ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" жовтня 2016 р. Справа № 914/1769/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Давид Л.Л.

суддів Малех І.Б.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Оштук Н.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю

Стрийбудкераміка б/н від 29.09.2016 р.

(вх. № апеляційного суду 01-05/4713/16 від 04.10.16 р.)

на рішення господарського суду Львівської області від 19.09.2016 р.

у справі №914/1769/16 (суддя Коссак С.М. )

за позовом ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Стрийбудкераміка,

с. Грабовець, Стрийський район, Львівська область

до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Гірськолижний курорт

Волосянка, с. Волосянка, Сколівський район, Львівська область

про визнання договору недійсним

за участю представників сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача: ОСОБА_3 представник згідно довіреності б/н від 14.01.2016р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 19.09.2016 року у справі №914/1769/16 в задоволенні позову ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Стрийбудкераміка до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Гірськолижний курорт Волосянка про визнання договору недійсним відмовлено.

Дане рішення мотивоване тим, що у представника Орендодавця ТзОВ Гірськолижний курорт Волосянка заступника директора ОСОБА_4 був необхідний обсяг повноважень на підписання оспорювано Договору оренди нерухомого майна від 20.11.2015р., а тому підстав для визнання такого недійсним немає.

Позивач ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Стрийбудкераміка , не погодившись з винесеним рішенням, подало апеляційну скаргу б/н від 29.09.2016р. (вх. № апеляційного суду 01-05/4713/16 від 04.10.16 р.), в якій просить рішення господарського суду Львівської області від 19.09.2016р. у справі № 914/1769/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким визнати недійсним договір оренди нерухомого майна укладений 20.11.2015р. ТзОВ Гірськолижний курорт Волосянка та ТзОВ Стрийбудкераміка.

Свої доводи скаржник аргументує, зокрема тим, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку щодо повноважень заступника директора ТзОВ Гірськолижний курорт Волосянка ОСОБА_4 на вчинення оспорюваного правочину.

Також, апелянт вважає, що для вчинення такого виду правочину (укладення договору оренди нерухомого майна) ОСОБА_4 не було достатньо лише згоди загальних зборів ОСОБА_2, оскільки згоду загальних зборів мав отримати орган підприємства, якому Статутом надано право вчиняти такого роду правочини, тобто директору, і лише після цього директор міг надати довіреність ОСОБА_4 на вчинення правочину. Повноваження на вчинення договору оренди нерухомого майна міг мати лише директор, після отримання згоди загальних зборів учасників. Однак, рішення загальних зборів про надання згоди директору ТзОВ Гірськолижний курорт Волосянка на укладення договору оренди нерухомого майна не було.

При цьому, зазначає, що у Статуті ОСОБА_2 не згадується такого органу керівництва, як «заступник директора», який наділений повноваженнями вчиняти будь-які правочини від імені ОСОБА_2, в тому числі цивільно-правові договори, без довіреності.

А відтак, апелянт вважає, що місцевий господарський суд дійшов необґрунтованого висновку щодо повноважень заступника директора ОСОБА_4, що відповідно до ч. 4 ст. 104 ГПК України є підставою для скасування рішення у даній справі.

Відповідач ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Гірськолижний курорт Волосянка у відзиві б/н від 25.10.2016р. (вх. № апеляційного суду 01-04/7732/16 від 25.10.2016р.) заперечує доводи апеляційної скарги та покликається на положення ст.ст. 92, 203, 204, 215 Цивільного кодексу України, розділу 13, 15 Статуту ТзОВ Гірськолижний курорт Волосянка.

Відповідач вважає, що відсутні підстави для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки ОСОБА_4 отримав попередню згоду загальних зборів учасників ОСОБА_2 на укладення оспорюваного договору, в останнього наявна довіреність на укладення такого договору, а також відомості про ОСОБА_4 внесені до ЄДРЮОтФОП, як про особу яка має право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори.

Таким чином, Відповідач вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Львівської області від 19.09.2016р. без змін.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 05.10.2016р. прийнято апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Стрийбудкераміка б/н від 29.09.2016 р. (вх. № апеляційного суду 01-05/4713/16 від 04.10.16 р.) на рішення господарського суду Львівської області від 19.09.2016р. у справі №914/1769/16 до свого провадження та призначено до розгляду в судове засідання на 25.10.2016 року в складі колегії: головуючого судді Давид Л.Л., суддів Малех І.Б. та Михалюк О.В.

