ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17 жовтня 2016 р. Справа № 918/858/16

Господарський суд Рівненської області у складі судді Войтюка В.Р., розглянувши матеріали справи за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна юридична компанія "ОСОБА_1 і партнери"

до відповідача: Дочірнє підприємство "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

про стягнення в сумі 201 332,10 грн.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2 (довіреність від 20 березня 2016 року);

Від відповідача: ОСОБА_3 (довіреність від 04 січня 2016 року);

Статті 20, 22 Господарського процесуального кодексу України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав визначених статтею 20 ГПК України відсутні.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжнародна юридична компанія "ОСОБА_1 і партнери" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення 201 332,10 грн. з яких: 99 000,00 грн. заборгованість за договором купівлі-продажу, 88 011,00 грн. інфляційних втрат за період з жовтня 2011 року по червень 2016 року, 14 321,10 грн. 3% річних, позовні вимоги аргументувавши неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу №20/11Б від 20 вересня 2011 року, укладеного в спрощений спосіб на підставі видаткової накладної №41 від 05 жовтня 2011 року та акту прийому-передачі від 05 жовтня 2011 року.

Ухвалою суду від 10 серпня 2016 року судом порушено провадження у справі №918/858/16, розгляд справи призначено на 22 серпня 2016 року.

В судовому засіданні 22 серпня 2016 року відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності.

Ухвалою суду від 22 серпня 2016 року розгляд справи відкладено на 05 вересня 2016 року.

02 вересня 2016 року позивачем подано письмові пояснення по справі.

Ухвалою суду від 05 вересня 2016 року розгляд справи відкладено на 22 вересня 2016 року.

22 вересня 2016 року позивачем подано додаткові письмові пояснення по справі.

Ухвалою суду від 22 вересня 2016 року розгляд справи відкладено на 10 жовтня 2016 року.

07 жовтня 2016 року позивачем подано додаткові пояснення по справі.

В судовому засіданні 10 жовтня 2016 року оголошувалась перерва до 17 жовтня 2016 року.

Ухвалою суду від 10 жовтня 2016 року продовжено строк розгляду спору у справі на 15 днів в порядку статті 69 ГПК України.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, давши належну оцінку доказам, які мають значення для справи, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. При цьому господарський суд керувався наступним.

05 жовтня 2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дігюнса", як Продавцем та Дочірнім підприємством "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" в особі Філії "Рівненський райавтодор", як Покупцем укладено акт прийому-передачі.

Згідно даног оакту на підставі договору№20/11Б від 20 вересня 2011 року виконавцнм - ТОВ "Дігюнса" було передано замовнику - Філії "Рівненський райавтодо" ДП "Рівненський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України"3 бочки бітумного концентрату "Perma-patch" вартістю 99 000,00 грн..

04 жовтня 2011 року відповідачем було оформлено на імя ОСОБА_4 довіреність на отримання від ТОВ "Дігюнса" трьої бочок бітумного концентрату.

05 жовтня 2011 року ТОВ "Дігюнса" видано накладну №41 про відпущення ОСОБА_4 трьох бочок бітумного концентрату вартістю 99 000,00 грн..

Позивач зазначає, що згідно акту прийому-передачі від 05 жовтня 2011 року оплата за поставлений товар мата бути проведена не пізніше 3 робочих днів з моменту підписання акту (тобто до 10 жовтня 2011 року включно), проте станом на 04 серпня 2016 року така оплата проведена не була.

На підставі ст.ст. 512-516 Цивільного кодексу України 21 липня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дігюнса", як Первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю "Міжнародна юридична компанія "ОСОБА_1 і партнери", як Новим кредитором укладено Договір про відступлення права вимоги №10.

Відповідно до п. 1.1. ОСОБА_5 про відступлення права вимоги №10, Первісний кредитор - ТОВ "Дігюнса" відступає (передає), а Новий кредитор - ТОВ "Міжнародна юридична компанія "ОСОБА_1 і партнери" приймає на себе, належне Первісному кредитору, право вимагати від Філії "Рівненський райавтодор" ДП "Рівненський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (; місцезнаходження юридичної особи: вул. Гагаріна, 32, м. Рівне, 33028) погашення заборгованості в загальному розмірі 377 526 грн. 20 коп..

