КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2016 р. Справа№ 925/943/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Чорногуза М.Г.

Агрикової О.В.

при секретарі Рибчич А. В.

За участю представників:

від позивача: Жеронкін Д.Л. - представник за довіреністю від 01.09.2016

від відповідача: не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Приватної фірми «Еліна»

на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 14.09.2016

у справі № 925/943/16 (суддя Довгань К.І.)

за заявою Приватної фірми «Еліна»

про скасування рішення Черкаського обласного постійнодіючого третейського суду при Корпорації «Радник» від 11.03.2016 у справі № 01/19-2015

за позовом Публічного акціонерного товариства «Ватутінський хлібокомбінат»

до Приватної фірми «Еліна»

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 14.09.2016 у справі № 925/943/16 відмовлено у задоволенні заяви Приватної фірми «Еліна» про скасування рішення Черкаського обласного постійнодіючого третейського суду при Корпорації «Радник» від 11.03.2016 у справі № 01/09-2015, вказане рішення залишено без змін.

Не погоджуючись з ухвалою, Приватна фірма «Еліна» звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Черкаської області від 14.09.2016 у справі № 925/1943/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким рішення Черкаського обласного постійнодіючого третейського суду при Корпорації «Радник» від 11.03.2016 у справі № 01/09-2015 за позовом Публічного акціонерного товариства «Ватутінський хлібокомбінат» до Приватної фірми «Еліна» про стягнення боргу скасувати повністю.

В апеляційній скарзі заявник послався на те, що рішення суду першої інстанції, яким рішення Черкаського обласного постійнодіючого третейського суду при Корпорації «Радник» від 11.03.2016 у справі № 01/09-2015 залишено без змін, є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, так як судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, наявна невідповідність висновків суду обставинам справи, тому таке рішення підлягає зміні, оскільки суд був необ'єктивним, а його оцінка наявним доказам - односторонньою, неповною, багато доказів, які мали вплинути на встановлення справедливого рішення судом, не було досліджено, а деякі, на які посилається суд, взагалі вістуні та базуються лише на припущеннях.

Ухвалою від 05.10.2016 колегією суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Агрикова О.В., Чорногуз М.Г. відновлено строк подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу Приватної фірми «Еліна» прийнято до розгляду та порушено апеляційне провадження.

Відповідач в судове засідання представників не направив.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, те, що явка представників сторін в судове засідання не визнана обов'язковою, та що згідно з ч. 2 ст. 102 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу місцевого господарського суду розглядається протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутність представника відповідача за наявними матеріалами апеляційного провадження.

18.10.2016 до відділу документального забезпечення суду від відповідача надійшло клопотання, в якому апелянт, з посиланням на необхідність додаткового часу для зібрання та подання додаткових доказів, які мають важливе значення для справедливого розгляду даної справи, просить відкласти розгляд справи № 925/943/16 на два тижні.

В судовому засіданні представник позивача проти задоволення вказаного клопотання заперечив.

Частиною 2 ст. 102 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга на ухвалу місцевого господарського суду розглядається протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Ухвалу, якою апеляційну скаргу Приватної фірми «Еліна» прийнято до свого провадження, судом винесено 05.10.2016, з огляду на що апеляційну скаргу суд має розглянути в строк до 19.10.2016 включно.

Водночас частиною 3 ст. 69 ГПК України встановлено, що у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Жодна із сторін з клопотанням про продовження строку розгляду апеляційної скарги до суду не зверталася, в той час як чинним процесуальним законодавством суд не наділений повноваженнями продовжувати процесуальні строки за власною ініціативою.

З огляду на вищевикладене, у задоволенні клопотання апелянта про відкладення розгляду справи колегією суддів відмовляється.

В судовому засіданні представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а оспорювану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, з урахуванням правил ст.ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, колегія суддів встановила таке.

