ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" жовтня 2016 р.Справа № 923/1065/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Богатиря К.В., Жекова В.І.

секретар судового засідання Чеголя Є.О.

За участю представників учасників провадження:

Арбітражний керуючий - Ракіна А.А. за посвідченням;

Інші представники учасників провадження у справі про банкрутство в судове засідання не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

арбітражного керуючого Ракіної Алли Анатоліївни

на ухвалу господарського суду Херсонської області від 09.09.2016

у справі №923/1065/14

за заявою Каховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ

У липні 2014 року Каховська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Херсонській області звернулася до господарського суду Херсонської області із заявою про порушення справи про банкрутство боржника фізичної особи ОСОБА_3 у зв'язку із неспроможністю останньої задовольнити на протязі більше трьох місяців вимоги по сплаті податкового боргу, безспірний розмір яких становить більше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати.

Ухвалою господарського суду від 13.08.2014 порушено провадження у справі про банкрутство боржника.

Постановою господарського суду Херсонської області від 21.08.2014 визнано фізичну особу ОСОБА_3 банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців, призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Ракіну Аллу Анатоліївну, тощо.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 10.09.2015 затверджено звіт ліквідатора, підприємницьку діяльність фізичної особи ОСОБА_3 припинено, визначено, що вимоги кредиторів, за винятком вимог, передбачених абз. 3 ч. 3 ст. 92 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", вважаються погашеними, затверджено звіт ліквідатора арбітражного керуючого Ракіної А.А. про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат арбітражного керуючого за період ліквідаційної процедури в сумі 27275,50 грн., з яких 27161,40 грн. грошова винагорода, 114,10 грн. витрати арбітражного керуючого, провадження у справі припинено.

05.09.2016 арбітражний керуючий Ракіна Алла Анатоліївна звернулась до господарського суду Херсонської області із заявою про винесення додаткової ухвали в якій просила винести додаткову ухвалу по справі №923/1065/14 та стягнути з Каховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області на користь Ракіної А.А. витрати понесені останньою під час ліквідаційної процедури у розмірі 27 275,50 грн., з яких 27161,40 грн. грошова винагорода, 114,10 грн. витрати арбітражного керуючого.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 09.09.2016 (суддя Ситюк В.Г.) у задоволенні заяви арбітражного керуючого Ракіної А.А. про прийняття додаткової ухвали відмовлено.

В мотивах оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції посилаючись на приписи ст. 88 ГПК України зазначив, що ухвалою господарського суду від 10.09.2015, зокрема, затверджено звіт ліквідатора арбітражного керуючого Ракіної А.А. про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат арбітражного керуючого за період ліквідаційної процедури в сумі 27275,50 грн., з яких 27161,40 грн. грошова винагорода, 114,10 грн. витрати арбітражного керуючого та припинено провадження у справі про банкрутство. При цьому, як зазначив місцевий господарський суд, питання визначення джерела фінансування грошової винагороди та витрат арбітражного керуючого судом не розглядалося, оскільки відповідне питання не віднесено до повноважень господарського суду, та визначено Законом, зокрема, ч. ч. 4, 5 ст. 115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

До того ж, місцевим господарським судом зазначено, що грошова винагорода арбітражного керуючого та витрати арбітражного керуючого не є судовими витратами у розумінні ст. 44 ГПК України, та є витратами, пов'язаними з ліквідаційною процедурою банкрута, порядок сплати та джерела фінансування яких визначено ст. 115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Не погоджуючись із даною ухвалою до Одеського апеляційного господарського суду звернулась арбітражний керуючий Ракіна Алла Анатоліївна з апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Херсонської області від 09 вересня 2016 року по справі №923/1065/14, розглянути заяву про винесення додаткової ухвали щодо стягнення з Каховської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Херсонській області, правонаступником якої є Каховська об'єднана державна податкова інспекція ГУ ДФС у Херсонській області на користь арбітражного керуючого Ракіної А.А. витрат на виплату винагороди ліквідатора, які віднесені судом до судових витрат та прийняти нове рішення про стягнення з Каховської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Херсонській області, правонаступником якої є Каховська об'єднана державна податкова інспекція ГУ ДФС у Херсонській області на користь Ракіної Алли Анатоліївни витрати понесені під час ліквідаційної процедури у розмірі 27 275,50 грн., з яких 27161,40 грн. грошова винагорода, 114,10 грн. витрати арбітражного керуючого.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала винесена судом з порушенням норм матеріального та процесуально права, з огляду на наступне.

