ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"26" жовтня 2016 р.Справа № 916/737/13

За заявою Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (вх. № 2-5339/16 від 10.10.2016р.) про видачу дублікату наказу в порядку, передбаченому ст. 120 ГПК України, по справі, -

За позовом: приватного підприємства фірма „Владислав

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю „Блек ОСОБА_1

про стягнення 42 919,51 грн.

Рішенням господарського суду Одеської області від 15.05.2013р. по справі № 916/737/13 позов приватного підприємства фірми „Владислав було задоволено частково, присуджено до стягнення із товариства з обмеженою відповідальністю „Блек ОСОБА_1 на користь позивача суму основного боргу в розмірі 38 508 грн. 48 коп., три відсотки річних в сумі 1 436 грн. 95 коп., збитки від інфляції в сумі 37 грн. 31 коп., пеню в сумі 2 897 грн. 06 коп., судовий збір в сумі 1718 грн. 91 коп.

На виконання вказаного рішення суду, відповідно до ст. 116 ГПК України господарським судом 31.05.2013р. був виданий відповідний наказ, який було направлено на адресу стягувача.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 11.03.2016р. по даній справі судом було відмовлено Відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області у задоволенні заяви (вх. № 2-1082/16 від 29.02.2016р.) про видачу дублікату наказу, оскільки заявником не було додано до заяви належних доказів на підтвердження факту його втрати та не надано документів, які б підтверджували, що заява про видачу дублікату наказу подана в межах строку предявлення цього документу до виконання.

10.10.2016р. до суду надійшла заява Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, у відповідності до якої заявник просить суд видати дублікат наказу від 31.05.2013р. про стягнення із товариства з обмеженою відповідальністю „Блек ОСОБА_1 на користь приватного підприємства фірми „Владислав суму основного боргу в розмірі 38 508 грн. 48 коп., три відсотки річних в сумі 1 436 грн. 95 коп., збитки від інфляції в сумі 37 грн. 31 коп., пеню в сумі 2 897 грн. 06 коп., судовий збір в сумі 1718 грн. 91 коп.

Розглянувши заяву Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про видачу дублікату наказу, господарський суд встановив наступне.

Згідно з ст. 120 ГПК України у азі втрати наказу господарський суд може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення наказу до виконання. Про видачу дубліката наказу виноситься ухвала. До заяви про видачу дубліката наказу мають бути додані: довідка установи банку, державного виконавця, приватного виконавця чи органу зв'язку про втрату наказу; при втраті наказу стягувачем - довідка стягувача, підписана керівником чи заступником керівника та головним (старшим) бухгалтером підприємства, організації, що наказ втрачено і до виконання не пред'явлено. За видачу стягувачу дубліката судового наказу справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом.

Таким чином, положеннями наведеної статті процесуального закону передбачено дві умови, які свідчать про наявність підстав для видачі дублікату наказу господарським судом: втрата наказу, що має бути підтверджено належними доказами, вичерпний перелік яких викладений у даній статті; відсутність спливу строку, встановленого для предявлення виданого наказу до виконання.

Так, на підтвердження своїх доводів заявник зазначає, що 25.06.2015р. була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві та яка разом з виконавчим документом була направлена приватному підприємству фірма „Владислав. На підтвердження відправлення оригіналу наказу та постанови заявником надано суду копію квитанції №2240.

Як наголошує заявник, наказ було втрачено при пересилці, оскільки стягувачем оригінал наказу отриманий не був.

При цьому, ч. 2 ст. 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу положень ст. 36 ГПК письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Оскільки зазначена квитанція не відповідає вимогами процесуального законодавства, суд доходить висновку, що вона не може вважатися доказом у розумінні ГПК України, а, отже, заява повинна розглядатись за наявними в ній документами, які відповідають зазначеним вимогам.

При цьому, суд звертаючись до положень ст. 120 ГПК України зазначає, що оскільки заявник стверджує, що наказ був втрачений при його пересиланні органами поштового звязку, то даний юридичний факт повинен бути підтверджений саме довідкою органу звязку, яка не була надана суду.

Крім того, положеннями ст. 22 Закону України „Про виконавче провадження від 21.04.1999р. № 606-XIV (з наступними змінами і доповненнями) передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України „Про виконавче провадження виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ст. 23 Закону України „Про виконавче провадження строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред'явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Як вбачається з постанови про відкриття виконавчого провадження №38765634 від 09.07.2013р., заява про примусове виконання наказу подана стягувачем до органу державної виконавчої служби 09.07.2013р. Постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві була винесена державним виконавцем 25.06.2015р., а, отже, в силу положень ст. 23 Закону України „Про виконавче провадження строк пред'явлення виконавчого документа до виконання повинен встановлюватись з дня його повернення стягувачу.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд доходить висновку, що строк предявлення наказу суду від 31.05.2013р. по даній справі до примусового виконання в силу положень ст. 23 Закону України „Про виконавче провадження мав сплинути 25.06.2016р. У звязку з викладеним, суд зазначає, що оскільки строк предявлення наказу до виконання сплинув, у суду відсутні правові підстави для задоволення заяви Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Отже, господарський суд доходить висновку, що заявником не додано належних, визначених ст. 120 ГПК України, доказів на підтвердження факту втрати наказу господарського суду Одеської області від 31.05.2013р. по даній справі, що, з урахуванням закінчення строку для предявлення наказу до виконання, тягне за собою відмову у задоволенні заяви Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Підсумовуючи вищевикладене, відповідно до ст. 120 ГПК України у господарського суду відсутні правові підстави для задоволення зави Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про видачу дублікату наказу господарського суду Одеської області від 31.05.2013р. по даній справі про стягнення із товариства з обмеженою відповідальністю „Блек ОСОБА_1 на користь приватного підприємства фірми „Владислав суми основного боргу в розмірі 38 508 грн. 48 коп., трьох відсотків річних в сумі 1 436 грн. 95 коп., збитків від інфляції в сумі 37 грн. 31 коп., пені в сумі 2 897 грн. 06 коп. та судового збору в сумі 1718 грн. 91 коп.

Керуючись ст.ст. 86, 120 ГПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. У задоволенні заяви (вх. № 2-5339/16 від 10.10.2016р.) про видачу дублікату наказу господарського суду Одеської області від 31.05.2013р. по справі № 916/737/13 про стягнення із товариства з обмеженою відповідальністю „Блек ОСОБА_1 на користь приватного підприємства фірми „Владислав суми основного боргу в розмірі 38 508 грн. 48 коп., трьох відсотків річних в сумі 1 436 грн. 95 коп., збитків від інфляції в сумі 37 грн. 31 коп., пені в сумі 2 897 грн. 06 коп. та судового збору в сумі 1718 грн. 91 коп. Біляївському міськрайонному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області відмовити.

Відповідно до ст. 106, 111-13 ГПК України ухвалу про видачу дубліката наказу може бути оскаржено в апеляційному та касаційному порядку.

Суддя С.П. Желєзна