ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" жовтня 2016 р.Справа № 916/2068/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Мишкіної М.А.,

суддів Будішевської Л.О., Таран С.В.

при секретарі судового засідання Бєлянкіній Г.Є.

за участю представників сторін:

від прокуратури - ОСОБА_1 прокурор військової прокуратури;

від Міністерства оборони України - ОСОБА_2 за довіреністю;

від ОСОБА_3 «Військторгсервіс» в особі філії «Одеське управління військової торгівлі» Концерну «Військторгсервіс» - ОСОБА_4 за довіреністю;

від Виконкому Одеської міськради ОСОБА_5 за довіреністю;

від Одеської міськради - ОСОБА_5 за довіреністю;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військового прокурора Одеського гарнізону Південного регіону України

на ухвалу господарського суду Одеської області від 28 вересня 2016 року про залишення без розгляду позовної заяви

по справі №916/2068/16

за позовом Військового прокурора Одеського гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_3 «Військторгсервіс» в особі філії «Одеське управління військової торгівлі» Концерну «Військторгсервіс»

до

- Виконавчого комітету Одеської міської ради;

- Одеської міської ради

про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності

Сторони та третя особа належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

В судовому засіданні 25.10.2016р. згідно ст.85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

встановив:

29.07.2016р. Військовий прокурор Одеського гарнізону Південного регіону України звернувся до господарського суду Одеської області з позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Виконавчого комітету Одеської міської ради та Одеської міської ради (надалі Виконком Одеської міськради, Одеська міськрада, відповідачі), в якому просив суд:

- визнати незаконним та скасувати п.1 рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 28.07.2009р. №824 «Про реєстрацію обєктів комунальної власності м.Одеси» щодо включення у Перелік обєктів нерухомого майна, що підлягають реєстрації за Одеської міською радою, приміщення першого поверху №501, загальною площею 35,8кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, 80 (п.10 Переліку);

- визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності від 20.08.2009р. серії САС №427126 на нежитлові приміщення першого поверху №501 площею 35,8 кв.м. будівлі, розташованої за адресою: м.Одеса, вул.Велика Арнаутська, 80, видане виконавчим комітетом Одеської міської ради територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначив, що Державне підприємство Міністерства оборони України «Одеський комбінат побутового обслуговування» та Держане підприємство Міністерства оборони України «Управління торгівлі Південного оперативного командування» входять до складу ОСОБА_3 «Військторгсервіс», як учасники ОСОБА_3. Відповідно до наказу Міністерства оборони України №125 від 05.04.2007р. діяльність Державного підприємства Міністерства оборони України «Управління торгівлі Південного оперативного командування» було припинено у звязку з його реорганізацією шляхом приєднання до концерну «Військторгсервіс», як його відокремленого структурного підрозділу, за яким і було закріплено на праві господарського відання все майно реорганізованого підприємства, у тому числі будівля №80 по вул. Велика Арнаутська у м.Одеса. Таким чином, вказана будівля перебуває у державній власності та протягом тривалого часу використовується державними підприємствами Міністерства оборони України, і на підставі свідоцтва про право власності від 20.08.2009 року серія САС №427403 будівля, розташована за адресою: м.Одеса, вул. Велика Арнаутська, 80, в цілому належить Державі Україна в особі Міністерства оборони України. Водночас рішенням Виконкому ОМР від 28.07.2009р. №824 у Перелік обєктів нерухомого майна, що підлягають реєстрації за Одеською міськрадою включено приміщення будівлі №80 по вул.В.Арнаутській у м.Одесі, а саме приміщення першого поверху №501 загальною площею 35,8кв.м. Приміщення вказаної будівлі були визначені та в подальшому зареєстровані як обєкт комунальної власності за власником територіальною громадою в особі Одеської міськради та видане відповідне свідоцтво від 20.08.2009р. серії САС №427126 про право власності.

