РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2016Справа №910/15963/16
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши справу за позовом Бучанської міської ради, Комунального підприємства "Бучанське управління житлово-комунального господарства" Бучанської міської ради до Кабінету Міністрів України, Прокуратури Київської області про усунення перешкод в обслуговуванні зелених насаджень, за участю представників позивача-1 - Шаправського Т.О., довіреність №04-09/944 від 09.09.2016 року, позивача-2 - Белякова М.С., довіреність №988 від 07.10.2016 року, відповідача-1 - Артеменко С.І., довіреність №3877/9/22-16 від 17.05.2016 року, відповідача-2 - прокурора Дутчина І.М., посвідчення №043825 від 04.08.2016 року,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача-1 та відповідача-2 про зобов'язання відповідачів не чинити перешкоди позивачу-2 в обслуговуванні зелених насаджень в межах міста Буча.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 31.08.2016 року порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 10.10.2016 року.

07.10.2016 року відповідачем-2 через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити в позові.

10.10.2016 року в судовому засіданні оголошено перерву на 17.10.2016 року.

10.10.2016 року позивачем-1 через канцелярію суду надано клопотання про призначення комплексної земельно-технічної та екологічної експертизи.

26.10.2016 року відповідачем-2 в судовому засіданні було надано заперечення на клопотання позивача-1 про призначення земельно-технічної та екологічної експертизи.

26.10.2016 року судом розглянуто клопотання позивача-1 про призначення комплексної земельно-технічної та екологічної експертизи.

Згідно інформаційного листа Вищого господарського суду України від 27.11.2006 року № 01-8/2651 «Про деякі питання призначення судових експертиз» судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Оцінивши зміст питань, які ставить на вирішення експертизи позивач-1, суд дійшов висновку, що їх вирішення не призведе до встановлення фактичних даних, які є предметом доказування у даній справі. Таким чином, оскільки потреби в призначенні експертизи немає, тому в задоволенні клопотання про призначення комплексної земельно-технічної та екологічної експертизи судом відмовлено.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Бучанської селищної ради №71/1-4-ХХІV від 25 червня 2002 року було віднесено землі Бучанської селищної ради, які обслуговувала Бучанська лісогосподарська установа Київського обласного житлово-комунального управління, до земель житлової та громадської забудови.

Постановою Верховної Ради України N 3434-IV від 9 лютого 2006 року було постановлено віднести селище міського типу Буча Ірпінської міської ради Київської області до категорії міст та надати йому статус міста обласного значення.

Рішенням Ірпінського міського суду від 17.10.2014 року по справі №367/4187/14, яке набрало законної сили, визнано недійсним рішення Бучанської селищної ради №71/1-4-ХХІV від 25 червня 2002 року «Про віднесення земель Бучанської селищної ради, які обслуговує Бучанська лісогосподарська установа Київського обласного житлово-комунального управління, до земель житлової та громадської забудови», а також визнано незаконними ряд рішень ради про передачу у власність громадян частини цих земель та витребувано на користь Кабінету Міністрів України з чужого незаконного володіння земельну ділянку загальною площею 14,0455 га.

В результаті перегляду рішення Ірпінського міського суду від 17.10.2014 року по справі №367/4187/14, Верховним судом України (справа №6-2510ц15) встановлено, що на території Бучанської селищної ради, у користуванні Бучанської лісогосподарської установи перебували землі лісового фонду (Бучанська лісова дача) загальною площею 890 га, які знаходились у державній власності, мали статус земель житлового фонду, тому Бучанська селищна рада, прийняттям рішення №71/1-4-ХХІV 25.06.2002 року «Про віднесення земель Бучанської селищної ради, які обслуговує Бучанська лісогосподарська установа, до земель житлової та громадської забудови» перевищила свої повноваження і з порушенням закону, без розпорядження уповноваженого державного органу, за відсутності згоди органу лісового господарства, без відповідного проекту землеустрою, прийняла рішення про віднесення землі лісового фонду до земель житлової та громадської забудови.

Вищезазначені рішення судів є обов'язковим для господарського суду в розумінні вимог статті 35 ГПК України щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору.

Предметом позову у даній справі є вимоги позивачів про зобов'язання відповідачів не чинити перешкоди позивачу-2 в обслуговуванні зелених насаджень в межах міста Буча. Позов мотивований тим, що внаслідок прийнятого рішення по справі №367/4187/14 Прокуратура Київської області в порядку представництва інтересів держави від імені та в інтересах Кабінету Міністрів України направила лист до Державного агентства лісових ресурсів, в якому вимагала взяти на облік ліси в межах Бучанської міської ради та визначитись з лісогосподарською установою, яка буде обслуговувати зазначений ліс та 18.05.2016 року прокуратура Київської області направила лист до Кабінету Міністрів України у якому просила про вжиття Урядом заходів щодо внесення до Державного земельного кадастру та державної статистичної звітності відомостей про землі в межах 890 га. як землі лісового призначення та призначення спеціалізованої державної установи, яка здійснюватиме обслуговування лісів в межах міста Буча, чим на думку позивачів Прокуратура Київської області та Кабінет Міністрів України чинять позивачу-2 перешкоди в обслуговуванні зелених насаджень в межах міста Буча.

Відповідно до ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право.

Конституцією України та чинним законодавством передбачено право позивача на звернення до суду за захистом порушеного права чи інтересу у спосіб, визначений ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатись до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Приписи статті 152 Земельного кодексу України вказують на те, що власники та землекористувачі користуються захистом не лише від порушень, пов'язаних із позбавленням права володіння, а й від порушень, не пов'язаних з позбавленням володіння, як то негаторний позов, вимога про усунення перешкод у здійсненні права власності, відповідно до положень 391 Цивільного кодексу України.

Нормами статті 391 Цивільного кодексу України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що з вимогою про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні своїм майном власник повинен звертатися до особи, яка чинить такі перешкоди.

Позивачем такого позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Предметом негаторного позову є вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом.

Підставою негаторного позову є посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей.

Негаторний позов не може бути пред'явлено, якщо дії відповідача ґрунтуються на відповідному чинному законі.

Згідно положень Закону України №2807-15 від 06.09.2005 року «Про благоустрій населених пунктів» та відповідно до наказу Міністерства будівництва архітектури та житлово-комунального господарства України №105 від 10.04.2006 «Про затвердження Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України», зелені насадження - деревна, чагарникова, квіткова та трав'яна рослинність природного і штучного походження на визначеній території населеного пункту.

Положеннями статті 3 Лісового кодексу України встановлено, що ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місце розташуванням виконують переважно екологічні (водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні), естетичні, виховні та інші функції, мають обмежене експлуатаційне значення і підлягають державному обліку та охороні.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачами не доведено та не підтверджено належними доказами будь-яких фактів порушення відповідачами прав позивачів та фактів чинення їм перешкод в обслуговуванні зелених насаджень в межах міста Буча.

Таким чином, оскільки позивачами не доведено фактів порушення діями відповідачів прав та обов'язків позивачів, та враховуючи відсутність правових підстав для задоволення позову, суд вважає позовні вимоги про зобов'язання відповідачів не чинити перешкоди в обслуговуванні зелених насаджень в межах міста Буча необгрутованими та безпідставними, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивачів.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 35, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 28.10.2016 року.

Суддя С.О. Чебикіна