ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2016 р. Справа № 911/2099/16

Розглянувши матеріали справи за позовом Сільськогосподарського виробничого кооперативу імені Щорса

до Княжицької сільської ради

Товариства з обмеженою відповідальністю «Камелія PR»

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: ОСОБА_1, приватного нотаріуса Броварського районного округу Київської області ОСОБА_2, Броварської районної державної адміністрації

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від позивача: ОСОБА_3 (довіреність б/н від 20.04.2016 року);

від відповідача1: ОСОБА_4 (довіреність б/н від 01.12.2015 року);

від відповідача2: ОСОБА_5 (довіреність б/н від 19.08.2016 року);

від третьої особи1: ОСОБА_6 (довіреність б/н від 03.09.2016 року);

від третьої особи2: не зявився;

від третьої особи3: не зявився.

обставини справи:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Сільськогосподарського виробничого кооперативу імені Щорса до Княжицької сільської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю «Камелія PR» за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: ОСОБА_1, приватного нотаріуса Броварського районного округу Київської області ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення відповідача1 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 в с. Княжичі» № 543 (31-УІ) від 18.12.2014 року, яке, як стверджує позивач, є незаконним і прийнято з порушенням вимог законодавства, оскільки на момент прийняття оскаржуваного рішення спірна земельна ділянка належала і належить позивачу, та, відповідно, визнання недійсним запису про право власності на спірну земельну ділянку, яка на даний час зареєстрована за відповідачем2.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 05.07.2016 року порушено провадження у справі № 911/2099/16 та призначено справу до розгляду на 26.07.2016 року.

25.07.2016 року від третьої особи2 надійшло повідомлення про неможливість явки в судове засідання 26.07.2016 року та прохання про розгляд справи без його участі.

26.07.2016 року від відповідача1 надійшла заява про визнання позовних вимог в повному обсязі. Однак, судом не прийнято визнання відповідачем1 позову, оскільки таке визнання може порушити прав та обовязків інших осіб, яких стосується спірна земельна ділянка.

В судове засідання, яке відбулось 26.07.2016 року, представники відповідачів та третіх осіб не зявилися, відповідач2 та треті особи вимог ухвали Господарського суду Київської області від 05.07.2016 року не виконали, відповідачі та третя особа1 про причини неявки в судове засідання суд не повідомили.

Крім того, в ході розгляду спору в судовому засіданні 26.07.2016 року зясувалось про існування Договору оренди спірної земельної ділянки від 05.08.2002 року, який укладений між Броварською районною державною адміністрацією (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Камелія-К» (Орендар), відповідно пояснення Броварської районної державної адміністрації щодо укладення і чинності Договору оренди та щодо вилучення спірної земельної ділянки у попереднього власника Колективного сільськогосподарського підприємства імені Щорса, правонаступником якого є позивач, мають значення для правильного вирішення спору.

У звязку з чим, в порядку ст.27 Господарського процесуального кодексу України залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Броварську районну державну адміністрацію. У звязку з чим, розгляд справи відкладався до 09.08.2016 року та було витребувано у позивача довідку 6-зем щодо статусу та належності спірної земельної ділянки позивачу; пояснення щодо того чи вносились зміни до Державного акту після часткового розпаювання і на якому праві спірна земельна ділянка належить позивачу.

09.08.2016 року через канцелярію суду від представника відповідача2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання, яке відбулось 09.08.2016 року треті особи1, 3 не зявилися, відповідач2 та третя особа1 вимог ухвали Господарського суду Київської області від 05.07.2016 року не виконали, сторони та треті особи 1, 3 вимог ухвали Господарського суду Київської області 26.07.2016 року не виконали, треті особи 1, 3 про причини неявки в судове засідання суд не повідомили. Розгляд справи відкладався до 22.08.2016 року.

11.08.2016 року від третьої особи2 надійшли письмові пояснення по справі та клопотання про розгляд справи 22.08.2016 року без його участі.

22.08.2016 року відповідачем1 подано до суду додаткові письмові пояснення, якими відповідач1 визнає позовні вимоги в повному обсязі.

22.08.2016 року через канцелярію суду від відповідача2 надійшов відзив на позов, яким останній проти позову заперечує та просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, а також клопотання про відкладення розгляду справи.

22.08.2016 року позивачем подано пояснення до позовних вимог.