З матеріалів справи слідує, що Публічне акціонерне товариство «Ватутінський хлібокомбінат» (далі позивач) звернулось до Черкаського обласного постійнодіючого третейського суду при Корпорації «Радник» з позовом до Приватної фірми «Еліна» (далі відповідач) про стягнення з нього основного боргу в сумі 113 162,39 грн. за поставлений за дистриб'юторським договором № ВД21-9-13 від 31.05.2015, але неоплачений товар, відсотків за користування чужими грошима в сумі 3 953,91 грн., пені в сумі 8 567,12 грн. та штрафу в сумі 10 358,73 грн.

За результатами розгляду спору сторін по суті, 11.03.2016 Черкаським обласним постійнодіючим третейським судом при Корпорації «Радник» у справі № 01/09-2015 прийнято рішення, яким позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач звернувся до Господарського суду Черкаської області з заявою, в якій просив скасувати вказане рішення повністю.

В обґрунтування своєї заяви відповідач постався на те, що склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам статей 16 - 19 Закону України «Про третейські суди», оскільки відповідач не приймав участі у розгляді справи в третейському суді та жодних листів із пропозицією погодитись із кандидатурою судді або обрати третейських суддів із Списку третейських суддів не отримував, а третейське застереження у дистриб'юторському договорі № ВД-21-9-13 від 31.05.2013 не містить умови про те, що сторони домовились, що розгляд справи в третейському суді здійснюється суддею одноособово, а відтак, розгляд справи мав здійснюватись у складі трьох суддів, обрання яких повинно було здійснюватись згідно Регламенту Черкаського обласного постійнодіючого третейського суду при Корпорації «Радник»

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні вказаної заяви, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

Відповідно до приписів п.п. 6.1.8, 6.1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у судовому розгляді заяви про скасування рішення третейського суду господарський суд з'ясовує компетенцію третейського суду щодо вирішення спору між сторонами відповідно до укладеної ними третейської угоди, перевіряє відповідність заяви підставам для скасування рішення третейського суду, передбаченим Законом та ГПК. Якщо господарський суд встановить наявність інших підстав для скасування такого рішення, ніж ті, які наведено в заяві, то він з урахуванням припису частини четвертої статті 122 4 ГПК скасовує рішення третейського суду з підстави (підстав), передбаченої названим Кодексом. За результатами розгляду заяви господарський суд виносить ухвалу, зміст якої, з огляду на припис частини першої статті 122 6 ГПК, має відповідати статті 84 (а не статті 86) названого Кодексу, з урахуванням особливостей відповідної категорії справ. Одна з таких особливостей полягає в тому, що господарський суд не здійснює оцінки законності і обґрунтованості рішення третейського суду в цілому, а лише з'ясовує наявність чи відсутність підстав для його скасування, передбачених частиною другою статті 122-5 ГПК.

Частина 3 ст. 51 Закону України «Про третейські суди» встановлює, що рішення третейського суду може бути оскаржене та скасоване лише з таких підстав:

1) справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано недійсною компетентним судом;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам статей 16 - 19 цього Закону;

5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Аналогічні підстави для скасування рішення третейського суду визначені в ст. 122-5 ГПК України.

Отже,чинним законодавством України встановлений виключний перелік підстав, з яких рішення третейського суду може бути оскаржене та скасоване.

Вказана позиція викладена в п. 6.1.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», згідно з яким перелік підстав, з яких може бути оскаржене та скасоване рішення третейського суду, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Отже, у разі оскарження рішення третейського суду з інших підстав, ніж наведені в частині другій статті 122-5 ГПК, у прийнятті відповідної скарги слід відмовити з посиланням на частину четверту статті 122-1 і відповідний пункт частини другої статті 122-5 ГПК названого Кодексу. Якщо заява про скасування рішення третейського суду обґрунтована посиланням як на підставу (підстави), зазначені в Законі та в ГПК, так і на іншу підставу (підстави), які не передбачені цими законодавчими актами, то відповідна заява підлягає розглядові в тій частині, що підпадає під ознаки частини третьої статті 51 Закону та частини другої статті 122-5 ГПК, а в прийнятті її в іншій частині слід відмовити.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» встановлено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про третейські суди» третейська угода - угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом.