З посиланням на норми ст.23 ЗУ «Про прокуратуру», ст.ст.11,15, 16, 316, 317, 319, 386,393 ЦК України, ст.ст.20,22 ГК України прокурор просив суд задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 01.08.2016р. порушено провадження у справі та прийнято позовну заяву до розгляду; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на сторона позивача ОСОБА_3 «Військторгсервіс» в особі філії «Одеське управління військової торгівлі» Концерну «Військторгсервіс» та призначено розгляд справи у судовому засіданні.

12.09.2016р. третя особа подала місцевому господарському суду письмові пояснення, в яких зазначила, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі.

12.09.2016р. Виконком Одеської міськради подав суду першої інстанції:

- відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову;

- клопотання про припинення провадження у справі в частині вимоги про скасування п. 1 рішення виконавчого комітету Одеської міської ради «Про реєстрацію обєктів комунальної власності м. Одеси» від 28.07.2009р. №824, у звязку з неналежністю вирішення спору у даній частині в порядку господарського судочинства.

19.09.2016р. Одеська міськрада подала місцевому господарському суду:

- відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову;

- клопотання про залишення позову прокурора без розгляду.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 28.09.2016р. (суддя Д`яченко Т.Г.) на підставі п.1 ч.1 ст.81 ГПК України позовну заяву залишено без розгляду.

Ухвала суду вмотивована посиланням на норми ст.ст.121,123 Конституції України, ч.1 ст.2, ч.3 ст.2 ГПК України, розяснення, які містяться у п.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 23.03.2012р. «Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам», ст.23 ЗУ «Про прокуратуру», та обґрунтована наступним. У Міністерства оборони України є достатній обсяг прав і повноважень щодо вжиття заходів, направлених на захист свого порушеного права. В порушення п. 3 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» Військовим прокурором Одеського гарнізону не підтверджено відповідними доказами невиконання, або неналежне здійснення функцій, покладених на Позивача щодо захисту інтересів Держави у спірних відносинах, не доведено неналежного здійснення Міністерством такого захисту. Навпаки, наявність права самостійно у встановленому порядку здійснювати захист своїх законних прав та інтересів у судах підтверджується представником позивача у наданих до суду письмових поясненнях від 27.09.2016р. Згідно з ч.4 ст.23 ЗУ «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. З огляду на те, що прокурором не надано достатньо обґрунтованих підтверджень наявності підстав для здійснення представництва інтересів Міністерства оборони України, позов Військового прокурора Одеського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України у даній справі підлягає залишенню без розгляду відповідно до п.1 ч.1 ст.81 ГПК України.

Не погодившись з ухвалою про залишення позову без розгляду, Військовий прокурор Одеського гарнізону Південного регіону України звернувся до Одеського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржену ухвалу та передати справу на розгляд господарського суду Одеської області.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив, що ухвала від 28.09.2016р. є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, підлягає скасуванню з огляду наступного:

- висновки суду в оскаржуваній ухвалі беззаперечно свідчать про правильність визначення прокурором Міністерства оборони України як органу, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретних функцій у правовідносинах, пов'язаних із захистом інтересів держави. Суд в якості обґрунтування нібито неправильності визначення прокурором органу, на який державою покладено обовязок щодо здійснення конкретних функцій, наводить лише наявність у Міноборони України самостійного права на звернення до суду з метою захисту свого порушеного права;

- посилання суду в якості підстави для залишення позову без розгляду на те, що Міноборони України не позбавлене права самостійно звернутися до суду з відповідним позовом, не позбавляє прокурора у відповідності із ст.ст. 2, 29 ГПК України права звернутися із позовом до господарського суду у встановленому порядку і не є підставою для залишення позову без розгляду, як таке, що не передбачено приписами ст.81 ГПК України. Аналогічного висновку дійшов Виший господарський суд України у постанові від 27.07.2016р. під час розгляду справи 910/18350/15;

- висновок суду про те, що прокурор належним чином не обґрунтував порушення інтересів держави у спірних правовідносинах, не є підставою для залишення позову без розгляду, як такий, що не передбачений приписами ст.81 ГПК України. Аналогічного висновку дійшов Вищий господарський суду України у постанові від 27.07.2016р. під час розгляду справи 910/18350/15;

- відмова суду у розгляді справ, провадження за якими вже було порушено при відсутності обставин, що унеможливлюють такий розгляд, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до положень Конституції України та практики Європейського суду з прав людини не може бути обмежене.