В судове засідання, яке відбулось 22.08.2016 року, треті особи не зявилися, третя особа1 вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 05.07.2016 року не виконала, третя особа3 та позивач вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 26.07.2016 року не виконали, треті особи1, 3 про причини неявки в судове засідання суд не повідомили. Розгляд справи відкладався до 06.09.2016 року. Також, відповідною ухвалою у позивача було витребувано оригінали (для огляду) та копії (для залучення до матеріалів справи) Статуту та реєстраційних документів Колективного сільськогосподарського підприємства імені Щорса (). У відповідача1 було витребувано обґрунтовані пояснення щодо того, до якої з земельних ділянок, а саме згідно Державного акта на право постійного користування землею чи Державного акта на право колективної власності на землю, входить спірна земельна ділянка; оригінал (для огляду) та копію (для залучення до матеріалів справи) схеми розміщення (позначку на копії плану земельної ділянки); оригінали (для огляду) та копії (для залучення до матеріалів справи) доказів щодо правонаступництва прав на землю від Колективного сільськогосподарського підприємства імені Щорса () до позивача - Сільськогосподарського виробничого кооперативу імені Щорса (), враховуючи, що у підприємств різні коди ЄДРПОУ; оригінали (для огляду) та копії (для залучення до матеріалів справи) проектної документації на спірну земельну ділянку та рішення Княжицької сільської ради про надання дозволу на розробку проектної документації спірної земельної ділянки. У Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації та Міністерства внутрішніх справ України було витребувано інформацію щодо місця проживання/перебування фізичної особи ОСОБА_1 для належного повідомлення його про час і місце розгляду справи.

05.09.2016 року через канцелярію суду від відповідача1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 06.09.2016 року від третьої особи3 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 06.09.2016 року від представника позивача через канцелярію суду надійшли письмові пояснення по суті спору. 06.09.2016 року представником третьої особи1 подано письмові пояснення по суті спору.

В судове засідання, яке відбулось 06.09.2016 року відповідач1 та треті особи2, 3 не зявилися, третя особа3 вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 26.07.2016 року не виконала, позивач та відповідач1 вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 22.08.2016 року не виконали.

Розгляд справи відкладався до 15.09.2016 року. Також ухвалою від 06.09.2016 року було продовжено строк розгляду справи.

15.09.2016 року через канцелярію суду від представника третьої особи1надійшли письмові заперечення, де останній просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 15.09.2016 року третьою особою3 були подані письмові пояснення по суті спору, де останній просить суд в позові відмовити повністю, а справу розглянути за його відсутності. 15.09.2016 року представником відповідача2 через канцелярію суду подано заперечення, яким останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. 15.09.2016 позивачем подано письмові пояснення на вимоги ухвали суду.

В судове засідання, яке відбулось 15.09.2016 року, треті особи2, 3 не зявилися, третя особа2 про причини неявки в судове засідання суд не повідомила. Розгляд справи відкладався до 29.09.2016 року.

В судовому засіданні 29.09.2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представники відповідача2 та третьої особи1 проти позову заперечували. Представником відповідача1 надано пояснення по суті спору.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, присутніх в судовому засіданні, дослідивши подані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

Як вбачається з викладених у позові обставин, позивач - Сільськогосподарський виробничий кооператив імені Щорса (30839466) зазначає, що відповідно до змін до Статуту від 14.06.2000 року, зареєстрованих Броварською районною державною адміністрацією, він є створеним шляхом реорганізації Колективного сільськогосподарського підприємства імені Щорса (), і є правонаступником його прав та обов'язків в частині переданого йому майна та зі сплати податків і зборів до бюджетів всіх рівнів.

Позивач зазначає, що рішенням ліквідаційної комісії КСП імені Щорса, оформлених протоколом № 8 від 14.06.2000 року, на баланс підприємства-правонаступника - СВК імені Щорса були передані по акту прийому-передачі від 14.06.2000 року майно цілісного майнового комплексу КСП імені Щорса і земельні ділянки, які не підпали під паювання (землі під будівлями, господарськими дворами, шляхами, лісосмугами, садом, тощо), разом 153,19 га.

Питання правонаступництва врегульовані Наказом Міністерства аграрної політики України від 14.03.2001 року № 62 «Про затвердження Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств» (п. 14-17 Порядку), Наказом Міністерства аграрної політики України від 14.03.2001 року № 63 «Про затвердження Порядку оформлення правонаступництва за зобов'язаннями реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств» (п. 15, 19 Порядку).

Позивач зазначає, що КСП імені Щорса () на праві колективної власності на землю володіло земельними ділянками в кількості 1932,8 га та мало в постійному користуванні земельні ділянки площею 232,0 га відповідно до Державних актів на право колективної власності на землю від 04.07.1997 року за рішенням Княжицької сільської Ради народних депутатів від 18.03.1997 року (15-ХП) та на право постійного користування землею від 04.07.1997 року за рішенням Княжицької сільської Ради народних депутатів від 18.03.1997 року (15-ХП).

За твердженням позивача, до складу земель колективної власності входила і земельна ділянка під плівковими теплицями в с. Княжичі, вул. Слави, 25 загальною площею до 23 га.

22.03.2002 року ліквідаційною комісією КСП імені Щорса за Договором купівлі-продажу нерухомого майна було здійснено відчуження майна майнового комплексу плівкових теплиць в селі Княжичі по вул. Слави, 25 на користь ТОВ «Камелія-К». Договором відчуження майнового комплексу не було передбачено відчуження земельної ділянки.

