КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2016 р. Справа№ 910/28084/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Сотнікова С.В.

Верховця А.А.

при секретарі судового засідання: Сотніковій І.О.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явилися

від відповідача: Радзієвська О.Є. - довіреність № б/н від 30.03.2015

від третьої особи-1: не з'явилися

третя особа-2: ОСОБА_3 - паспорт серії НОМЕР_1, виданий ЦВМ Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області від 05.06.1997

від третьої особи-3: ОСОБА_4 довіреність № 605 від 17.12.14

від третьої особи-4: не з'явилися

від третьої особи-5: не з'явилися

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Вассма Рітейл" на рішення господарського суду міста Києва від 08.02.2016 року

у справі № 910/28084/14 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Українська Агрохімічна

Компанія"

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Вассма Рітейл"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство „Златобанк" (1)

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 (2),

ОСОБА_6 (3),

ОСОБА_7 (4),

ОСОБА_8 (5)

про визнання договору купівлі-продажу недійсним

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року ТОВ „Українська агрохімічна компанія" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ „Вассма Рітейл" про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням приписів чинного законодавства України під час укладення спірного правочину. Зокрема, договір б/н від 15.12.2011 року підписано від імені ТОВ „Українська агрохімічна компанія" особою з порушенням обов'язків щодо представництва. Крім того, на думку позивача, договір купівлі-продажу є недійсним внаслідок його укладання у результаті зловмисної домовленості ОСОБА_9 та ОСОБА_10

Рішенням господарського суду міста Києва від 02.03.2015 року у даній справі, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2015 року, відмовлено у задоволенні позову ТОВ „Українська агрохімічна компанія" до ТОВ „Вассма Рітейл" про визнання договору від 15.12.2011 року купівлі-продажу будинку контори недійсним.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.11.2015 року касаційну скаргу ТОВ „Українська агрохімічна компанія" та ОСОБА_3 задоволено. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2015 року та рішення господарського суду міста Києва від 02.03.2015 року у справі № 910/28084/14 - скасовано, а справу передано на новий розгляд до господарського суду м. Києва.

Підставами для скасування рішення місцевого і постанови апеляційного господарських судів зі справи стало те, що суди попередніх інстанцій не дослідили всі обставини справи та не встановили чи підтверджується належними та допустимими доказами факт підписання спірного договору позивачем за відсутності вільного волевиявлення учасників ТОВ „Українська агрохімічна компанія".

Частиною першою статті 111-12 ГПК України встановлено, що вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.12.2015 року залучено до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_6

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.01.2016 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_7

В судовому засіданні 08.02.2016 року судом першої інстанції задоволено заяву ОСОБА_8 про залучення її в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

За наслідками нового розгляду, рішенням Господарського суду міста Києва від 08.02.2016 року у справі позов задоволено повністю, визнано недійсним договір купівлі-продажу будинку контори літ. А-3, загальною площею 1511,7 кв.м (згідно технічного паспорту) від 15.12.2011 року, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю „Українська агрохімічна компанія" в особі ОСОБА_11 та ТОВ „Вассма Рітейл" в особі ОСОБА_10

Не погоджуючись із вказаним рішенням місцевого господарського суду, ТОВ „Вассма Рітейл" звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.03.2016 року апеляційну скаргу ТОВ „Вассма Рітейл" прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 21.03.2016 року.

21.03.2016 року третьою особою 2 - ОСОБА_3 подано відзив на апеляційну скаргу, у якому він просить відмовити у її задоволенні та залишити оскаржуване рішення без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2016 року задоволено заяву про самовідвід суддів Алданової С.О. та Дикунської С.Я. від розгляду справи № 910/28084/14.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 24.03.2016 року справу № 910/28084/14 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Ткаченка Б.О., Синиці О.Ф.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.03.2016 року колегією суддів у зазначеному складі прийнято до провадження справу № 910/28084/14, розгляд справи призначено на 11.04.2016 року.