Апелянт зазначає, що у мотивах оскаржуваної ухвали суд першої інстанції зазначив, що питання визначення джерела фінансування грошової винагороди та витрат арбітражного керуючого не розглядається, оскільки відповідне питання не віднесено до повноважень господарського суду, та визначено ч.ч. 4, 5 ст. 115 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Але, як зазначає скаржник, Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» дійсно передбачені джерела фінансування грошової винагороди та витрат арбітражного керуючого, однак оплата послуг арбітражного керуючого та понесених витрат здійснюється у зв'язку з виконанням ним своїх повноважень у справі про банкрутство та відповідно виплачується у розмірі, затвердженому господарським судом, який здійснює провадження у такій справі а у випадку відмови від оплати послуг арбітражного керуючого в добровільному порядку, як у даному випадку, а тому апелянт вважає, що саме суд повинен вирішити це питання та видати наказ про примусове стягнення грошових коштів.

Як відзначає скаржник, відносини щодо оплати послуг арбітражного керуючого нерозривно пов'язані зі справою про банкрутство, тому такі вимоги мають розглядатися в межах зазначеної справи, а оплата послуг арбітражного керуючого, як і відшкодування його витрат, відбувається саме в межах справи про банкрутство та предметом самостійних позовних вимог бути не може. Аналогічна позиція, за твердженням апелянта, міститься в ухвалі господарського суду Рівненської області від 27.07.2016 по справі №5019/1881/12, на яку також було посилання у заяві про винесення додаткової ухвали, однак, апелянт відзначає, що дана позиція не була взята до уваги господарським судом Херсонської області при постановлені оскаржуваної ухвали від 09 вересня 2016.

Крім того, апелянт вважає, що господарським судом Херсонської області при розгляді заяви про винесення додаткової ухвали було проігноровано позицію Вищого господарського суду України, яка відображена у постанові від 11.02.2015 р. по справі №43/137 в якій зазначено, що з аналізу норм Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» вбачається, що у випадку, коли оплата послуг арбітражного керуючого здійснюється не за рахунок коштів одержаних від продажу майна боржника, чи коштів, одержаних у результаті виробничої діяльності боржника, то така оплата повинна здійснюватись за рахунок коштів кредиторів. При цьому, законодавець не ставить порядок розподілу витрат на оплату послуг ліквідатора в залежність від майнового стану кредиторів у справі про банкрутство, правового статусу кредитора (особа, заснована на приватній чи державній формі власності, державний орган, громадська організація тощо), а також від джерел фінансування того чи іншого кредитора.

На підставі наведеного, скаржник вважає, що господарський суд Херсонської області не правомірно відмовив у задоволенні заяви про прийняття додаткової ухвали та не правильно застосував норми ГПК України та норми Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» тому що питання стягнення витрат арбітражного керуючого відноситься до компетенції господарського суду, який розглядав справу про банкрутство.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 30.09.2016 апеляційну скаргу арбітражного керуючого Ракіної Алли Анатоліївни прийнято до провадження та призначено до розгляду колегією суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Богатиря К.В., Жекова В.І.

У судовому засіданні арбітражний керуючий Ракіна Алла Анатоліївна підтримала вимоги за апеляційною скаргою та наполягала на їх задоволенні.

Відповідно до ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Херсонської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга арбітражного керуючого Ракіної Алли Анатоліївни не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Херсонської області від 10.09.2015, зокрема, затверджено звіт ліквідатора арбітражного керуючого Ракіної А.А. про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат арбітражного керуючого за період ліквідаційної процедури в сумі 27275,50 грн., з яких 27161,40 грн. грошова винагорода, 114,10 грн. витрати арбітражного керуючого.

Вподальшому, 05.09.2016 арбітражний керуючий Ракіна Алла Анатоліївна звернулась до господарського суду Херсонської області із заявою про винесення додаткової ухвали в якій просила винести додаткову ухвалу по справі №923/1065/14 та стягнути з Каховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області на користь Ракіної А.А. витрати понесені останньою під час ліквідаційної процедури у розмірі 27 275,50 грн., з яких 27161,40 грн. грошова винагорода, 114,10 грн. витрати арбітражного керуючого.