Позивач зазначає, що земельна ділянка під відчуженим комплексом теплиць перебувала у колективній власності членів КСП імені Щорса. З 13.02.2003 року КСП імені Щорса було виключено з ЄДРПОУ.

СВК імені Щорса зазначає, що неодноразово зверталось до керівництва ТОВ «Камелія-К», ТОВ «Камелія-РR» з пропозицією виготовити технічну документацію по відводу земельної ділянки плівкових теплиць в довгострокову оренду, однак всі звернення залишались без відповіді.

Позивач стверджує, що земельна ділянка під майновим комплексом плівкових теплиць в селі Княжичі по вул. Слави, 25 належить йому, як правонаступнику КСП імені Щорса на підставі відповідних Державних актів, така земельна ділянка не відчужувалась одночасно з розташованим на ній майном і згоди на вилучення чи іншим шляхом вибуття земельної ділянки від позивача не відбувалось.

Однак, позивач стверджує, що у вересні 2014 року керівництво ТОВ «Камелія-РR» потай від СВК імені Щорса у зговорі з Княжицьким сільським головою ОСОБА_7 досягли домовленості про відчуження земельної ділянки господарського двору плівкових теплиць площею 20 га у приватну власність десяти особам - працівникам ТОВ «Камелія-РR» та їх близьким родичам для ведення особистого селянського господарства, в тому числі спірної земельної ділянки площею 2,000 га гр. ОСОБА_1 (третя особа).

Зокрема, Княжицька сільська рада приняла рішення № 479 від 30.09.2.014 року про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 2,000 га (яка є частиною земельної ділянки двору плівкових теплиць).

Рішенням Княжицької сільської ради № 543 від 18.12.2014 року гр. ОСОБА_1 була передана безоплатно у приватну власність земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га (кадастровий номер№ :01:080:0027).

Позивач зазначає, що вищезазначені рішення Княжицької сільської ради про надання у власність третій особі земельної ділянки прийняті в той час, як право власності на таку земельну ділянку у попереднього власника ВАТ «Княжицьке» - КСП імені Щорса - СВК імені Щорса у встановленому законом порядку (ст. 140, 142 ЗК України) не було припинене.

Також, позивач зазначає, що на момент прийняття вищенаведених рішень Княжицької сільської ради, відповідна земельна ділянка перебувала на балансі СВК імені Щорса і підлягала розподілу між бувшими членами КСП ім. Щорса.

У звязку з чим, позивач в позові просить визнати протиправним і недійсним Рішення Княжицької сільської ради № 543 від 18.12.2014 року про затвердження виготовленого ПП «Автотранс ЛЛС» проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер :01:080:0027 у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1

Також, позивач зазначає, що після оформлення права власності на земельну ділянку, ОСОБА_1 05.08.2015 року відчужив її на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Камелія-РR» за Договором купівлі-продажу, про що приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_2 внесено запис в державний реєстр прав № 10681448.

У звязку з чим, позивач в позові також просить визнати недійсним і таким, що підлягає виключенню з Державного реєстру прав запис про право на земельну ділянку кадастровий номер :01:080:0027 ТОВ «Камелія РR» за № 10681448 від 05.08.2015 року.

В ході розгляду спору судом встановлено, що як вбачається з Державного акту про право колективної власності, такий акт видавався на ВАТ «Княжицьке» щодо 1932,8 га землі, за Державним актом на право постійного користування ВАТ «Княжицьке» мало в постійному користуванні 232 га землі. Тобто всього у ВАТ «Княжицьке» (КСП імені Щорса) перебувало 2164,8 га землі у колективній власності та постійному користуванні, з яких лише 153,19 га землі під будівлями, господарськими дворами, шляхами, лісосмугами, садом було передано по ОСОБА_3 прийому-передачі від 14.06.2000 року. Таким чином, 2011,61 га земель не передавались позивачу. При цьому, з ОСОБА_3 прийому-передачі від 14.06.2000 року не можливо встановити які саме землі (колективної власності чи постійного користування) передавались.

Щодо посилання позивача на зміни та доповнення до Статуту СВК ім. Щорса, затверджені протоколом № 4 від 10.03.2000 року, відповідне правонаступництво прав та обовязків стосується переданого майна.

Згідно з наданим позивачем ОСОБА_8 прийому-передачі від 15.06.2000 року, ліквідаційною комісією КСП ім. Щорса передано СВК ім. Щорса нерухоме і рухоме майно, яке станом на 14.06.2000 року перебувало на балансі і у власності КСП ім. Щорса.

Однак, з наведеного в ОСОБА_3 прийому-передачі від 15.06.2000 року переліку не вбачається передачі двору плівкових теплиць з земельною ділянкою під теплицями.

В той же час, відповідним ОСОБА_3 передбачено, що майно спільного майнового паю членів КСП ім. Щорса обраховується в СВК ім. Щорса як таке, що перебуває в оренді. Неподільне майно, не витребуване майно (нерухомість, земельні ділянки) зараховується на баланс СВК ім. Щорса до настання правових підстав для подальшого розпорядження ним.