08.04.2016 року третьою особою 2 - ОСОБА_3 подано супровідний лист з доданими постановою Вищого господарського суду України у справі № 910/28081/14 та ухвалами Верховного Суду України у справі № 910/12493/14.

11.04.2016 року представником відповідача подані письмові пояснення, у яких доповнені підстави апеляційного оскарження.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2016 року розгляд справи відкладено на 16.05.2016 року на підставі ст. 77 ГПК України.

12.05.2016 року третьою особою 2 - ОСОБА_3 подано супровідний лист з доданими постановою Вищого господарського суду України у справі № 910/28083/14 та ухвалою Верховного Суду України у справі № 910/28083/14.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 16.05.2016 року у зв'язку із перебуванням судді Ткаченка Б.О. на лікарняному, для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/28084/14 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Пономаренка Є.Ю., Синиці О.Ф.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2016 року колегією суддів у зазначеному складі прийнято до провадження справу № 910/28084/14.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2016 року відкладено розгляд справи на 25.05.2016 року на підставі ст. 77 ГПК України.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 25.05.2016 року, у зв'язку із участю судді Пономаренка Є.Ю. у первинному кваліфікаційному оцінюванні судді, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/28084/14 колегію суддів у складі головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Жук Г.А., Синиці О.Ф.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.05.2016 року колегією суддів у зазначеному складі прийнято до провадження справу № 910/28084/14 та призначено справу до розгляду на 18.07.2016 року.

18.07.2016 року від третьої особи-3 - ОСОБА_6 надійшов лист про залучення до матеріалів справи копій судових рішень, протоколу реєстрації учасників загальних зборів та договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 18.07.2016 року, у зв'язку зі смертю судді Синиці О.Ф. та перебуванням у відпустці судді Жук Г.А., сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/28084/14 колегію суддів у складі головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Пашкіної С.А., Смірнової Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.07.2016 року колегією суддів у зазначеному складі прийнято до провадження справу № 910/28084/14.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.07.2016 року відкладено розгляд справи на 25.07.2016 року на підставі ст. 77 ГПК України.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 25.07.2016 року, у зв'язку з перебуванням судді Смірнової Л.Г. на лікарняному, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/28084/14 колегію суддів у складі головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Пашкіної С.А., Кропивної Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.07.2016 року колегією суддів у зазначеному складі прийнято до провадження справу № 910/28084/14.

25.07.2016 року позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, у якому просить відмовити у її задоволенні та залишити оскаржуване рішення без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.07.2016 року задоволено заяву про самовідвід суддів: Зеленіна В.О. (головуючий), Пашкіної С.А., Кропивної Л.В. від розгляду апеляційної скарги у справі № 910/28084/14, а справу передано на повторний автоматизований розподіл, за наслідками якого, відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів, вказану справу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Остапенка О.М., суддів: Лобаня О.І., Михальської Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.08.2016 року вищевказаною колегією суддів апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 30.08.2016 року за участю повноважних представників сторін та третіх осіб.

25.08.2016 через відділ документального забезпечення суду від третьої особи-2 ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У зв'язку з перебуванням судді Михальської Ю.Б. у відпустці протоколом автоматизованої зміни складу колегії суддів від 29.08.2016 року для розгляду справи № 910/28084/14 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Верховець А.А., Лобань О.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.08.2016 року вищевказаною колегією суддів апеляційну скаргу ТОВ „Вассма Рітейл" прийнято до провадження.

30.08.2016 року через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, а від представника третьої особи-3 - додаткові докази по справі, які колегією суддів долучено до матеріалів справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.08.2016 року відкладено розгляд справи на 11.10.2016 року на підставі ст. 77 ГПК України.

У зв'язку з припиненням повноважень судді Лобаня О.І. протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 10.10.2016 року для розгляду справи № 910/28084/14 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Верховець А.А., Сотніков С.В.