В обґрунтування даної заяви, арбітражний керуючий зазначила, що постановляючи ухвалу від 10.09.2015 судом не був визначений порядок відшкодування витрат арбітражного керуючого за період ліквідаційної процедури в сумі 27 275,50 грн. з яких 27161,40 грн. грошова винагорода, 114,10 грн. витрати арбітражного керуючого та що за час проведення ліквідаційної процедури, так і після закінчення ліквідаційної процедури в добровільному арбітражному керуючому Ракіній А.А. не компенсовано затверджені судом витрати по справі №923/1065/14.

Арбітражний керуючий у своїй заяви зазначила, що у випадку відмови від оплати послуг арбітражного керуючого в добровільному порядку, суд повинен вирішити це питання та видати наказ про примусове стягнення грошових коштів. Заявник зазначив, що так як відносити щодо оплати послуг арбітражного керуючого нерозривно пов'язані зі справою про банкрутство, тому такі вимоги мають розглядатися в межах означеної справи. Оплата послуг арбітражного керуючого, як і відшкодування його витрат, відбувається саме в межах справи про банкрутство та предметом самостійних позовних вимог бути не може. Таке можливе лише у випадку стягнення збитків у вигляді вже сплачених судових витрат.

Посилаючись на приписи ст. 115 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» арбітражний керуючий у своїй заяві зазначила, що з огляду на обставини справи та взявши до уваги обставини відсутності коштів від реалізації майна боржника на проведення ліквідаційної процедури, заявник вважає, що обов'язок зі сплати грошової винагороди арбітражного керуючого Ракіної А.А. слід покласти на кредитора Каховську об'єднану державну податкову інспекцію ГУ Міндоходів у Херсонській області (правонаступником якої є Каховська об'єднана державна податкова інспекція ГУ ДФС у Херсонській області).

Судом першої інстанції відмовлено у задоволенні заяви арбітражного керуючого Ракіної А.А.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду погоджується з таким висновком господарського суду Херсонської області, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 88 ГПК України господарський суд має право за заявою сторони, прокурора, який брав участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою прийняти додаткове рішення, ухвалу, якщо з якоїсь позовної вимоги, яку було розглянуто в засіданні господарського суду, не прийнято рішення; не вирішено питання про розподіл судових витрат або про повернення судового збору з бюджету.

Виходячи зі змісту вищенаведеної статті, зазначений перелік підстав для винесення додаткового рішення або ухвали є вичерпним і розширенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду першої інстанції зі звітом про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення відшкодування витрат за підсумками процедури ліквідації, арбітражним керуючим Ракіною А.А. не було визначено джерела або кредитора за рахунок якого мала б здійснюватись виплата грошової винагороди та витрат арбітражного керуючого.

До того ж, в ухвалі господарського суду Херсонської області від 10.09.2015 питання визначення джерела фінансування грошової винагороди та витрат арбітражного керуючого судом не розглядалося та визначено не було, а тому, колегія суддів вважає, що у даному випадку не підлягає застосуванню положення п.1 ч.1 ст.88 ГПК України.

Також, згідно з ч.1 ст.44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Разом з цим, відповідно до ст.115 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) виконує повноваження за грошову винагороду.

Грошова винагорода арбітражного керуючого за виконання повноважень розпорядника майна визначається в розмірі двох мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання ним повноважень або в розмірі середньомісячної заробітної плати керівника боржника за останні дванадцять місяців його роботи до порушення провадження у справі про банкрутство, якщо такий розмір перевищує дві мінімальні заробітні плати. Розмір грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання повноважень розпорядника майна не може перевищувати п'яти мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання ним повноважень.

Право вимоги грошової винагороди виникає в арбітражного керуючого в останній день кожного календарного місяця виконання ним повноважень розпорядника майна боржника.

Сплата грошової винагороди арбітражному керуючому (розпоряднику майна) здійснюється шляхом її авансування заявником (кредитором або боржником) у розмірі, зазначеному у цій частині. Сума авансового платежу вноситься на депозитний рахунок нотаріуса та виплачується арбітражному керуючому (розпоряднику майна) за кожний місяць виконання ним повноважень розпорядника майна.

Грошова винагорода арбітражного керуючого за виконання повноважень керуючого санацією, ліквідатора складається з основної та додаткової грошових винагород.

