ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2016 року Справа № 923/924/16

Господарський суд Херсонської області у складі судді Ярошенко В.П. при секретарі Бєловій О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ДОМІНІОН." м. Київ

до дочірнього підприємства "Птахогосподарство "Чорнобаївське" публічного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард" с. Чорнобаївка Білозерського району Херсонської області

про стягнення 169492грн. 65 коп.

за участю представників сторін:

від позивача - уповноважена особа ОСОБА_1, довір. від 05.07.2016р.

від відповідача - уповноважена особа ОСОБА_2, довір. від 09.06.2016р.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДОМІНІОН." (позивач) звернулось до суду з позовом до дочірнього підприємства "Птахогосподарство "Чорнобаївське" публічного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард" (відповідач) про стягнення 169492грн. 65 коп., з яких: 100135,53грн. основного боргу, 13200,18грн. втрат від інфляції, 1242,68грн. 3% річних, 34914,26грн. пені та 20000грн. витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги.

Ухвалою від 08.09.2016р. розгляд справи відкладався.

У зв'язку з прийняттям постанови Верховної Ради України № 5157 від 22.09.2016р. про звільнення судді Чернявського В.В., розпорядженням керівника апарату від 23.09.2016р. № 178, було призначено повторний автоматичний розподіл справи, за результатами якого справу № 923/924/16 передано судді Ярошенко В.П.

Ухвалою від 27.09.2016р. розгляд справи відкладався.

Справа розглядалась з перервою, яка оголошувалась в засіданні суду 06.10.2016р. відповідно до ст. 77 ГПК України.

Позивач неодноразово змінював розмір позовних вимог відповідно до ст. 22 ГПК України, а саме: заявами від 05.09.2016р., від 23.09.2016р. та від 03.10.2016р.

Відповідно до останньої заяви про зміну розміру позовних вимог від 03.10.2016р. позивач просить стягнути з відповідача 94403,97грн., з яких - 40054,36грн. основного боргу, 19769,62грн. втрат від інфляції, 2499грн. 3% річних, 32080,99грн. пені. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати у вигляді судового збору та 20000грн. витрат, пов'язаних з наданням адвокатом правової допомоги.

Оскільки вищевказана заява не суперечить законодавству, не зачіпає інтересів інших осіб і не порушує охоронюваних законом їх прав, суд прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи вищезазначену заяву позивача як заяву про зменшення розміру позовних вимог.

З огляду на викладене, має місце нова ціна позову 94403,97грн., в межах якої вирішується спір між сторонами.

Відповідачем на кожну заяву позивача про зміну розміру позовних вимог надано суду відзиви на позовну заяву, в яких він визнає позовні вимоги частково, надавши контррозрахунки.

Крім того, позивачем в засіданні суду 06.10.2016р. було подано заяву про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, яке було відхилено судом, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 74-1 ГПК України, господарський суд за власною ініціативою або за клопотанням сторони, третьої особи, прокурора, іншого учасника судового процесу може постановити ухвалу про їх участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. У клопотанні про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в обов'язковому порядку зазначається суд, в якому необхідно забезпечити її проведення. Таке клопотання може бути подано не пізніш як за сім днів до дня проведення судового засідання, в якому відбуватиметься така участь. Ухвала суду, прийнята за наслідками вирішення цього питання, оскарженню не підлягає.

Позивач в порушення зазначеної норми права не зазначив суд, в якому необхідно забезпечити її проведення.

Крім того, з урахуванням того, що чинне законодавство не обмежує кола осіб, які можуть здійснювати представництво юридичної особи в суді та зважаючи на те, що про дату судового засідання суд попереджує позивача заздалегідь, а отже, у нього є достатньо часу для того, щоб належним чином підготуватися до судового засідання та визначитись щодо особи, яка представлятиме його інтереси у судовому засіданні з урахуванням відомостей про те, що певні обставини можуть перешкодити конкретному представнику взяти участь у засіданні суду, суд відмовляє позивачу в задоволенні клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У разі неявки уповноваженого представника у судове засідання господарського суду, суд вправі розглядати справу по суті за наявними у ній матеріалами, відповідно до ст. 75 ГПК України.

Також позивач не позбавлений права на надіслання необхідних, на його думку, документів за допомогою поштового зв'язку, в той час як проведення судового засідання в режимі відеоконференції не вирішить питання про залучення до матеріалів справи доказів, які необхідні для вирішення спору.