В судовому засіданні прокурор, представники Міноборони України та ОСОБА_3 «Військторгсервіс» в особі філії «Одеське управління військової торгівлі» Концерну «Військторгсервіс» підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги.

Представник Одеської міськради та Виконкому Одеської міськради заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав законності та обґрунтованості оскаржуваної ухвали.

Відповідно до ч.5 ст.106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення виходячи із наступного.

Згідно із п.1 ч.1 ст.81 ГПК України господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.

Відповідно до розяснень, які містяться у п.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 23.03.2012р. «Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам» господарський суд повинен оцінювати правильність визначення прокурором органу, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретних функцій у правовідносинах, пов'язаних із захистом інтересів держави. При цьому слід звертати увагу на те, що згідно з абзацом третім частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній. Інтереси держави мають чітко формулюватися й умотивовуватися прокурором. Звертаючись до суду, прокурор повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва у порядку, передбаченому частиною другою або третьою статті 23 Закону України "Про прокуратуру". Слід враховувати, що прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду із представництвом інтересів держави або громадянина, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. Зазначені обставини повинні перевірятися судом при зверненні прокурора з відповідною заявою або скаргою до суду. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи його законним представником або суб'єктом владних повноважень. У випадках неправильного визначення прокурором позивача, тобто органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, господарський суд на підставі пункту 1 частини першої статті 63 ГПК повертає таку позовну заяву і додані до неї документи без розгляду. Якщо господарський суд помилково порушив провадження у справі за позовом прокурора, в якій неправильно визначено позивача за вимогами про захист інтересів держави, такий позов підлягає залишенню без розгляду відповідно до пункту 1 частини першої статті 81 ГПК. Однак у разі коли прокурором подано позовну заяву в інтересах держави як позивачем (частина друга статті 2, частина друга статті 29 ГПК), то господарський суд не вчиняє процесуальних дій, зазначених в абзацах третьому і четвертому цього пункту постанови; в таких випадках повернення позовної заяви або залишення її без розгляду можливе лише за наявності підстав, зазначених відповідно у пунктах 1, 2, 3, 5 - 9 частини першої статті 63 або в пунктах 1, 2, 5, 6 частини першої статті 81 ГПК. При цьому якщо прокурор у позовній заяві не вказав обставин, пов'язаних з порушенням інтересів держави або з обґрунтуванням необхідності захисту таких інтересів, то господарський суд повертає позовну заяву без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 63 ГПК. У разі ж коли суд у зазначених випадках помилково порушив провадження у справі за позовом прокурора, відповідний позов залишається без розгляду згідно з пунктом 1 частини першої статті 81 названого Кодексу. Якщо прокурор, що звертається до господарського суду в інтересах держави або громадянина, у позовній заяві не обґрунтував наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави або громадянина в суді, то господарський суд повертає позовну заяву без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 63 ГПК. У разі ж коли суд у зазначених випадках помилково порушив провадження у справі за позовом прокурора, відповідний позов залишається без розгляду згідно з пунктом 1 частини першої статті 81 названого Кодексу.

Суд першої інстанції виходив з того, що Міноборони має достатній обсяг прав і повноважень щодо вжиття заходів, направлених на захист свого порушеного права; прокурором не надано достатньо обґрунтованих підтверджень наявності підстав для здійснення представництва інтересів Мініоборони України, через що позов прокурора підлягає залишенню без розгляду відповідно до п.1 ч.1 ст.81 ГПК України.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком місцевого господарського суду виходячи з наступного.