Однак, позивачем не надано суду пояснень та доказів, яке майно станом на 14.06.2000 року перебувало на балансі і у власності КСП ім. Щорса, яке майно (неподільне майно, не витребуване майно) було зараховано на баланс, яке майно складало спільний майновий пай членів КСП ім. Щорса і підлягало розпаюванню.

З огляду на викладені обставини, враховуючи, що майно колективної власності підлягало розпаюванню між членами КСП ім. Щорса, що мало відбутись до завершення ліквідаційної процедури, за наслідками якої з припиненням КСП ім. Щорса припинялась колективна власність на майно, до СВК ім. Щорса могло бути передано майно спільного майнового паю членів КСП ім. Щорса на правах оренди або «неподільне майно, не витребуване майно» лише на баланс до настання правових підстав для подальшого розпорядження ним.

Крім того, за Договором купівлі-продажу від 22.03.2002 року ліквідаційною комісією КСП ім. Щорса було продано ТОВ «Камелія-К» майно: арочні теплиці, тепличний комбінат, башту Рожновськгго, резервуар для води, огорожу (двір плівкових теплиць), що належало продавцю, тобто КСП ім. Щорса на підставі свідоцтва про право власності на майновий комплекс, виданого виконкомом Кяжицької сільської ради 08.12.2000 року, тобто після передачі майна за ОСОБА_3 прийому-передачі від 14.06.2000 року.

Відповідно майно двору плівкових теплиць, на яке КСП ім. Щорса було отримано свідоцтво про право власності лише у грудні 2000 року, не могло передаватись (і позивачем не доведено відповідного факту) за ОСОБА_3 прийому-передачі від 14.06.2000 року на користь новоствореного СВК ім. Щорса. Оскільки, майно двору плівкових теплиць не передавалось за ОСОБА_3 від 14.06.2000 року, не передавались і відповідні права, повязані з таким майном, зокрема, щодо прав на землю, на якій розташований двір плівкових теплиць. Тому відсутні підстави стверджувати про правонаступництво позивачем прав та обовязків КСП ім. Щорса, на підставі змін до Статуту від 10.03.2000 року та ОСОБА_3 від 14.06.2000 року стосовно майна, яке в грудні 2000 року належало КСП ім. Щорса і в березні 2002 року було продане ТОВ «Камелія-К».

Крім того, позивач СВК ім.Щорса безпідставно посилається на обставини діяльності КСП ім. Щорса, які мали місце в період ліквідаційної комісії (2000-2003 років), оскільки за відповідними правовідносинами діяльність ліквідаційної комісії КСП ім. Щорса є самостійною особою і не має жодного відношення до СВК ім.Щорса.

Пунктами 17-19 Наказу Міністерство аграрної політики від 14.03.2001 року № 63 «Про затвердження Порядку оформлення правонаступництва за зобов'язаннями реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств», на які посилається позивач, визначено, що обсяг правонаступництва визначається за передавальним (роздільним) актом (балансом), складеним на дату реорганізації КСП і затвердженим вищим органом управління КСП, який може бути уточнений на дату врегулювання майнових відносин у частині боргових зобов'язань підприємства і затверджений загальними зборами співвласників або іншим уповноваженим органом. Разом з установчими документами підприємства-правонаступника роздільний (передавальний) баланс є правовою підставою для встановлення наявності та обсягів правонаступництва за майновими правами та обов'язками КСП.

До статутних фондів підприємств-правонаступників КСП передається майно лише в частині, вартість якої дорівнює сукупній вартості майнових паїв членів КСП - засновників такої юридичної особи-правонаступника.

Передача майна КСП підприємствам-правонаступникам, яке виділене під забезпечення боргових зобов'язань, здійснюється після їх державної реєстрації протягом терміну, що визначається вищим органом управління КСП, та оформляється актом приймання-передавання.

Оскільки, майновий комплекс двору плівкових теплиць був відчужений ліквідаційною комісією КСП ім. Щорса в березні 2002 року, таке майно не входило до переліку майна, переданого за ОСОБА_3 від 14.06.2000 року і відсутні підстави стверджувати, що за таким ОСОБА_3 на користь СВК ім. Щорса передавалась розташована під комплексом двору плівкових теплиць земельна ділянка. Тому, позивачем не доведено набуття правонаступництва щодо такої земельної ділянки.

Також, враховуючи, що з припиненням КСП ім. Щорса припинилась колективна власність на майно та землю, в ОСОБА_3 прийому-передачі від 14.06.2000 року не визначено безумовного і в повному обсязі переходу до СВК ім. Щорса всієї землі за Державними актами ВАТ «Княжицьке» (КСП ім. Щорса) і СВК ім. Щорса є іншою юридичною особою (з іншим реєстраційним кодом ЄДРПОУ), відсутні підстави стверджувати про безумовне і в поному обсязі правонаступництво СВК ім. Щорса щодо земельних ділянок за Державним актом на право колективної власності на землю від 04.07.1997 року та Державним актом на право постійного користування від 04.07.1997 року, які видавались на користь ВАТ «Княжицьке».