Основна грошова винагорода арбітражного керуючого за виконання повноважень керуючого санацією, ліквідатора визначається в розмірі двох середньомісячних заробітних плат керівника боржника за останні дванадцять місяців його роботи до введення господарським судом процедури санації боржника або відкриття процедури ліквідації банкрута за кожний місяць виконання арбітражним керуючим повноважень керуючого санацією або ліквідатора. Розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання повноважень керуючого санацією, ліквідатора не може перевищувати десяти мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання ним повноважень.

Додаткова грошова винагорода арбітражного керуючого за виконання повноважень керуючого санацією визначається в розмірі 5 відсотків від обсягу стягнутих на користь боржника активів (повернення грошових коштів майна, майнових прав), які на день порушення провадження у справі про банкрутство перебували у третіх осіб, а також 3 відсотків від обсягу погашених вимог конкурсних кредиторів.

Право вимоги основної грошової винагороди виникає в арбітражного керуючого в останній день кожного календарного місяця виконання ним повноважень керуючого санацією, ліквідатора.

Право вимоги арбітражного керуючого (керуючого санацією, ліквідатора) на додаткову грошову винагороду виникає з дня фактичного надходження до боржника стягнутих на його користь активів чи їх частини, які на день порушення провадження у справі про банкрутство перебували у третіх осіб, або з дня фактичного повного або часткового погашення вимог конкурсних кредиторів пропорційно до їх обсягу.

Витрати арбітражного керуючого, пов'язані з виконанням ним повноважень у справі про банкрутство, відшкодовуються в порядку, передбаченому цим Законом, крім витрат на страхування його відповідальності за заподіяння шкоди внаслідок неумисних дій або помилки під час виконання повноважень розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора, а також витрат, здійснення яких безпосередньо не пов'язане з виконанням ним повноважень у справі про банкрутство, і витрат, пов'язаних з виконанням таких повноважень у частині, в якій зазначені витрати, що перевищують регульовані державою ціни (тарифи) на відповідні товари, роботи, послуги чи ринкові ціни на день здійснення відповідних витрат або замовлення (придбання) товарів, робіт, послуг.

Сплата грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого у зв'язку з виконанням ним повноважень у справі про банкрутство здійснюються за рахунок наявних у боржника коштів, одержаних у результаті господарської діяльності боржника, або коштів, одержаних від продажу майна (майнових прав) боржника.

Кредитори можуть створювати фонд для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого. Формування фонду та порядок використання його коштів визначаються рішенням комітету кредиторів та затверджуються ухвалою господарського суду.

Господарський суд має право зменшити розмір оплати послуг арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), у разі якщо середньомісячна заробітна плата керівника боржника є надмірно високою порівняно з мінімальним розміром заробітної плати.

Розпорядник майна звітує про нарахування та виплату грошової винагороди арбітражного керуючого, здійснення та відшкодування його витрат на першому засіданні комітету кредиторів, а також за результатами процедури розпорядження майном боржника. Керуючий санацією не рідше одного разу на три місяці, а ліквідатор - щомісяця звітують перед комітетом кредиторів про нарахування та виплату основної та додаткової грошових винагород арбітражного керуючого, здійснення та відшкодування витрат.

Звіт арбітражного керуючого про нарахування і виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат доводиться кредиторам до відома та повинен бути схвалений або погоджений комітетом кредиторів.

Звіт про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат за підсумками процедур розпорядження майном, санації, ліквідації подається арбітражним керуючим до господарського суду за п'ять днів до закінчення відповідної процедури, розглядається судом та затверджується ухвалою, що може бути оскаржена у встановленому порядку.

Отже, виходячи з положень ст. 44 ГПК України та ст.115 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» колегія суддів вважає, що грошова винагорода, яку просить стягнути з кредитора арбітражний керуючий не є судовими витратами у розумінні ст. 44 ГПК України, а тому у суду відсутні підстави для винесення додаткової ухвали на підставі п.2 ч.1 ст.88 ГПК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що заява арбітражного керуючого Ракіної А.А. про винесення додаткової ухвали задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів зазначає, що наведені в апеляційній скарзі порушення допущенні судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали не знайшли свого підтвердження, а мотиви апеляційної скарги не спростовують висновків суду в частині розгляду та відмови у задоволенні заяви про винесення додаткової ухвали.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Ухвалу господарського суду Херсонської області від 09.09.2016 у справі №923/1065/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Богатир К.В.

Суддя Жеков В.І.