10.10.2016 року через відділ документального забезпечення суду від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 надійшов супровідний лист з доданими постановами Вищого господарського суду України та ухвалами Верховного Суду України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.10.2016 року колегією суддів у зазначеному складі прийнято до провадження справу № 910/28084/14.

Представник відповідача в судовому засіданні 11.10.2016 року вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, скасувати рішення господарського суду міста Києва від 08.02.2016 року та прийняти нове, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Третя особа-2 та представник третьої особи-3 в судовому засіданні проти вимог відповідача, викладених в апеляційній скарзі, заперечували, просили залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Представники позивача та третіх осіб-1,4,5 в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили. Про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи не направляли.

Відповідно до абз. 1 п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

11.10.2016 року було оголошено вступну та резолютивну частини постанови Київського апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення представників учасників провадження у справі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги ТОВ „Вассма Рітейл" слід відмовити, а рішення господарського суду міста Києва від 08.02.2016 року - залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно із частиною 2 статті 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 15.12.2011 року між ТОВ „Українська агрохімічна компанія" (продавець) в особі представника ОСОБА_11, яка діє на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Білоконь Р.В., 03.12.2011 року за реєстровим номером 2380 та ТОВ „Вассма Рітейл" (покупець), в особі директора ОСОБА_10, який діє на підставі статуту та протоколу №24/11-01 зборів учасників ТОВ „Вассма Рітейл" від 24.11.2011 року укладено договір купівлі-продажу будинку контори, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Білоконь Р.В. та зареєстровано в державному реєстрі правочинів 15.12.2011 року за номером № 4803871.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з п.1.1 договору продавець зобов'язується передати будинок контори - надалі „нерухоме майно" у власність покупцю, а покупець зобов'язується прийняти нерухоме майно у власність і сплатити обумовлену грошову суму.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що нерухоме майно, що відчужується за договором, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер НОМЕР_3, опис об'єкта: будівля цегляна, літ.А-3, загальною площею 1511,7 (одна тисяча п'ятсот одинадцять цілих сім десятих) кв.м. (загальна площа зменшена на 5,9 кв.м за рахунок реконструкції будівлі) згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого комунальним підприємством „Рівненське бюро технічної інвентаризації" №32478661 від 14.12.2011 року.

Відчужуване майно розташоване на земельній ділянці площею 1,48 га, кадастровий номер НОМЕР_2.

За умовами п.2.1 спірного правочину продаж нерухомого майна за домовленістю сторін вчиняється за 2 143 723,34 грн., податок на додану вартість в сумі 428 744,66 грн., всього з ПДВ 2 572 468,00 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку контори від 15.12.2011 року, укладеного між ТОВ „Українська агрохімічна компанія" та ТОВ „Вассма Рітейл". Як на підставу позову позивач посилається на порушення при укладенні спірного договору норм права, а саме частин другої та четвертої статті 92, частин першої та третьої статті 203, частин першої та третьої статті 215 ЦК України. Обґрунтовуючи поданий позов, позивач посилається на порушення під час укладення спірного правочину приписів чинного законодавства України. На думку позивача, договір купівлі-продажу будинку контори є недійсним внаслідок його укладання в результаті зловмисної домовленості ОСОБА_9 та ОСОБА_10 А також, доповнено підстави позову ст. 207 ГК України, п.2 статті 98 ЦК України та пунктами 9.7, 9.7 (м) статуту ТОВ „Українська агрохімічна компанія".

За змістом п.2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013 року не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено (договір, який не укладено). У зв'язку з наведеним господарським судам необхідно встановлювати, чи є оспорюваний правочин вчиненим та з якого моменту (статті 205 - 210, 640 Цивільного кодексу України, частини друга - п'ята, сьома статті 180 Господарського кодексу України тощо).