Відповідно до ст.29 ГПК України прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. З метою вступу у справу прокурор може подати апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд рішення Верховним Судом України про перегляд рішення за нововиявленими обставинами або повідомити суд і взяти участь у розгляді справи, порушеної за позовом інших осіб. При цьому прокурор для представництва інтересів громадянина або держави в господарському суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво) повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених частинами другою або третьою статті 25 Закону України "Про прокуратуру". Для представництва інтересів громадянина в господарському суді прокурор також повинен надати документи, що підтверджують недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність відповідного громадянина, та письмову згоду законного представника або органу, якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси відповідної особи, на здійснення представництва. Невиконання прокурором вимог щодо надання господарському суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в господарському суді має наслідком повернення поданої ним позовної заяви (заяви, скарги) у порядку, встановленому статтею 63 цього Кодексу. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави, в якій зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або про відсутність у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор набуває статусу позивача. З метою вирішення питання щодо наявності підстав для ініціювання перегляду судових рішень у справі, розглянутій без участі прокурора, вступу в розгляд справи за позовом іншої особи прокурор має право знайомитися з матеріалами справи в суді, робити виписки з неї, отримувати копії документів, що знаходяться у справі. Для участі у справі, провадження в якій уже порушено, прокурор подає до господарського суду відповідну заяву. Прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди. Відмова прокурора від поданого ним позову не позбавляє позивача права вимагати вирішення спору по суті. Відмова позивача від позову, поданого прокурором в інтересах держави, не позбавляє прокурора права підтримувати позов і вимагати вирішення спору по суті.

Позов по даній справі поданий Військовим прокурором Одеського гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України.

Вищий господарський суд України у своєму Інформаційному листі «Про деякі питання застосування положень Закону України «Про прокуратуру» щодо представництва прокуратурою інтересів держави в господарському суді від 23.02.2016 р. №01-06/348/16 зазначив, що відповідно до чинної редакції ст. 29 ГПК України прокурор для представництва інтересів громадянина або держави в господарському суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво) повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва.

Підстави представництва прокурором інтересів держави визначені статтею 23 Закону України „Про прокуратуру, в якій зазначено наступне: представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді інтересів громадянина (громадянина України, іноземця або особи без громадянства) у випадках, якщо така особа не спроможна самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність, а законні представники або органи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси такої особи, не здійснюють або неналежним чином здійснюють її захист. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов'язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об'єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Генеральної прокуратури України або регіональної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора України або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб'єктом владних повноважень. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб'єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії. У разі відсутності суб'єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесений захист законних інтересів держави, а також у разі представництва інтересів громадянина з метою встановлення наявності підстав для представництва прокурор має право: 1) витребовувати за письмовим запитом, ознайомлюватися та безоплатно отримувати копії документів і матеріалів органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ і організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, що знаходяться у цих суб'єктів, у порядку, визначеному законом; 2) отримувати від посадових та службових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ та організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування усні або письмові пояснення. Отримання пояснень від інших осіб можливе виключно за їхньою згодою. Під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження: 1) звертатися до суду з позовом (заявою, поданням); 2) вступати у справу, порушену за позовом (заявою, поданням) іншої особи, на будь-якому етапі судового провадження; 3) ініціювати перегляд судових рішень, у тому числі у справі, порушеній за позовом (заявою, поданням) іншої особи; 4) брати участь у розгляді справи; 5) подавати цивільний позов під час кримінального провадження у випадках та порядку, визначених кримінальним процесуальним законом; 6) брати участь у виконавчому провадженні при виконанні рішень у справі, в якій прокурором здійснювалося представництво інтересів громадянина або держави в суді; 7) з дозволу суду ознайомлюватися з матеріалами справи в суді та матеріалами виконавчого провадження, робити виписки з них, отримувати безоплатно копії документів, що знаходяться у матеріалах справи чи виконавчого провадження. У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов'язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.

В пункті 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999р. №3-рп/99 (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді), зазначено, що поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", що міститься в частині другій статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України, означає орган, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави.

Відповідно до п.2 резолютивної частини зазначеного Рішення Конституційного Суду України під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", зазначеним у частині другій ст.2 Арбітражного процесуального кодексу України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Згідно п.п.102 пункту 4 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014р. №671, Міноборони відповідно до покладених на нього завдань: подає Кабінетові Міністрів України пропозиції щодо відчуження військового майна та здійснює в установленому законом порядку його відчуження або передачу.