Крім того, з огляду на норми Наказів Міністерства аграрної політики України від 14.03.2001 року № 62 «Про затвердження Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств» та № 63 «Про затвердження Порядку оформлення правонаступництва за зобов'язаннями реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств», значна частина майна та земель підлягала розпаюванню, тому не перейшла до підприємства-правонаступника. Також, як вбачається зі Статуту СВК ім. Щорса, його засновниками є декілька осіб, в той час, як КСП ім. Щорса мало 1254 осіб - членів КСП.

З огляду на викладені обставини, СВК ім. Щорса не набуло правонаступництва за Державними актами в повному обсязі, до нього в порядку правонаступництва перейшли лише права та обовязки в частині фактично переданого майна та не розпайованої землі під таким майном в обсязі всього лише 153,19 га, і відповідні права підлягали оформленню в установленому законодавством порядку на новостворене підприємство.

Позивач в поясненнях, наданих 22.08.2016 року, зазначив, що розпаюванню підпадали орні землі з розрахунку, що один земельний пай становить 1,4 умовних кадастрових га, що на 1254 осіб становить 1755,6 га. Позивач зазначає щодо решти землі, яка не підлягала паюванню, не приймалось рішень про припинення права колективної власності чи права постійного користування.

Однак, позивачем не надано жодних документів, з яких можливо було б встановити факт та обсяги розпаювання земель та майна КСП ім. Щорса, відповідно і обсяги земель та майна, яке залишилось не розпайованим. В той же час, враховуючи що з загального обсягу землі ВАТ «Княжицьке» (1932,8 га на праві колективної власності та 232 га землі постійного користування) всього 2164,8 га землі, з яких за твердженням позивача розпайовано 1755,6 га, та передано за ОСОБА_3 прийому-передачі від 14.06.2000 року позивачу 153,19 га, 256,01 га землі залишилось у КСП ім. Щорса.

Також, позивач сам зазначає, що земельні ділянки під будівлями і господарськими дворами не є сільськогосподарськими угіддями і відповідно до ст. 30 Земельного кодексу України підлягають розподілу між співвласниками земельних часток (паїв) у разі припинення підприємства.

Згідно зі ст. 30 Земельного кодесу України при ліквідації сільськогосподарських підприємств несільськогосподарські угіддя, що перебували у їх власності, розподіляються відповідно до установчих документів цих підприємств або за згодою власників земельних часток (паїв). У разі недосягнення згоди це питання вирішується в судовому порядку.

Земельні ділянки державної і комунальної власності, які перебували у користуванні сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, що ліквідуються, включаються до земель запасу або передаються у власність чи користування відповідно до цього Кодексу.

Таким чином, з огляду на ст. 30 Земельного кодесу України, не розпайовані на момент ліквідації сільськогосподарського підприємства землі колективної власності підлягали розподілу за згодою власників земельних часток (паїв), землі постійного користування підлягали включенню до земель запасу або передачі у власність чи користування відповідно до цього Кодексу.

Постанова Броварського міськрайонного суду Київської області від 25.11.2015 року у справі № 361/337/15-а, на яку посилається позивач, не має преюдиційного значення при вирішенні даного спору, оскільки питання правонаступництва у відповідній справі по суті не вирішувалось. Суд під час вирішення спору лише виходив з наведеної СВК ім. Щорса конструкції правонаступництва без дослідження відповідних обставин в обсягах, які мають значення для вирішення спору у справі № 911/2099/16.

Позивачем не доведено наявності прав на спірну земельну ділянку як станом на момент продажу комплексу теплиць ТОВ «Камелія-К», так і та станом на момент прийняття спірного рішення Княжицької сільської ради в 2014 році.

Таким чином, на момент подання позову, як і на момент прийняття спірного рішення Княжицької сільської ради, право позивача на спірну земельну ділянку не є встановленим і посвідченими в установленому законодавством порядку, тобто є спірним.

З відповіді Управління Держгеокадастру у Броварському районі Київської області за вих. № 27-1008-99.4-11272/2-16 від 14.09.2016 року вбачається, що спірна земельна ділянка відноситься до земельної ділянки за Державним актом про право колективної власності ВАТ «Княжицьке».

Також, з відповіді Управління Держгеокадастру у Броварському районі Київської області за вих. № 27-1008-99.3-1163/2-16 від 25.08.2016 року вбачається, що згідно національної кадастрової системи, вказана земельна ділянка площею 2,0 га рахується у власності у ТОВ «Камелія-РR». В звязку з тим, що відповідно до ст.ст. 79-1, 198, 203, 204 Земельного кодексу України та ст.ст. 21, 33, пунктів 1, 6 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр», постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року №1051, облік кількості земель здійснюється на підставі державної статистичної звітності по формі 6-зем до 2015 року, зміни до форми 6-зем не внесені і станом на 01.01.2016 року вказана земельна ділянка рахується в землях запасу відповідно до договору про розірвання договору оренди від 05.12.2012 року, укладеного між Броварською районною державною адміністрацією та ТОВ «Камелія-К».