Стаття 12 Закону України «Про третейські суди» визначає види і форму третейської угоди і зокрема те, що:

- третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди (ч. 1);

- третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує (ч. 4);

- третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди (ч. 5);

- третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом (ч. 9).

Як вбачається з матеріалів справи, 31.05.2013 позивач та відповідач уклали дистриб'юторський договір № ВД21-9-13 (далі Договір), відповідно до умов якого позивач зобов'язується передавати у власність відповідача кондитерську продукцію в асортименті, погодженому сторонами в Специфікації, в кількості та в терміни, погоджені сторонами в замовленні, а відповідач зобов'язується приймати продукцію та оплачувати її на умовах даного договору та додатків до нього.

В п. 12.2 Договору сторони погодили, що сторони в рамках даного договору керуються принципами доброзичливості та взаєморозуміння, вирішуючи по можливості всі спори по даному договору шляхом взаємних переговорів. У випадку неможливості вирішення спорів по даному договору шляхом переговорів, вони можуть бути передані на розгляд в Господарський суд згідно чинного законодавства України, якщо сторони не домовляться про інше. На вимогу будь-якої зі сторін спір по даному договору може бути переданий на вирішення Черкаського обласного постійнодіючого третейського суду при Корпорації «Радник». Сторони погодили, що норми даного пункту Договору є третейською угодою у вигляді третейського застереження, і погоджують передачу будь-якого спору, що може виникнути по даному договору або в зв'язку з ним, на розгляд третейського суду за бажанням будь-якої зі сторін. Сторони погоджуються з тим, що в процесі розгляду і вирішення спору буде застосовуватись Регламент Черкаського обласного постійнодіючого третейського суду при Корпорації «Радник».

Отже Договір, який сторонами укладений в добровільному порядку, містить третейську угоду у вигляді третейського застереження, яка встановлює передачу будь-якого спору, що може виникнути по Договору або в зв'язку з ним на розгляд в Черкаський обласний постійнодіючий третейський суд при Корпорації «Радник» згідно з регламентом третейського суду.

При цьому, сторонами був визначений предмет спору, що включає в себе всі можливі спори, які можуть виникнути між сторонами в рамках Договору, не обмежуючись якимись конкретними спорами.

Аналіз приписів ст.ст. 2, 12 Закону України «Про третейські суди» дає підстави для висновку, що предметом третейської угоди може бути не лише спір, який існує на момент укладення такої угоди, а й будь-які спори, які виникатимуть між сторонами договору в майбутньому та передбачені третейською угодою.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 08.04.2015 у справі № 910/8043/14.

Статті 627 ЦК України встановлює, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з ч. 2 ст. 12 ГПК України підвідомчий господарським судам спір може бути передано сторонами на вирішення третейського суду, крім спорів про визнання недійсними актів, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб, спорів, передбачених пунктом 4 частини першої цієї статті, та інших спорів, передбачених законом.

У вказаному п. 4 ч. 1 ст. 12 ГПК України йдеться про справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено підвідомчість справ третейським судам. Третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком:

1) справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів;

2) справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб;

3) справ, пов'язаних з державною таємницею;

4) справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів);

5) справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом;

6) справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт під час здійснення ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, державна установа чи організація, казенне підприємство;

7) справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки;

8) справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення;

9) справ у спорах, що виникають з трудових відносин;

10) справ, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, пов'язаних із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цих товариств;

11) інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України;

12) справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України;

13) справ, за результатами розгляду яких виконання рішення третейського суду потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами та іншими суб'єктами під час здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень;

14) справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Враховуючи, що предметом позову, з яким позивач звернувся до Черкаського обласного постійнодіючого третейського суду при Корпорації «Радник», було стягнення з відповідача заборгованості за поставлений за Договором товар, вказаний спір не відноситься до тих спорів, які не можуть бути передані на розгляд третейського суду, а спірне рішення прийняте у спорі, який передбачений третейською угодою.