В судове засідання 25.10.2016р. зявився представник Відповідача.

Позивач явки уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив. Повідомлення про вручення поштового повідомлення від ТзОВ Стрийбудкераміка Львівському апеляційному господарському суду не повернулося.

20.10.2016р. в канцелярію суду від представника Позивача поступило клопотання, б/н та б/д (вх. № апеляційного суду 01-04/7610/16 від 20.10.2016р.) про розгляд справи за відсутності ТзОВ Стрийбудкераміка.

Відповідно до ст. ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи вимоги вищевказаної норми та подане суду клопотання про розгляд справи за відсутності ТзОВ Стрийбудкераміка (вх. № апеляційного суду 01-04/7610/16 від 20.10.2016р.), судова колегія вважає, що Позивач належним чином був повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги.

Крім цього, ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 05.10.2016р. участь представників сторін в судове засідання обовязковою не визнано.

Відтак, з огляду на те, що Позивач належним чином був повідомлений про час, місце розгляду апеляційної скарги, а в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного та обґрунтованого рішення, судова колегія дійшла до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представника Позивача.

Станом на 25.10.2016р. додаткових доказів та клопотань про відкладення розгляду справи не поступало, а відтак судова колегія ухвалила розглядати справу по наявних у ній матеріалах.

В судовому засіданні 25.10.2016р. представник Відповідача підтримав свої доводи і заперечення з мотивів, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою, відзивом на неї, оцінивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представника Відповідача у судовому засіданні, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відповідність рішення місцевого господарського суду нормам чинного законодавства, матеріалам та обставинам справи, виходячи з наступного.

20.11.2015 року ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Гірськолижний комплекс Волосянка, в особі заступника директора ОСОБА_4, що діє на підставі протоколу Загальних зборів Учасників № 01/11/15 від 19.11.2015р. (Орендодавець) та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Стрийбудкекраміка, в особі директора ОСОБА_5, який діє на підставі статуту товариства (Орендар) укладено Договір оренди нерухомого майна (надалі Договір) (а.с. 16-20), відповідно до умов якого, Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове, платне користування на умовах оренди Обєкт оренди, загальною площею 3974,5 кв.м., що знаходиться за адресою: 82663, Львівська область, Сколівський район, село Волосянка, вул. Б. Хмельницького, будинок 1, будинок 3 та будинок 3А (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 2.1. Договору вступ Орендаря у володіння та користування Обєктом оренди настає одночасно з підписанням ОСОБА_6 приймання - передачі Обєкта оренди, який повинен бути підписаний ОСОБА_6 не пізніше 15.12.2015р.

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що щомісячна орендна плата за погодженням сторін визначається з розрахунку 60,00 гривень за 1 (один) кв.м. орендованої площі, включаючи ПДВ (за діючого згідно вимог чинного законодавства ставкою оподаткування). Загальна орендна плата за місяць оренди становить 238 470,00 гривень в місяць, включаючи ПДВ (за діючого згідно вимог чинного законодавства ставкою оподаткування).

При цьому, сторони домовились, що орендна плата із 15.12.2015р. по 15.02.2016р. становить 60 000,00 гривень в місяць, включаючи ПДВ (за діючого згідно вимог чинного законодавства ставкою оподаткування) (п. 3.1.1. Договору).

Відповідно до п. 8.1.3. Договору Орендар має право, зокрема, вимагати дострокового розірвання Договору оренди в будь-який момент дії Договору, попередивши про це письмово Орендодавця в строк не менше як за один місяць до запланованої дати припинення Договору.

Згідно з п. 10.2. Договору Обєкт оренди вважається фактично переданим Орендодавцю з моменту підписання акту приймання-передачі Обєкта оренди.

На виконання умов Договору, 15.12.2015р. сторонами складено ОСОБА_6 приймання передачі Обєкта оренди, відповідно до якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв Обєкт оренди. ОСОБА_7 приймання передачі Обєкта оренди підписаний сторонами та скріплений печатками юридичних осіб без жодних зауважень чи застережень (а.с. 21).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, в підтвердження виконання умов Договору Позивачем надано копію платіжного доручення, що підтверджує сплату орендної плати за Договором оренди нерухомого майна від 20.11.2015р. (платіжне доручення № 1 від 11.02.2016р. на суму 60 000,00 грн.) (а.с. 74).