До 05.12.2012 року вказана земельна ділянка входила до складу ділянки загальною площею 19,20 га, яка перебувала в оренді у ТОВ «Камелія-К» відповідно до договору оренди від 05.08.2002 року. Земельна ділянка вилучалась у ВАТ «Княжицьке» на підставі рішення зборів уповноважених членів КСП імені Щорса від 12.03.2002 року, копія якого вшита до технічної документації по передачі в оренду земельної ділянки ТОВ «Камелія-К» і передавалась ТОВ «Камелія-К» актом про передачу на зберігання межових знаків від 04.06.2002 року.

Позивач зазначає, що за вищенаведеним рішенням, збори уповноважених членів КСП імені Щорса дійсно надали згоду на передачу в постійне користування ТОВ «Камелія - К» земельної ділянки господарського двору плівкових теплиць площею 23 га в межах існуючої на той час огорожі.

За твердженням позивача, цей протокол рішення зборів уповноважених був підставою для укладення між КСП імені Щорса і ТОВ «Камелія-К» договору про довгострокову оренду земельної ділянки за умов, що вже набрав чинності Земельний кодекс України, п. 15, розділу X Перехідні положення якого була встановлена заборона на відчуження земель сільськогосподарського призначення.

Також, позивач зазначає, що для укладання договору оренди та його державної реєстрації було необхідно виготовити проект відводу земельної ділянки. Такий проект мав виготовити орендар - ТОВ «Камелія-К». Саме для цього один належним чином засвідчений примірник витягу з протоколу зборів уповноважених членів КСП імені Щорса від 12.03.2002 року був переданий ТОВ «Камелія-К».

Позивач стверджує, що протокол зборів уповноважених членів КСП імені Щорса від 12.03.2002 року по своєму змісту не є тим документом, який дає згоду на припинення права власності або права постійного користування земельною ділянкою на користь органу місцевого самоврядування (в межах села Княжичі) або на користь Броварської РДА (за межами села Княжичі).

Однак, як вбачається зі змісту протоколу Зборів уповноважених членів КСП ім. Щорса № 1 від 12.03.2002 року, на відповідних зборах вирішувалось питання про передачу земельної ділянки під майновим комплесом «Тепличний комбінат» покупцю ТОВ «Камелія-К».

В ході обговорення питання продажу майнового комплесу «Тепличний комбінат» вирішено продати ТОВ «Камелія-К» майновий комплес «Тепличний комбінат» і виручені кошти спрямувати на погашення боргу по заробітній платі. Одночасно обговорювалось питання про передачу площі земельної ділянки тепличного комплексу покупцю в межах розташуваня проданого майна.

На зборах було прийнято рішення про надання згоди ліквідаційній комісії на продаж майнового комплесу «Тепличний комбінат» та вирішено передати покупцю земельну ділянку площею 23 га в постійне користування.

Враховуючи, що надавати в постійне користування земельні ділянки належало до повноважень відповідних органів державної влади чи місцевого самоврядування, рішення Зборів уповноважених членів КСП ім. Щорса про передачу покупцю ТОВ «Камелія К» земельної ділянки площею 23 га в постійне користування могло бути виконане виключно в установленому чинним законодавством порядку, який потребує попереднього вилучення земельної ділянки.

Таким чином, відповідним рішенням фактично погоджено факт припинення прав на земельну ділянку КСП ім. Щорса для її подальшого надання в постійне користування покупцю ТОВ «Камелія К».

Згідно зі ст. 123 Земельного кодексу України (в редакції на момент прийняття рішення Зборів уповноважених) надання земельних ділянок юридичним особам у постійне користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за проектами відведення цих ділянок.

Частиною 5 ст. 116 Земельного кодексу України (в редакції на момент прийняття рішення Зборів уповноважених) передбачено, що надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 140 Земельного кодексу України (в редакції на момент прийняття рішення Зборів уповноважених) передбачено, що підставами припинення права власності на земельну ділянку є, зокрема, добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; відчуження земельної ділянки за рішенням власника.

Таким чином, питання про надання земельної ділянки у користування ТОВ «Камелія-К» не належало до компетенції позивача, а відповідне формулювання свідчить про погодження вилучення земельної ділянки з метою її передачі в постійне користування покупцю майна.