Згідно з статтею 657 ЦК України в редакції, яка була чинна на момент укладення спірного договору, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Частиною 3 статті 640 ЦК України у відповідній редакції було передбачено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Як свідчать матеріали справи, договір від 15.12.2011 року посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Білоконь Р.В. та зареєстровано в державному реєстрі правочинів 15.12.2011 року за номером 4803871, а відтак спірний правочин було вчинено 15.12.2011 року, тобто з моменту його державної реєстрації.

Загальні підстави визнання недійсними угод і настання відповідних правових наслідків встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до абзацу 4 підпункту 2.1 п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013 року, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Абзацом 3 п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" передбачено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Згідно зі статтею 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Статтею 97 ЦК України передбачено, що управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 1 статті 145 ЦК України, з якою кореспондується норма ч. 1 статті 58 Закону України „Про господарські товариства", закріплено, що вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників.

Відповідно до частини 1-2, 4 статті 62 Закону України „Про господарські товариства" у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган: колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор). Дирекція (директор) вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників. Загальні збори учасників товариства можуть винести рішення про передачу частини повноважень, що належать їм, до компетенції дирекції (директора). Дирекція (директор) діє від імені товариства в межах, встановлених даним Законом та установчими документами.

Відповідно до статті 143 ЦК України та статті 4 Закону України „Про господарські товариства" установчим документом товариства з обмеженою відповідальністю є статут, який, зокрема, має містити відомості про склад та компетенцію органів управління і порядок прийняття ними рішень, включаючи перелік питань, по яких необхідна кваліфікована більшість голосів, порядок внесення змін до установчих документів та порядок ліквідації і реорганізації товариства.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до пунктів 9.1, 9.8 статуту ТОВ „Українська агрохімічна компанія", в редакції, що затверджена протоколом загальних зборів № 19/12/2008 від 19.12.2008 року (далі - Статут), вищим органом товариства є збори його учасників. Виконавчим органом товариства є директор, який здійснює керівництво поточною діяльністю суб'єкта господарювання у межах своєї компетенції.

Згідно підпунктів "к" та "м" пункту 9.7. Статуту до виключної компетенції зборів учасників належить, зокрема:

- призначення та звільнення директора товариства;

- надання згоди на укладення директором товариства угод та договорів, що стосуються відчуження та передачу у заставу (іпотеку) основних засобів, що належать товариству, а також на укладення договорів поруки на користь третіх осіб.

Матеріалами справи підтверджується, що рішенням загальних зборів ТОВ „Українська Агрохімічна компанія", яке оформлене протоколом № 19/12/2008 від 19.12.2008 року, на посаду директора позивача було призначено ОСОБА_9

Водночас, із наявного в матеріалах справи наказу товариства з обмеженою відповідальністю „Українська агрохімічна компанія" № 01 від 14.03.2012 року вбачається, що з 13.03.2012 року, на підставі протоколу загальних зборів учасників від 12.03.2012 року, припинено повноваження директора товариства ОСОБА_9

Тобто, судом вірно встановлено, що на момент вчинення договору (15.12.2011 року) ОСОБА_9 був директором ТОВ „Українська Агрохімічна компанія".

02.10.2009 року рішенням загальних зборів ТОВ „Українська Агрохімічна компанія", оформленим протоколом № 02/10-01, надано директору ОСОБА_9 повноваження на укладання та підписання від імені товариства угод та договорів, що стосуються відчуження (продажу), передачі у заставу (іпотеку) основних засобів, в тому числі, але не обмежуючись, нерухомого майна, земельних ділянок, що належать позивачу, а також договорів поруки на користь третіх осіб на період з 03.10.2009 року по 01.03.2012 року включно, а також надано керівнику право ціну та умови таких угод і договір визначати на власний розсуд. Продаж основних засобів повинен вчинятись не нижче, ніж за їх балансовою вартістю.