Відповідач вважає, що склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам статей 16 - 19 Закону України «Про третейські суди», оскільки заявник не приймав участі у розгляду справи в третейському суді та жодних листів із пропозицією погодитись із кандидатурою судді або обрати третейських суддів із Списку третейських суддів не отримував, а третейське застереження у дистриб'юторському договорі № ВД-21-9-13 від 31.05.2013 не містить умови про те, що сторони домовились, що розгляд справи в третейському суді здійснюється суддею одноособово, а відтак, розгляд справи мав здійснюватись у складі трьох суддів, обрання яких повинно було здійснюватись згідно Регламенту Черкаського обласного постійнодіючого третейського суду при Корпорації «Радник».

Щодо вказаних обставин слід зазначити таке.

Відповідно до приписів чинного законодавства, наявність третейської угоди не є відмовою від права на звернення до суду та, відповідно, не позбавляє сторін права звернутися до державного суду за захистом своїх прав, а лише надає сторонам можливості звернутися з позовом, окрім державного суду, ще й до погодженого сторонами третейського суду. При цьому, у випадку виникнення між сторонами спору, вирішення якого відповідно до третейської угоди віднесено на розгляд третейського суду, сторони мають право передати його на розгляд або третейського або державного суду за власним вибором, і звернення в такому випадку саме до третейського суду є правом сторони.

Щодо спору, що виник по Договору, позивач звернувся в порядку п. 12.2 Договору до погодженого сторонами Черкаського обласного постійнодіючого третейського суду при Корпорації «Радник».

Під час розгляду спору сторін вказаним третейським судом, де відбулося 4 засідання, про час та місце проведення яких відповідач був належним чином повідомлений, з ініціативою передати спір на розгляд іншого суду або з запереченнями проти персонального або кількісного складу третейського суду відповідач не звертався.

Слід зазначити і про те, що в матеріалах справи відсутні докази визнання третейської угоди недійсною компетентним судом.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 7 Закону України «Про третейські суди» в Україні можуть утворюватися та діяти два види третейських судів: постійно діючі третейські суди та третейські суди для вирішення конкретного спору (суди ad hoc).

Формування складу третейського суду в постійно діючому третейському суді здійснюється в порядку, встановленому регламентом третейського суду, в той час як формування складу третейського суду в третейському суді для вирішення конкретного спору здійснюється в порядку, погодженому сторонами (ч.ч. 1, 2 ст. 17 Закону України «Про третейські суди»).

За правилами ст. 16 Закону України «Про третейські суди»:

- у постійно діючому третейському суді кількісний та персональний склад третейського суду визначається за правилами, встановленими регламентом третейського суду;

- у третейському суді для вирішення конкретного спору сторони на свій розсуд можуть домовитися про кількісний і персональний склад третейського суду. При цьому, якщо сторони не погодили кількісний склад третейського суду в третейському суді для вирішення конкретного спору, то третейський розгляд здійснюється у складі трьох суддів.

Отже, відповідно до приписів Закону України «Про третейські суди» в Україні можуть утворюватися та діяти постійно діючі третейські суди та третейські суди для вирішення конкретного спору (суди ad hoc), для кожного з яких встановлені особливості формування складу третейського суду.

Статтею 16 Закону України «Про третейські суди» встановлено, що склад третейського суду формується шляхом призначення чи обрання третейських суддів (третейського судді), і третейський суд може розглядати справи в складі одного третейського судді або в будь-якій непарній кількості третейських суддів.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про третейські суди», сторони мають право вільно призначати чи обирати третейський суд та третейських суддів.