З огляду на зміст рішення Зборів уповноважених членів КСП ім. Щорса та норми чинного у відповідний період земельного законодавства, враховуючи, що КСП ім. Щорса ліквідовувалось і в рішенні не визначено орендодавцем СВК ім. Щорса, відсутні підстави стверджувати, що ТОВ «Камелія - К» мала укласти договір оренди саме з позивачем. Також, існує рішення власника (рішення Зборів уповноважених) про передачу ТОВ «Камелія - К» земельної ділянки під придбаним ним майновим комплексом «Тепличний комбінат», що є підставою для припинення прав на відповідну земельну ділянку КСП ім. Щорса.

Також, третя особа ОСОБА_1 в своїх поясненнях обґрунтовано зазначив, що при отриманні спірної земельної ділянки та її відчуженні на користь відповідача2, йому не було відомо про жодні перешкоди щодо приватизації земельної ділянки.

Приватизація земельної ділянки відбулась на підставі рішення сільської ради та у відповідності до норм чинного законодавства, з погодженням меж земельної ділянки з сумівжними земельними ділянками та з отриманням Державного акту на право власності на земельну ділянку. Земельна ділянка надавалась з земель запасу Княжицької сільської ради.

Приписом ч. 1 ст. 116 Кодексу встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Таким чином, ОСОБА_1 набув право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:080:0027.

Також, ОСОБА_1 зазначив, що згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30.06.2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Виходячи зі змісту рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24.06.2003 року, майном у значенні ст. 1 Першого протоколу Конвенції вважається законне та обгрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. У рішенні Європейський суд з прав людини зазначив: «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила».

Таким чином, Європейський суд дійшов висновку, що оскільки особу позбавили права на її майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення ст. 1 Першого протоколу Конвенції».

Таким чином, навіть в разі наявності порушень в діях державних органів (ймовірно щодо переведення земельної ділянки до земель запасу), про які ОСОБА_1 не було і не могло бути відомо і в його діях відсутні будь-які ознаки незаконності, визнання недійсним рішення відповідача1 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 в є. Княжичі» №543 (31-УІ) від 18.12.2014 року, яке реалізовано і на його підставі набуто право власності, яке за відповідною угодою купівлі-продажу відчужено відповідачу2, призведе до порушення ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року.

На думку суду заслуговують на увагу і є обґрунтованими пояснення Броварської районної державної адміністрації, що СВК імені Щорса не є прямим правонаступником в повному обємі прав та обовязків КСП імені Щорса. Вказані підприємства є окремими юридичними особами. Лише частина рухомого та нерухомого майна, землі, на яких воно розташоване передавались від КСП ім. Щорса до СВК ім. Щорса виключно в межах ОСОБА_3 приймання-передачі від 15.06.2000 року. Інша частина майна КСП ім. Щорса, зокрема, комплекс тепличного комбінату та інші обєкти, що були розташовані на земельній ділянці площею 19,2 га, перейшли у власність ТОВ «Камелія-К», відповідно до цивільно-правової угоди, а саме договору-купівлі продажу від 22.03.2002 року.

Відповідно до ст. 30 Земельного кодексу (1990р.), який діяв станом на 2000 рік, перехід права користування земельною ділянкою відбувається лише при переході права власності на будівлю та споруду. Таким чином, право користування земельною ділянкою площею 19,2 га не переходило до СВК ім. Щорса, так як право на будівлі та споруди комплексу тепличного комбінату останній не набував.

КСП імені Щорса з відчуженням майна втратило право користування землею і відповідно до Рішення зборів уповноважених членів від 12.03.2002 року відмовилось від свого права на користь ТОВ «Камелія-К».

Земельна ділянка площею 19,2 га, як державна власність, була передана в ТОВ «Камелії-К» в оренду Броварською РДА (розпорядник земель державної власності) на підставі ч. 3 ст. 5 Закону України «Про оренду землі», ст. 84, 141 Земельного кодексу України, відповідно до Договору оренди від 05.08.2002 року.

По питанню виділення земельної ділянки площею 19,2 га та передачу ТОВ «Камелія-К» в оренду, Броварською РДА була створена комісія, до складу якої входили в тому числі сільський голова с. Княжичі - ОСОБА_7 та голова КСП імені Щорса - ОСОБА_9, яка в подальшому була керівником СВК ім. Щорса. Тому твердження, що позивачу та сільраді не було та не могло бути відомо про передачу спірної землі в оренду ТОВ «Камелія-К» не відповідає дійсності. При прийнятті даного рішення були також враховані рішення сесії Княжицької сільради №08 0П-ХХІУ від 17.05.2002 року та рішення «Узгоджувальної комісії з питань розташування та інженерного забезпечення району» (Протокол №4 від 05.06.2002 року).

Також, Броварська районна державна адміністрація зазначила, що починаючи з 05.08.2002 року по 27.01.2016 року ТОВ «Камелія-К» до місцевого бюджету своєчасно та в повному обємі сплачувало орендну плату за земельну ділянку площею 19,2 га. В свою чергу, ні КСП ім. Щорса, ні СВК ім. Щорса, а ні жодна інша особа ніяких податків та орендних платежів за земельну ділянку площею 19,2 га, розташовану за адресою вул. Слави, 25, с. Княжичі, Броварського району за вказаний період не сплачували і не здійснювали фактичного користування землею.