В той же час, 10.08.2015 року постановою Київського апеляційного господарського суду у справі № 910/12493/14, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 19.11.2015 року задоволено позов ОСОБА_3 до ТОВ "Українська агрохімічна компанія", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - ОСОБА_15 та задоволено повністю позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_6 до ТОВ „Українська Агрохімічна компанія", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - ОСОБА_15 та визнано недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ „Українська Агрохімічна компанія" від 02.10.2009 року, оформлене протоколом № 02/10-01.

Так, вказаними судовими рішеннями у справі № 910/12493/14 встановлено, що загальні збори, які відбулись 02.10.2009 року, не були правомочними, через відсутність на них ОСОБА_3 та ОСОБА_6, у зв'язку з неповідомленням цих осіб, частка яких у статутному капіталі у сукупності складає 62,69 %.

Судом апеляційної інстанції у справі № 910/12493/14 також встановлено, що нотаріально посвідченою довіреністю від 31.10.2008 року ОСОБА_6 уповноважив ОСОБА_9 представляти його інтереси, водночас, відповідно до нотаріально посвідченої 20.11.2008 року заяви ОСОБА_6, ним, до дати проведення спірних загальних зборів, скасовано довіреність, видану на представництво своїх інтересів як учасника ТОВ „Українська Агрохімічна компанія" ОСОБА_9 25.12.2008 року ОСОБА_6 повідомив товариство про скасування довіреності, виданої на ім'я ОСОБА_9 шляхом подання на адресу фактичного місцезнаходження товариства відповідної нотаріально посвідченої заяви. У зв'язку з наведеним, щодо скасування довіреності, додатково до зазначених вище порушень, пов'язаних з неповідомленням позивача та ОСОБА_6, також має місце прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів. Вказані порушення є безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів.

Згідно ч. 3 статті 35 ГПК України обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що факт недійсності рішення загальних зборів учасників ТОВ „Українська Агрохімічна компанія" від 02.10.2009 року, оформленого протоколом № 02/10-01, встановлений постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.08.2015 року у справі № 910/12493/14, має преюдиціальне значення для даної справи та не підлягає повторному доказуванню.

Згідно ч. 3 статті 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

За приписами ч. 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу. Так, у відповідності до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Статтею 239 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Як було зазначено вище, договір від імені ТОВ „Українська Агрохімічна компанія" підписано ОСОБА_11

Частиною 3 статті 244 ЦК України передбачено, що довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

За приписами ст. ст. 245, 246 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами, та скріплюється печаткою цієї юридичної особи.

Судом встановлено, що повноваження ОСОБА_11 на підписання від імені позивача оспорюваного правочину підтверджуються довіреністю від 03.12.2011 року, виданою директором ОСОБА_9 та посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Білоконь Р.В.

Відповідно до ч. 1 статті 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

За таких обставин, оскільки надання згоди на укладення директором ТОВ „Українська Агрохімічна компанія" угод та договорів, що стосуються відчуження та передачу у заставу (іпотеку) основних засобів, що належать товариству, а також на укладення договорів поруки на користь третіх осіб згідно Статуту відноситься до виключної компетенції загальних зборів учасників ТОВ „Українська Агрохімічна компанія" та враховуючи те, що рішення загальних зборів учасників ТОВ "Українська агрохімічна компанія" від 02.10.2009 року, оформлене протоколом № 02/10-01, яким директору ОСОБА_9 надано згоду на укладення та підписання договорів, визнано недійсним у судовому порядку, суд вважає, що директор ТОВ „Українська Агрохімічна компанія" ОСОБА_9, надаючи ОСОБА_11 повноваження на підписання від імені позивача оспорюваного правочину, права на вчинення якого він не мав, діяв без належних на те повноважень, що згідно ст. ст. 203, 215 ЦК України є підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним. (Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 12.01.2016 року у справі № 910/28083/14 та від 25.05.2016 року у справі № 910/28081/14).