Відповідно до п.1,п.п.5 п.6 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011р. №406/2011, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міністерство оборони України для виконання покладених на нього завдань має право в установленому порядку: здійснювати захист своїх законних прав та інтересів у судах та інших юрисдикційних органах, у тому числі міжнародних.

Згідно до п.п. 68, 70, 72 пункту 4 цього Положення Міноборони України відповідно до покладених на нього завдань: надає згоду або відмовляє в наданні згоди на відчуження майнових об'єктів, що відносяться до основних фондів підприємств, установ і організацій, які належать до сфери управління Міноборони України, а також на передачу в заставу цілісних майнових комплексів підприємств, будівель та споруд, що належать до сфери управління Міноборони України, його структурних підрозділів; здійснює у межах повноважень інші функції з управління об'єктами державної власності, що належать до сфери управління Міноборони України; веде облік об'єктів державної власності, які належать до сфери управління Міноборони України.

Місцевим господарським судом вірно зазначено в оскаржуваній ухвалі про те, що у Міністерства оборони України є достатній обсяг прав і повноважень щодо вжиття заходів, направлених на захист порушеного права, в даному випадку права державної власності на спірний обєкт нерухомості.

Разом з цим, відповідно до ч.3 ст.23 ЗУ «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

В обґрунтування необхідності представництва інтересів в суді шляхом подання позову по даній справі прокурор зазначив, що у порушення вимог Інструкції з представництва інтересів Міністерства оборони України, органів військового зєднання, армійський корпусів, повітряних командувань, обєднань, зєднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних сил України під час розгляду справ судами загальної юрисдикції, ведення претензійної роботи та виконання рішень судів, затвердженої наказом Міністерства оборони України №686 від 14.12.2007р., Міністерство оборони України заходи представницького характеру з питань захисту інтересів держави щодо прав на обєкти нерухомого майна (приміщення будівлі №80 військового містечка №125) не здійснює.

На виконання приписів ч.4 ст.23 ЗУ «Про прокуратуру» Військовим прокурором Одеського гарнізону Південного регіону України 25.07.2016р. був направлений Міністерству оборони України лист №6606вих.16 (копія якого наявна в матеріалах справи на а.с.169), в якому прокурор повідомив Міноборони проте, що прокуратурою проводиться вивчення інформації Філії «Одеське управління військової торгівлі» Концерну «Військторгсервіс» щодо незаконності передачі у комунальну власність приміщень будівлі №80 по вул.Великій Арнаутській у м.Одесі, яка перебуває у власності держави в держави в особі МІністерства оборони України та на балансі ОСОБА_3 «Військторгсервіс» (в особі філії «Одеське управління військової торгівлі» Концерну «Військторгсервіс»). Також у даному листі прокурор повідомив, що відповідно до вимог ст.23 ЗУ «Про прокуратуру» військовою прокуратурою Одеського гарнізону буде предявлено до суду відповідний позов в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та ОСОБА_3 «Військторгсервіс» до Одеської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради №824 від 28.07.2009р. та визнання недійсним свідоцтва про право власності серія САС №427403 від 20.08.2009р.

Наявність підстав для представництва не була оскаржена Міністерством оборони України, доказів зворотнього матеріали справи не містять.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.2 ГПК України господарський суд порушує справи за позовними заявами: підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів; державних та інших органів, які звертаються до господарського суду у випадках, передбачених законодавчими актами України; прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави; Рахункової палати, яка звертається до господарського суду в інтересах держави в межах повноважень, що передбачені Конституцією та законами України. Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обгрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві. Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді, передбачених частиною третьою статті 25 Закону України "Про прокуратуру". Невиконання прокурором вимог щодо надання господарському суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в господарському суді має наслідком повернення поданої ним позовної заяви в порядку, встановленому статтею 63 цього Кодексу.

Звертаючись до суду з позовом в інтересах держави, Військовий прокурор Одеського гарнізону в позовній заяві визначив, в чому полягає порушення інтересів держави, та обгрунтував необхідність їх захисту, а також вказав орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах Міністерство оборони України.