Як слідує з матеріалів справи, сторони у Договорі для розгляду будь-якого спору, що може виникнути по Договору або у зв'язку з ним, обрали Черкаський обласний постійнодіючий третейський суд при Корпорації «Радник» і погодились, що в процесі розгляду і вирішення спору буде застосовуватись регламент вказаного третейського суду.

За приписами ст. 14 Закону України «Про третейські суди», у постійно діючих третейських судах призначення чи обрання третейських суддів здійснюється із затвердженого відповідно до статті 8 цього Закону списку третейських суддів, який за регламентом цього постійно діючого третейського суду може мати обов'язковий чи рекомендаційний характер.

Згідно з положеннями п. 2 розділу 3 Регламенту Черкаського обласного постійнодіючого третейського суду при Корпорації «Радник», зареєстрованого наказом № 683-О Головного управління юстиції у Черкаській області 20.09.2010, свідоцтво № 4 від 20.09.2010, у разі якщо сторони не обрали третейського суддю при зверненні з позовом до третейського суду, голова третейського суду має право призначити третейського суддю із затвердженого списку третейських суддів.

Розділ 1 Регламенту визначає, що якщо сторони в третейській угоді передбачили передачу спору, який виник чи може виникнути, на вирішення Третейського суду, Регламент Третейського суду є невід'ємною частиною третейської угоди.

Оскільки сторони в третейській угоді (п. 12.2. Договору) встановили, що розгляд усіх спорів по цьому Договору на вимогу будь-якої з сторін може бути переданий на розгляд Черкаському обласному постійнодіючому третейському суду при Корпорації «Радник» і обрання третейського судді щодо конкретних спорів цим договором не передбачено, тому відповідно до Регламентом цього третейського суду третейський судді для розгляду спору по цьому Договору правомірно був призначений головою третейського суду із затвердженого списку третейських суддів.

За обставин, що склалися, колегія суддів дійшла висновку, що посилаючись на те, що склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам статей 16 - 19 Закону України «Про третейські суди», відповідач помилково застосував до правовідносин з приводу формування складу третейського суду із числа третейських суддів Черкаського обласного постійнодіючого третейського суду при Корпорації «Радник», який є постійно діючим третейським судом, правові норми, які регулюють формування складу третейських судів для вирішення конкретного спору.

З огляду на вищевикладене, посилання відповідача на те, що склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам статей 16 - 19 цього Закону України «Про третейські суди» спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Слід зазначити і про те, що матеріалами справи не підтверджується той факт, що при вирішенні спору сторін третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

З огляду на досліджені обставини справи, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що справа, по якій третейським судом прийнято рішення, є підвідомчою третейському суду відповідно до закону; рішення третейського суду прийнято у спорі, передбаченому третейською угодою, та цим рішенням не вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди; третейську угоду не визнано недійсною компетентним судом; склад третейського суду, яким прийнято рішення, відповідав вимогам статей 16 - 19 ЗУ «Про третейські суди»; третейський суд не вирішував питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що правові підстави для скасування ухвали Господарського суду Черкаської області від 14.09.2016 у справі № 925/943/16, якою відмовлено у задоволенні заяви Приватної фірми «Еліна» про скасування рішення Черкаського обласного постійнодіючого третейського суду при Корпорації «Радник» від 11.03.2016 у справі № 01/09-2015 та для задоволення апеляційної скарги Приватної фірми «Еліна» відсутні.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України, судові витрати на подачу апеляційної скарги покладаються на Приватну фірму «Еліна».

На підставі викладеного, керуючись ст. 99, ст.ст. 101-106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватної фірми «Еліна» на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 14.09.2016 у справі № 925/943/16 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Черкаської області від 14.09.2016 у справі № 925/943/16 залишити без змін.

3. Копію постанови направити Черкаському обласному постійнодіючому третейському суду при Корпорації «Радник».

4. Повернути до Господарського суду Черкаської області матеріали справи № 925/943/16.

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді М.Г. Чорногуз

О.В. Агрикова