При цьому, факт оплати орендної плати згідно Договору оренди нерухомого майна Відповідачем не заперечується.

Позивач ТзОВ Стрийбудкераміка вважає, що укладаючи вищевказаний договір, заступник директора ОСОБА_4 діяв без необхідних на те повноважень. Посилається на те, що для укладення Договору оренди нерухомого майна ОСОБА_4 не було достатньо лише згоди загальних зборів ОСОБА_2, оскільки згоду загальних зборів мав отримати орган підприємства, якому Статутом надано право вчиняти такого роду правочини, тобто директору, і лише після цього директор міг надати довіреність ОСОБА_4 на вчинення правочину. А тому, Позивач просить визнати Договір оренди нерухомого майна від 20.11.2015р. недійсним.

При перегляді рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду керувалась наступним:

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України та статтями 15, 16 Цивільного кодексу України визначено право на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Зміст зазначених у наведеній статті підстав для захисту знайшов відображення у відповідних нормах Цивільного кодексу України, що регулюють ту чи іншу категорію правовідносин.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Водночас, ст. 174 ГК України визначає, що однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 179 ГК України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Згідно з ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до вимог ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків

Відповідно до ч. 2 статті 67 ГК України підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

У відповідності до ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Предметом спору у даній справі є Договір оренди нерухомого майна від 20.11.2015р., згідно умов якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове, платне користування на умовах оренди Обєкт оренди, загальною площею 3974,5 кв.м., що знаходиться за адресою: 82663, Львівська область, Сколівський район, село Волосянка, вул. Б. Хмельницького, будинок 1, будинок 3 та будинок 3А. Даний Договір зі сторони Відповідача підписаний ОСОБА_4 (а.с. 16-20).

При цьому, перевіряючи доводи позовної заяви та доводи апеляційної скарги, судом зясовано, що Позивач просить визнати Договір оренди нерухомого майна від 20.11.2015р. недійсним на тій підставі, що представник орендодавця ТзОВ Гірськолижний комплекс Волосянка заступник директора ОСОБА_4, під час вчинення вищезгаданого правочину, діяв без необхідних на те повноважень.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

У відповідності до приписів ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу; а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Зміст правочину складають як права та обов'язки, про набуття, зміну, припинення яких домовилися учасники правочину.

Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Крім цього, пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" передбачено, що судам необхідно враховувати, що згідно із ст.ст. 4, 10, 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, актами Президента України, постановами Кабінету Міністрів України, актами інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

При цьому, пунктом 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 року Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними передбачено, що правовідносини, пов'язані з визнанням правочинів (господарських договорів) недійсними, регулюються ЦК України, ГК України, Земельним кодексом України, Законами України "Про оренду землі", "Про приватизацію державного майна", "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", "Про іпотеку", "Про страхування", "Про банки і банківську діяльність", "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", "Про запобігання корупції" та іншими актами законодавства.

Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 1057-1 ЦК України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 7-1 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", частини третьої статті 67 Закону України "Про запобігання корупції" тощо.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Разом з тим, спростовуючи доводи апеляційної скарги в частині покликання скаржника на те, що повноваження на вчинення Договору оренди нерухомого майна від 20.11.2015р. мав лише директор, після отримання згоди Загальних зборів учасників і що протокол Загальних зборів учасників № 01/11/15 від 19.11.2015р. не може слугувати підтвердженням уповноваження ОСОБА_4П на укладення Договору, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до розділу 13 Статуту в товаристві створюються наступні органи керівництва: а) найвищий орган - Загальні збори Учасників (Учасника); б) виконавчий орган - Директор; в) контролюючий орган - Ревізійна комісія.

Абзацами 1-3 підпункту м) пункту 14.2. розділу 14 Статуту передбачено, що Загальні збори Учасників ОСОБА_2 мають право приймати рішення з усіх питань діяльності ОСОБА_2, у тому числі і з тих, що передані Загальними зборами Учасників до компетенції виконавчого органу. До компетенції Загальних зборів Учасників ОСОБА_2 належать: надання попередньої згоди на вчинення від імені ОСОБА_2 наведених нижче правочинів, у тому числі укладення договорів, а саме: будь-яких правочин, в тому числі укладення договору, або кілька однорідних правочинів (договорів), що спрямовані на досягнення єдиної мети, на суму, що перевищує 100 000,00 (сто тисяч грн. 00 коп.); будь-які правочини, які стосуються нерухомого майна, транспортних засобів, паїв, часток, корпоративних прав та цінних паперів.