Після закінчення розгляду справи в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

в с т а н о в и в:

05.08.2015р. між товариством з обмеженою відповідальністю "ДОМІНІОН." (позивач) та дочірнім підприємством "Птахогосподарство "Чорнобаївське" публічного акціонерного товариства "Чорнобаївське", найменування якого було змінено на дочірнє підприємство "Птахогосподарство "Чорнобаївське" публічного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард", про що 09.06.2016р. внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (див. на звороті а.с. 112), було укладено договір № 05-08-2015 про надання охоронних послуг.

За умовами договору (п. 2.1, 2.2) позивач зобов'язався забезпечити недоторканність об'єкту охорони, що передається відповідачем під охорону згідно акту прийняття об'єкту під охорону (додаток 4 до договору), а відповідач зобов'язується щомісячно сплачувати позивачу встановлену цим договором плату. Об'єкт, який передається під охорону визначається в дислокації, що є додатком до договору.

Строк договору відповідно до п. 10.1 зазначено з 05.08.2015р. до 05.08.2016р.

Згідно з п. 7.3. договору, загальна сума щомісячної плати за договором складає 40055,04грн., в т.ч. ПДВ.

Відповідно до п. 7.4 договору, оплата щомісячної суми договору за перший місяць надання послуг, здійснюється два рази - до 20 числа звітного місяця і до 10 числа місяця, що слідує за звітним, а в подальшому оплата здійснюється до 10 числа, що слідує за звітним.

Позивач виконував свої зобов'язання за договором, що підтверджується актами надання послуг № 320 від 31.12.2015р., № 10 від 31.01.2016р., № 52 від 29.02.2016р., №107 від 31.03.2016р., № 148 від 30.04.2016р., № 166 від 31.05.2016р., № 198 від 30.06.2016р.

Зазначені акти підписані сторонами та скріплені печатками.

Відповідач не виконав своїх зобов'язань за договором щодо своєчасних розрахунків, у зв'язку з чим станом на день розгляду справи за відповідачем обліковується заборгованість перед позивачем в сумі 40054,36грн., що відповідачем не заперечується.

Згідно з ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 193 ГК України встановлено обовязок субєктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні вимоги щодо виконання зобовязання закріплені і в статті 526 ЦК України.

Доказів перерахування основного боргу в сумі 40054,36грн. відповідачем не надано станом на день розгляду спору, тому позовні вимоги про стягнення основного боргу підлягають задоволенню в повному розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Крім того, відповідно до частини 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував відповідачу 3% річних в сумі 2499грн. 00коп. та 19769грн. 62коп. втрат від інфляції.

Суд перевірив розрахунок 3% річних та встановив, що він здійснений позивачем арифметично та методологічно вірно.

З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення 3% річних в сумі 2499грн. 00коп. підлягають задоволенню.

Судом перевірено розрахунок втрат від інфляції в розмірі 19769грн. 62коп. та встановлено, що він має недоліки. Так, позивачем не враховано, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць, то відповідно прострочення платежу за період часу, менший за місяць, не тягне за собою інфляційних нарахувань. Це твердження неодноразово підтверджував в своїх рішеннях Вищий господарський суд України. Зокрема це постанови від 27.10.2010 № 6/92-38, від 19.01.2011 № 4/54-10-1818, від 15.02.2012 №5021/1596/2011 та від 10.07.2013 № 5002-33/4081-2012.

З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення втрат від інфляції підлягають частковому задоволенню в сумі 10963,38грн.

Розглядаючи позовні вимоги про стягнення 32080грн. 99коп. пені, суд враховує наступне.

Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки (в тому числі і пені); відшкодування збитків.

Штрафними санкціями за вимогами статті 230 Господарського Кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), які учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського Кодексу України зазначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

За приписом ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та ч. 2 ст. 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України", що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі загальної подвійної облікової ставки.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Укладаючи договір від 05.08.2015р. № 05-08-2015, сторони пунктом 5.9 передбачили, що у випадку несвоєчасної оплати відповідачем вартості послуг позивача згідно договору відповідач зобов'язаний сплатити позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен ден прострочення.

За порушення строків оплати позивачем нараховано пеню в сумі 32080грн. 99коп.