В ході розгляду спору суд враховує, що чинний Земельний кодекс України визначає, що право на землю набувається на підставі відповідного правовстановчого документа та його державної реєстрації.

Зокрема, згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на момент прийняття спірного рішення) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Перехід до позивача частини прав та обовязків КСП ім. Щорса є підставою для оформлення відповідного обсягу прав на землю у встановленому чинним законодавством порядку. Однак, Державні акти на ВАТ «Княжицьке», правонаступником якого було КСП ім. Щорса, не є правопосвідчувальними документами на землю для СВК ім. Щорса, яке є іншою юридичною особою з визначеним (обмеженим) обсягом правонаступництва майном за ОСОБА_3 від 14.06.2000 року, до якого не входило майно тепличного двору, оскільки право власності на таке майно належало КСП ім. Щорса згідно свідоцтва, виданого в 2002 році і було ним правомірно відчужено на користь ТОВ «Камелія-К». Відсутність факту передачі за ОСОБА_3 прийому-передачі від 14.06.2000 року майнового комплексу Тепличного комбінату, виключає факт передачі, відповідно і набуття правонаступництва (в 2000 році) щодо земельної ділянки, на якій розташований Тепличний комплекс.

Оскільки, право на спірну земельну ділянку (частину двору тепличного комплексу) не набуто та не оформлено позивачем у встановленому законодавством порядку (взагалі відсутній правовстановчий документ), факт набуття та наявності у позивача фактичного права на земельну ділянку потребує встановлення по суті відповідних фактів, що за відсутності правовстановчого документа та наявності спору про право, не підлягає встановленню в матеріалах даної справи, оскільки позивач має право на захист саме вже існуючого права.

Тобто при зверненні до суду з даним позовом, у позивача має бути наявним оформлене в установленому порядку право на землю та факт порушення наявного права. Питання про наявність самого права на земельну ділянку має розглядатись в межах відповідного позову про право.

Таким чином, враховуючи, що позивачем не доведено факту набуття та наявності права на земельну ділянку в установленому закондавством порядку, така земельна ділянка на момент її передачі обліковувалась як землі запасу і тривалий час перебувала в оренді ТОВ «Камелія-К» і не використовувалась позивачем, тому в діях та рішеннях відповідача1 відсутні будь-які порушення чи ознаки протиправності.

За наслідками розгляду спору судом не встановлено в діях відповідача1 порушень прав та охоронюваних законом інтересів позивача та підстав для визнання незаконним спірного рішення Княжицької сільської ради № 543 від 18.12.2014 року про затвердження виготовленого ПП «Автотранс ЛЛС» проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер :01:080:0027 у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1, тому позовні вимоги у відповідній частині задоволенню не підлягають.

Оскільки вимога про визнання недійсним і таким, що підлягає виключенню з Державного реєстру прав запису про право на земельну ділянку кадастровий номер :01:080:0027 ТОВ «Камелія РR» за № 10681448 від 05.08.2015 року є похідною від вимоги про визнання незаконним вищенаведеного рішення Княжицької сільської ради, в задоволенні якої відмовлено, відповідна вимога позивача також задоволенню не підлягає.

Враховуючи, що пропуск строку позовної давності є підставою для відмови в позові в разі наявності підстав для його задоволення, однак за наслідками розгляду спору по суті судом не встановлено підстав для задоволення позовних вимог і в позові відмовлено, питання пропуску строку позовної давності не підлягають дослідженню, оскільки не впливають на результат вирішення спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства України, повно та всебічно розглянувши матеріали справи господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги не доведені та не обґрунтовані, тому задоволенню не підлягають.

Щодо поданих позивачем 28.09.2016 року клопотань на підставі ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України про вихід за межі позовних вимог та про визнання Договору купівлі-продажу від 05.08.2015 року недійсним, суд зазначає, що в ході розгляду спору не встановлено обставин, які свідчать про суперечність Договору купівлі-продажу від 05.08.2015 року законодавству.

Крім того, такий Договір не повязаний з позовними вимогами, оскільки від його чинності не залежить результат вирішення спору. Вимога про визнання недійсним Договору є самостійною позовною вимогою, яка має розглядатись по суті відповідних позовних вимог з врахуванням ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Обставини, які підлягають дослідженню в межах заявлених позовних вимог у справі № 911/2099/16, не передбачають необхідності дослідження і надання правової оцінки Договору купівлі-продажу від 05.08.2015 року. Захист прав особи передбачено в порядку позовного провадження по суті завлених позовних вимог.

Таким чином, клопотання позивача про про вихід за межі позовних вимог та про визнання Договору купівлі-продажу від 05.08.2015 року недійсним в порядку ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

вирішив:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повнерішення складено: 19.10.2016 р.

Суддя Т.П. Карпечкін