Необґрунтованими є доводи скаржника про те, що оспорюваний правочин було схвалено обома його сторонами шляхом належного його виконання, що у будь-якому випадку виключає можливість визнання його недійсним з підстав укладення останнього неуповноваженою особою, а саме: відповідачем на рахунок позивача в рахунок оплати за договором від 15.12.2011 року було перераховано 2 572 568,00 грн., про що свідчать платіжні доручення № 1873 від 19.01.2012 року на суму 1 168 875,00 грн., №1877 від 20.01.2012 року на суму 72 755,00 грн., №1887 від 20.01.2012 року на суму 150 838,00 грн., № 1876 від 20.01.2012 року на суму 1 180 000,00 грн. з відміткою банку про проведення платежу, а на підставі вказаного договору за ТОВ „Вассма Рітейл" було зареєстровано право власності на спірне нерухоме майно, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Відповідно до п. 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" № 11 від 29.05.2013 року наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Проте, не можна вважати правочин схваленим особою, від імені якої його укладено, якщо дії, що свідчать про прийняття його до виконання, вчинені особою, що і підписала спірну угоду без належних повноважень.

Водночас, доказів вчинення органами управління позивача будь-яких дій, які б свідчили про схвалення ними спірного правочину матеріали справи не містять.

Крім того, звертаючись з даним позовом позивач посилався на зловмисну домовленість представника однієї сторони з другою стороною, що згідно статті 232 ЦК України є підставою для визнання спірного договору купівлі-продажу недійсним.

Відповідно до статті 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Пунктом 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" № 11 від 29.05.2013 року передбачено, що у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі, в тому числі, статті 232 Цивільного кодексу України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Зловмисна домовленість - це умисна змова представника однієї сторони правочину з другою стороною, внаслідок чого настають несприятливі наслідки для особи, від імені якої вчинено правочин. У визнанні правочину недійсним з відповідної підстави доведенню підлягає не наявність волі довірителя на вчинення правочину, а існування умислу представника, який усвідомлює факт вчинення правочину всупереч інтересам довірителя, передбачає настання невигідних для останнього наслідків та бажає чи свідомо допускає їх настання. При цьому, представником не може вважатися орган юридичної особи, в тому числі її керівник, навіть якщо він діяв всупереч інтересам цієї особи: представництво в даному разі визначається за правилами глави 17 названого Кодексу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що під час укладання договору між виконавчими органами сторін правочину мала місце зловмисна домовленість.

За змістом статті 232 Цивільного кодексу України категорія „представник" може бути використана тільки щодо особи. Водночас, орган юридичної особи є складовою самої юридичної особи, що з позицій формально-юридичних виключає допустимість визнання недійсним правочину, вчиненого органом, унаслідок зловмисної домовленості з іншою стороною.

Правочини можуть вчинятися внаслідок зловмисної домовленості тільки тоді, коли представник однієї зі сторін діяв у межах чинних повноважень.

Однак, як було встановлено вище, представник ОСОБА_11 діяла на підставі виданої директором ТОВ „Українська агрохімічна компанія" ОСОБА_9 довіреності на підписання договору, правових підстав на укладення якого від імені позивача останній взагалі не мав, а відтак, і не мав права уповноважувати ОСОБА_11 на його підписання.

Таким чином, з огляду на відсутність у директора ТОВ „Українська агрохімічна компанія" ОСОБА_9 належних повноважень на укладення від імені позивача вказаного договору купівлі-продажу, що суперечить вимогам ч. 3 ст. 92 ЦК України, згідно якої орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про обґрунтованість вимог позивача щодо недійсності спірного договору (правочину), та наявність підстав для задоволення позову.

За вказаних обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято відповідно до норм чинного законодавства, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставні та правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Вассма Рітейл" на рішення господарського суду міста Києва від 08.02.2016 року у справі № 910/28084/14 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 08.02.2016 року у справі № 910/28084/14 залишити без змін.

3. Копію постанови суду надіслати сторонам та третім особам.

4. Справу № 910/28084/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді С.В. Сотніков

А.А. Верховець