Суд перевірив розрахунок пені та встановив, що він здійснений позивачем арифметично та методологічно вірно.

З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення 32080грн. 99коп. пені підлягають задоволенню.

Судом відхиляються посилання відповідача на те, що позивачем не дотримано процедуру досудового врегулювання спору, передбаченого ст. 222 ГК України, виходячи з наступного.

Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 у справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Кампус Коттон клаб" щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів) визнано неконституційним положення щодо необхідності застосування досудового врегулювання спорів.

До того ж, частиною другою статті 222 ГК України встановлено не обов'язок, а право суб'єкта господарювання чи іншої юридичної особи - учасника господарських відносин, чиї права або законні інтереси порушено, з метою безпосереднього врегулювання спору з порушником цих прав або інтересів звернутися до нього з письмовою претензією. Тому стаття 222 ГК України не суперечить вказаному рішенню Конституційного Суду України.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо стягнення витрат на оплату правової допомоги у сумі 20000,00 грн., суд зазначає наступне.

Приписами ст. 49 ГПК України врегульовано, що суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" роз'яснено, що розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини п'ятої статті 49 ГПК, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За тими ж правилами здійснюється й розподіл сум цих витрат у розгляді господарським судом апеляційних і касаційних скарг.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар - є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Встановлюючи правомірність заявленої до стягнення з відповідача суми на оплату послуг адвоката у розмірі 20000,00 грн., суд виходить з долучених до справи документів: договору про надання правової допомоги від 01.07.2016р. № 01-07/1, укладеного між адвокатським об'єднанням "Група адвокатів України" та товариством з обмеженою відповідальністю "ДОМІНІОН."; додаткової угоди № 1 від 07.07.2016р. до договору про надання правової допомоги № 01-07/1, з пункту 3 якого, сторони погодили, що вартість наданих послуг становить 20000,00 грн.; свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю № 5316 від 28.09.2012 р.; квитанції до прибуткового ордеру № 5 від 08.0.72016р., якою позивач сплатив адвокатському об'єднанню "Група адвокатів України" суму у розмірі 20000,00 грн.

Водночас, доказів, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 20000грн. позивачем не надано.

Немає також доказів того, які саме послуги, пов'язані з розглядом справи у суді, були надані адвокатом, скільки часу було витрачено ним на надання таких послуг тощо.

Суд зазначає, що в силу вимог ст. 44 Господарського процесуального кодексу України до судових належать виключно витрати пов'язані з розглядом справи (судовий збір, витрати на проведення експертизи, адвокатські послуги). При цьому, такі витрати мають бути підтверджені у загальному порядку (ст. 33 ГПК України).

За встановлених обставин, суд вважає правомірним зменшити відшкодування витрат на послуги адвоката до 10000,00 грн.

Понесені позивачем витрати зі сплати судового збору відшкодовуються йому за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ст. 49 ГПК України.

Крім того, суд враховує, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 169492,65грн. Отже, розмір судового збору за подання до суду даної позовної заяви становить 2542,39грн.

Позивач додав до позовної заяви платіжне доручення № 499 від 18.08.2016року про сплату 2542,39грн. судового збору.

В подальшому позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, у зв'язку з чим він просив стягнути з відповідача 94403,97грн., отже, розмір судового збору становить 1416,06грн.

Згідно з ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сума судового збору повертається в разі зменшення розміру позовних вимог.

З огляду на викладене, позивачу підлягає поверненню з Державного бюджету 1126,33грн. судового збору.

Керуючись ст.ст.44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з дочірнього підприємства "Птахогосподарство "Чорнобаївське" публічного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард" (с. Чорнобаївка Білозерського району Херсонської області, код 34669071) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ДОМІНІОН." (м. Київ вул. Молодогвардійська 22, код 38241817) 40054,36грн. основного боргу, 10963,38грн. втрат від інфляції, 2499грн. 3% річних, 32080,99грн. пені, 10000грн. витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, та 1283,97грн. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

5. Повернути з Державного бюджету України товариству з обмеженою відповідальністю "ДОМІНІОН." (м. Київ вул. Молодогвардійська 22, код 38241817) 1126,33грн. судового збору, сплаченого платіжним дорученням від 18.08.2016р. № 499, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи № 923/924/16.

Повне рішення складено 26.10.2016

Суддя В.П.Ярошенко