ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"21" жовтня 2016 р. Справа № 921/595/16-г/14
УХВАЛА

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Руденка О.В., розглянувши клопотання без номера (вх.№16713) від 23.09.2016р., ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі:

за позовом ОСОБА_1, вул. Кос-Анатольського, 38, с. Біла, Тернопільський район, Тернопільська область, 47707

до відповідача 1 ОСОБА_2, АДРЕСА_1, 46000

відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник", вул. Кривоноса, 2 Б, м. Тернопіль, 46027

про визнання права власності, зобов'язання вчинити дії та визнання відповідача 1 такою, що припинила свою участь у товаристві.

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився;

відповідача 1: не з'явився;

відповідача 2: ОСОБА_3 довіреність б/н від 01.09.16 р.

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Тернопільської області з позовною заявою до відповідача 1 - ОСОБА_2, відповідача 2 - товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник", про визнання права власності, зобов'язання вчинити дії та визнання відповідача 1 такою, що припинила свою участь у товаристві.

Ухвалою суду від 27.09.2016р. порушено провадження по справі та її розгляд у судовому засіданні призначено на 12.10.2016р.

Одночасно, від ОСОБА_1 надійшло клопотання про забезпечення позову, шляхом накладення арешту та заборони вчиняти відповідні дії, а саме:

- накласти арешт на частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник" в розмірі 2,60037%, що відповідає внеску 11817,00 грн., що належить відповідачу 1;

- заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії, щодо належної їй частки в статутному капіталі відповідача 2;

- зупинити припинення Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник", в тому числі шляхом його реорганізації, перетворення, злиття, ліквідації;

- накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно ТОВ "Домобудівник";

- заборонити відповідачу 2 вносити зміни до статуту товариства;

- заборонити держателю Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань Міністерства юстиції України, яке вживає організаційних заходів, пов'язаних із забезпеченням функціонування ЄДР, вчиняти будь-які дії щодо внесення до ЄДР змін до статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник" та відомостей щодо складу та інформації про учасників (засновників) товариства.

У судовому засіданні 12.10.2016 року заява про забезпечення позовних вимог по суті не розглядалась, через відсутність документів, що засвідчують наявність частки відповідача 1 у статутному капіталі господарського товариства на час вирішення даного спору.

Вказані письмові докази, на вимогу суду, 21.10.2016 року долучені до матеріалів справи відповідачем 2. Таким чином, перешкоди, що унеможливлювали розгляд заяви про забезпечення позову усунуті, а відтак остання вирішується судом по суті у судовому засіданні, за відсутності представників позивача та відповідача 2, які безпричинно не прибули на виклик суду.

Оцінивши обґрунтованість доводів позивача щодо необхідності вжиття визначених ним заходів до забезпечення позову, господарський суд вважає, що подана заява не підлягає до задоволення, з огляду на наступні міркування.

Згідно з приписами статті 66 ГПК України, господарський суд за заявою сторони, має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Оскільки, забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, господарський суд має право для вжиття заходів до забезпечення позову, визначених ст.67 ГПК України. Такими заходами відповідно є: накладення арешту на грошові суми, що належать відповідачеві; заборона відповідачеві вчиняти певні дії; заборона іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору, тощо.

При цьому законодавець обумовив, що види забезпечення позову повинні бути співвідносними із заявленими позивачем вимогами та можуть використовуватися господарським судом лише в межах предмета позову, не порушуючи при цьому прав інших учасників господарського товариства.

Пунктом 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" (далі - Постанова про забезпечення позову) визначено, що умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

У постанові № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", Пленум Верховного суду України вказав, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з п. 47 Постанови Пленуму ВСУ №13 від 24.10.2008 року "Про практику розгляду судами корпоративних спорів", заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У разі, якщо необхідність вжиття заходу до забезпечення позову заявник обґрунтовує тим, що у випадку невжиття такого заходу йому буде завдано значної шкоди, він повинен обґрунтувати можливість завдання такої шкоди, її розмір, зв'язок можливої шкоди з предметом спору, а також необхідність і достатність для її запобігання вжиття саме цього заходу до забезпечення позову.

Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

За правовими позиціями, що містяться у Постанові про забезпечення позову, при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Окрім того, деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин, наведені і у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016 року № 4.

Так, пунктом 6.8, вищезазначеної постанови, передбачено, що під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні блокуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов'язані з предметом спору.

Зокрема, не допускається винесення ухвал про накладення арешту на все майно підприємства. Якщо у господарського суду є підстави вважати, що діями виконавчого або іншого органу, рішення про обрання якого оспорюється, може бути погіршено фінансовий стан юридичної особи або доведено його до стійкої неплатоспроможності, суд має право забезпечити позов, шляхом заборони відчуження основних засобів, нерухомого майна та іншого майна товариства, чітко визначивши в ухвалі про забезпечення позову перелік майна, відчуження якого забороняється.

Крім того, у Постанові про забезпечення позову, Пленумом Вищого господарського суду визначено позиції, за якими:

- обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання (п.3) ;

- виносячи ухвалу про заборону відповідачеві вчиняти певні дії, господарський суд повинен точно визначити, які саме дії забороняється вчиняти (.п.9);

- помилковими слід визнавати ухвали, якими боржникам забороняється користуватись їх майном, якщо через особливості цього майна користування ним не тягне знищення або зменшення його цінності (п.9).

Натомість, подана позивачем заява ні приписам процесуального законодавства, яке регламентує порядок та підстави для забезпечення позову, ні наведеним вище правовим позиціям, не відповідає.

При цьому суд враховує, що за даними установчих документів господарського товариства, частка ОСОБА_2 в статутному капіталі ТОВ за період з 04.03.2011 р. по 21.10.2016 р. у грошовому еквіваленті залишилась незмінною, а зміни в процентному відношенні обумовлені збільшенням розміру статутного капіталу господарського товариства. Матеріали справи не містять доказів того, що на протязі цього значного проміжку часу відповідачем1 вчинялися підготовчі чи інші дії щодо відчуження спірної частки, а відтак вимоги про накладення арешту на неї суд вважає безпідставними.

Прямо суперечить процесуальним нормам та правовим позиціям, що викладені у п.6.8 постанови Пленуму ВГСУ від 25.02.2016 року № 4 вимога про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно ТОВ "Домобудівник". Така дія, як і зупинення припинення господарського товариства, в тому числі шляхом його реорганізації, перетворення, злиття, ліквідації та заборона на внесення будь - яких змін до статуту ТОВ, на переконання суду, є протиправним втручанням у господарську діяльність товариства з обмеженою відповідальністю, невиправданим її блокуванням, за відсутності будь-яких на те правових підстав, та в жодному разі не стосується предмету спору.

Вимагаючи заборонити у судовому порядку відповідачу 1 та держателю Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань Міністерства юстиції України вчиняти "... будь - які дії ... ", а господарському товариству "... будь - які зміни до статуту", ОСОБА_1 не враховано, що статтею 67 ГПК України подібний захід не передбачений. Законодавець у наведеній правовій нормі закріпив за судом право забороняти відповідачу вчиняти лише певні, тобто точно визначені дії, а не будь-які (п.9 Постанови про забезпечення позову), як зазначає позивач.

Варто зазначити, що в силу викладеної у ст.67 ГПК України імперативної норми, до компетенції господарських судів не належить винесення у порядку забезпечення позову ухвал про заборону органу державної влади (держателю ЄДР) здійснювати покладені на нього, відповідно до законодавства повноваження.

Більше того, за процесуальним законодавством, застосований судом захід повинен забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. У даній справі у разі задоволення позову, жодних труднощів у виконанні судового рішення без застосування запропонованих позивачем заходів, суд не вбачає.

Таким чином, судом не встановлено обставин, які з точки зору процесуального законодавства слугували б підставою для вжиття заходів до забезпечення позову із наведених позивачем мотивів. Як наслідок, у клопотанні ОСОБА_1 з даного приводу, суд відмовляє у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 66, 67, 86, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову від 23.09.2016р. без номера (вх.№16713) відмовити.

Суддя О.В. Руденко