Таким чином, питання про передачу в оренду спірного обєкта належить до компетенції загальних зборів Учасників ОСОБА_2.

У відповідності до протоколу №01/11/15 загальних зборів учасників ТзОВ Гірськолижний комплекс Волосянка від 19.11.2015р. (а.с. 40-41), вирішено надати повноваження заступнику директора ОСОБА_2 ОСОБА_4 на укладення від імені ОСОБА_2 договору оренди нерухомого майна, з визначенням умов такого договору на власний розсуд, згідно якого ОСОБА_2 (згідно умов договору орендодавець) передає у строкове платне користування на умовах оренди ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Стрийбудкераміка» (згідно умов договору орендар) Обєкт оренди, загальною площею 3974,5 кв.м., що знаходиться за адресою: 82663, Львівська область, Сколівський район, село Волосянка, вул. Б.Хмельницького, будинок 1, будинок 3 та будинок 3А.

У пунктах 15.1. та 15.2. розділу 15 Статуту передбачено, що управління поточною діяльністю ОСОБА_2 здійснюється виконавчим органом - Директором. Директор вирішує всі питання діяльності ОСОБА_2, крім тих, які віднесені до виключної компетенції Загальних зборів Учасників. Загальні збори Учасників можуть винести рішення про передачу частини належних їм прав в компетенцію Директора.

Відповідно до пункту 15.5. розділу 15 Статуту Директор ОСОБА_2 видає довіреності, здійснює інші юридичні дії.

Відповідно до протоколу № 10/06/14 загальних зборів учасників ТзОВ Гірськолижний комплекс Волосянка від 10.06.2014р. (а.с. 66), вирішено внести до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців відомості про ОСОБА_4, як особу, яка має право вчиняти дії від імені ОСОБА_2 без довіреності, у тому числі підписувати договори (підписанта ОСОБА_2).

Протоколи Загальних зборів Учасників ТзОВ Гірськолижний комплекс Волосянка від 10.06.2014р. та від 19.11.2015р. сторонами в судовому порядку не оспорено.

Разом з тим, з ОСОБА_3 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань станом на 22.08.2016р. (а.с. 87-93) вбачається, що станом на момент укладання оспорюваного Договору оренди нерухомого майна, про ОСОБА_4 були внесення відомості, як про особу яка має право вчиняти дії від імені юридичної особи (ТзОВ Гірськолижний комплекс Волосянка) без довіреності, у тому числі підписувати договори.

Крім цього, в матеріалах справи наявна довіреність від 08.05.2014р. (а.с. 64), відповідно до якої ТзОВ Гірськолижний комплекс Волосянка уповноважує заступника директора ОСОБА_4 представляти інтереси Довірителя . . . з усіх без винятку питань, що стосуються укладення договорів, у тому числі договорів, що стосуються нерухомого майна (оренда та ін.) . . . .

Таким чином, з огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що у заступника директора ОСОБА_4 був необхідний обсяг повноважень на підписання оспорювано Договору оренди нерухомого майна від 20.11.2015р. та ТзОВ «Стрийбудкераміка» було обізнане про повноваження зазначеної особи.

Враховуючи викладене, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог.

У відповідності до вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що доводами апеляційної скарги правомірності висновків суду першої інстанції не спростовано, обставини, які відповідно до статті 104 ГПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції, в порядку статтей 33, 34 ГПК України, апелянтом не доведено, а оскаржуване судове рішення прийняте у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, фактичними обставинами та матеріалами справи, апеляційний господарський суд підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого господарського суду не вбачає.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, витрати по сплаті судового збору за перегляд рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, у відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України відносяться на Скаржника.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України,

Львівський апеляційний господарський суд, - ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Стрийбудкераміка б/н від 29.09.2016р. (вх. № апеляційного суду 01-05/4713/16 від 04.10.16 р.) залишити без задоволення, рішення господарського суду Львівської області від 19.09.2016р. у справі №914/1769/16 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

3. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 27.10.2016 р.

Головуючий суддя Давид Л.Л.

Судді Малех І.Б.

ОСОБА_1