівська залізниця документів на користування земельною ділянкою не змінює її правового статусу, оскільки його вже визначено законом. Верховний суд вважає, що спірна земельна ділянка належить до земель державної власності, а саме до земель залізничного транспорту, які не можуть передаватися у приватну власність, тому Стрийська РДА не мала законних повноважень розпоряджатися землями такої категорії. Верховний суд України вказав, що для надання правового висновку стосовно законності державного акта на право постійного користування земельною ділянкою площею 0,1429 га на території Миртюківської сільської ради Стрийського району Львівської області від 17 жовтня 2006 року № 186883, виданого на підставі розпорядження Стрийської РДА від 18 травня 2006 року № 369 "Про затвердження технічної документації із землеустрою по підготовці до видачі Державних актів на право постійного користування земельними ділянками для виробничих потреб із земель трубопровідного транспорту на території Стрийського району філії "Магістральні нафтопроводи "Дружба" ВАТ "Укратранснафта" суди попередніх інстанцій повинні були належним чином дослідити оспорюваний акт з урахуванням спеціального статусу земельної ділянки визначеної законом, а також з огляду на перебування цієї земельної ділянки у державній власності та її належності до земель залізничного транспорту.

Відповідно до частин 1, 2 статті 6 Закону України Про залізничний транспорт землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до Земельного кодексу України та Закону України Про транспорт. До земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та звязку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Згідно з частиною 1 статті 11 Закону України Про транспорт (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) землями транспорту визнаються землі, надані в користування підприємствам і організаціям транспорту згідно із Земельним кодексом України, для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку обєктів транспорту. Частиною 1 статті 23 Закону України Про транспорт, яка кореспондується з положеннями статті 68 Земельного кодексу України, встановлено, що до земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. До складу цих земель входять землі, які є смугою відведення залізниць, а саме землі, надані під залізничне полотно та його облаштування, станції з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та звязку, водопостачання, каналізації, захисні та укріплюючі насадження, службові, культурно-побутові приміщення та інші споруди, необхідні для забезпечення роботи залізничного транспорту. Відповідно до положень Земельного кодексу України (в редакції станом на травень 2006 року) до земель транспорту належать землі, надані підприємствам, установам та організаціям залізничного, автомобільного транспорту і дорожнього господарства, морського, річкового, авіаційного, трубопровідного транспорту та міського електротранспорту для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту і розвитку об'єктів транспорту. Землі транспорту можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності (ст. 67 ЗК України). Відповідно до ст. 68 ЗК України до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Водночас, до земель трубопровідного транспорту належать земельні ділянки, надані під наземні і надземні трубопроводи та їх споруди, а також під наземні споруди підземних трубопроводів. Уздовж наземних, надземних і підземних трубопроводів встановлюються охоронні зони (ст. 73 ЗК України).

Відповідно до ст.7 Закону України Про трубопровідний транспорт магістральний трубопровідний транспорт має важливе народногосподарське та оборонне значення і є державною власністю України. Відповідно до п. 1 ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади з питань земельних ресурсів в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Згідно п.1 ст.125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. Документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку і право постійного землекористування відповідно до ст. 126 ЗК України є державний акт.

Судом першої інстанції підставно встановлено, що станом на травень 2006 року (дату видачі оскаржуваного розпорядження) спірна земельна ділянка перебувала в постійному користуванні відповідача 2 на підставі Акту на право користування землею, виданого 19.04.1963р. нафтопроводу Дружба. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.05.1998р. №747, зокрема на базі Підприємства магістральних нафтопроводів Дружба було утворено ОСОБА_3 акціонерну компанію Нафтогаз України. А вже згідно Розпорядження Кабінету Міністрів України №256-р від 23.06.2001р., за пропозицією НАК Нафтогаз України, на базі Державних акціонерних товариств Магістральні нафтопроводи Дружба (м.Львів) та Придніпровськімагістральні нафтопроводи (м.Кременчук), було утворено дочірнє підприємство НАК Нафтогаз України - ВАТ Укртранснафта, 100 % акцій якого залишено у державній власності та передано до статутного фонду НАК Нафтогаз України. Також, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014р. №200 Про утворення ПАТ Українська залізниця 100% акцій ПАТ Українська залізниця належать державі. Отже як позивач так і відповідач 2 перебувають у державній власності.

Як вбачається з державного акту №186883, цільове призначення земельної ділянки передано відповідачу -2 - Для трубопровідного транспорту, тобто, для обслуговування магістрального нафтопроводу, який є державною власністю. При цьому, в даному випадку державний акт на право постійного користування земельною ділянкою лише переоформлявся, оскільки до цього часу відповідач 2, який є правонаступником Державного акціонерного товариства Магістральні нафтопроводи Дружба, користувався даною земельною ділянкою з 1963 року на підставі Акту на право користування землею, виданого 19.04.1963р.

Відповідно до ч.1 ст. 123 ЗК України (в редакції яка діяла на момент виникнення спірних відносин) надання земельних ділянок юридичним особам у постійне користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за проектами відведення цих ділянок. Пунктом 12 Розділу Х Перехідних положень ЗК України було визначено, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, та земель, на яких розташовані державні, в тому числі казенні, підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї), здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Розмежування земель державної і комунальної власності на момент прийняття спірного розпорядження проведено не було.

Відповідно до ч.1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, лише якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У звязку із недоведеністю апелянтом таких обставин, суд першої інстанції підставно відмовив у позові.

У відповідності до ч. 1 ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Однак, у встановленому законом порядку підстави, передбачені у ст. 104 ГПК України для скасування або зміни судового рішення не були доведені суду належними доказами.

Відтак, беручи до уваги наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Львівської області від 29.06.2016 року у справі № 914/4649/13 прийняте на підставі матеріалів справи, у відповідності до норм матеріального та процесуального права, посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, висновків господарського суду Львівської області не спростовують, а відтак, не визнаються такими, що можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст. 1, 21, 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Львівський апеляційний господарський суд , -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Укрзалізниця, м. Львів, вх. №01-05/3860/16 від 09.08.2016 року- залишити без задоволення, а рішення господарського суду Львівської області від 29.06.2016 року у справі № 914/4649/13 без змін.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

3.Матеріали справи скеровуються до господарського суду Львівської області.

Повний текст постанови суду оформлено і підписано відповідно до вимог статті 105 ГПК України 17.10.2016 року.

Головуючий-суддя Костів Т.С.

Суддя Марко Р.І.

Суддя Малех І.Б.