Висновки суду першої інстанції про те, що прокурором не підтверджено відповідними доказами невиконання або неналежне здійснення функцій, покладених на Міноборони України щодо захисту інтересів Держави у спірних відносинах, не доведено неналежного здійснення Міністерством такого захисту колегія суддів вважає помилковими з огляду наступного.

27.09.2016р. Міністерство оборони України подало місцевому господарському суду пояснення (щодо підстав захисту законних інтересів держави прокурором) в яких зазначило, що Міноборони має право в установленому порядку здійснювати захист своїх законних прав та інтересів у судах та інших юрисдикційних органах, а також надає інформацію військовій прокуратурі за фактами порушень права державної власності на нерухоме майно, виявленими останньою; з посиланням на приписи ст.ст.11,15, 16, 316, 317, 319, 386, 393 ЦК України просило задовольнити позовні вимоги повністю.

Суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі зазначив про те, що відповідні заходи реагування на лист прокурора від 25.07.2016р., мали своє відображення з боку Міністерства, що усно було зазначено на запит суду в судовому засіданні 26.09.2016р. повноважним представником позивача, з повідомленням суду, що Міністерством розпочато службове розслідування стосовно фактів і обставин, викладених в листі від 25.07.2016р. №6606вих.16 Військового прокурора Одеського гарнізону Південного регіону України.

Проте такі обставини не свідчать, що Міністерством вчинялись дії в напрямку захисту права державної власності на спірний обєкт.

Відповідно до п.10 ст.59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 САС №427126 від 20.08.2009р. видане на підставі рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 28.07.2009р. №824.

Відповідно до ч.1 ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Матеріали справи не містять доказів (представником Міністерства оборони України не вказується зворотнє), що Міністерством обороно України вчинялись дії, спрямовані на звернення до суду з позовом про визнання рішення №284 від 28.07.2009р. та свідоцтва ОСОБА_6 САС №427126 від 20.08.2009р. недійсними, або інші дії, за своїм змістом спрямовані на досягнення такої мети.

Обставина нездійснення Міністерством оборони України захисту прав та інтересів держави в даному випадку нічим не спростована, не заперечується позивачем.

Суд першої інстанції помилково послався на відсутність доказів невиконання або неналежного виконання Міністерством оборони України здійснення функцій захисту інтересів держави у спірних відносинах як на підставу для залишення позову прокурора без розгляду, переклавши обовязок спростування наявності підстав для представництва прокурора інтересів держави в суді (оскарження наявності підстав для представництва інтересів держави в суді за приписами ст.23 ЗУ «Про прокуратуру») на прокурора, який в даній справі належним чином обґрунтував наявність таких підстав.

Стверджуючи про відсутність доказів невиконання або неналежного здійснення позивачем своїх функцій із захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, суд першої інстанції не вмотивував, яким чином прокурор має доводити «негативні факти», крім обґрунтування бездіяльності позивача або неналежного здійснення відповідних функцій.

Залишено поза увагою суду першої інстанції також і не оскарження Міністерством оборони України наявності підстав для здійснення прокурором представництва інтересів держави в суді.

Неправильне застосування норм ст.ст.1, 2, 29 ГПК України та ст.23 ЗУ «Про прокуратуру» призвело до помилкового висновку місцевого господарського суду про залишення позову прокурора без розгляду на підставі п.1 ч.1 ст.81 ГПК України та постановлення оскаржуваної ухвали від 28.09.2016р., яка підлягає скасуванню із направленням відповідно до ч.6 ст.106 ГПК України справи №916/2068/16 на розгляд господарського суду Одеської області.

Керуючись ст.ст.99, 101-106 ГПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Ухвалу господарського суду Одеської області від 28.09.2016р. скасувати.

Справу №916/2068/16 передати на розгляд господарського суду Одеської області.

Постанова в порядку ст.105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 31.10.2016р.

Головуючий суддя Мишкіна М.А.

Суддя Будішевська Л.О.

Суддя Таран С.В.