В п. 1.2. ОСОБА_5 про відступлення права вимоги №10 від 21.07.2016 р. Сторони погодили, що за цим ОСОБА_5 Новий кредитор одержує право замість Первісного кредитора вимагати від Боржника - Філії "Рівненський райавтодор" ДП "Рівненський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" належного виконання зобов язань по сплаті заборгованості у загальному розмірі 377 526 грн. 20 коп., з Боржника на користь Первісного кредитора на підставі:

- ОСОБА_5 купівлі-продажу 03/13М від 18.04.2013 р.:

- ОСОБА_5 купівлі-продажу укладеного у спрощений спосіб на підставі видаткової накладної №41 від 05 жовтня 2011 року та акту прийому-передачі від 05 жовтня 2011 року.

В п. 5.1. ОСОБА_5 про відступлення права вимоги №10 від 21.07.2016 р. зазначено, що цей Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов язань за цим ОСОБА_5.

22 липня 2016 року ТОВ "Дігюнса" на юридичну адресу Відповідача надіслано лист №10/07, яким повідомлено Відповідача про укладення з Позивачем ОСОБА_5 про відступлення права вимоги №10 від 21 липня 2016 року.

Згідно відмітки на рекомендованому повідомленні та згідно даних УДППЗ "Укрпошта" вказаний вище лист Продавця №10/07 від 22 липня 2016 року Відповідачем отримано 25 липня 2016 року.

У звязку з вищезазначеним та з урахуванням положень ст.ст. 512-516 ЦК України, ТОВ "Міжнародна юридична компанія "ОСОБА_1 і партнери" вважає, що є належним Позивачем у справі та просить стягнути з Відповідача заборгованість в сумі 201 332,10 грн. з яких: 99 000,00 грн. заборгованість за договором купівлі-продажу, 88 011,00 грн. інфляційних втрат за період з жовтня 2011 року по червень 2016 року, 14 321,10 грн. 3% річних, позовні вимоги аргументувавши неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу №20/11Б від 20 вересня 2011 року, укладеного в спрощений спосіб на підставі видаткової накладної №41 від 05 жовтня 2011 року та акту прийому-передачі від 05 жовтня 2011 року.

Частинами 1 та 2 статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму; до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ч. 1 ст. 662 і ч. 1 ст. 691 ЦК продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу, а покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (частина друга статті 692 ЦК).

Відповідно до ст. 626 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обовязків.

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Аналогічні приписи містяться і в частині першій статті 181 ГК України, відповідно до якої господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Згідно акту прийому-передачі від 05 жовтня 2011 року оплата за поставлений відповідачу товар мата бути проведена не пізніше 3 робочих днів з моменту підписання акту (тобто до 10 жовтня 2011 року включно), проте станом на 04 серпня 2016 року така оплата проведена не була (матеріали справи не містять доказів проведення такої оплати).

Згідно статті 526 ЦКУ, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Дана норма кореспондується зі ст. 526 ЦК України, де встановлено, що зобов язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк встановлений договором або законом.

Таким чином, з огляду на вищенаведене, має місце невиконання Філією "Рівненський райавтодор" ДП "Рівненський облавтодор" своїх зобов"язань щодо своєчасної оплати поставленого товару, а відтак і порушення прав та законних інтресів Позивача, як Нового кредитора за заначеним договором.

Однак Відповідачем подана заява про застосування строків позовної давності при вирішенні спору.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 цього ж Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 260 ЦКУ передбачено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Відповідно до статті 261 ЦКУ перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно акту прийому-передачі від 05 жовтня 2011 року оплата за поставлений товар мата бути проведена не пізніше 3 робочих днів з моменту підписання акту (тобто до 10 жовтня 2011 року включно).

Відповідно до ст.692 ЦКУ покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Таким чином зобовязання щодо оплати вартості отриманого товару у покупця настало 06 жовтня 2011 року, а право вимоги у Кредитора настало 11 жовтня 2011 року і перебіг трирічного строку позовної давності закінчився 11 жовтня 2014 року.

Відповідно до ст.262 ЦКУ заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Позивач же звернувся з позовною заявою до Господарського суду Рівненської області суду 08 серпня 2016 року, тобто з пропущенням трирічного строку позовної давності.

Відповідно до ч. 3 ст.267 ЦКУ позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідачем до винесення рішення подано заяву про застосування позовної даності та наслідків її пропуску.

Відповідно до ч. 4 ст.267 ЦКУ сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст.266 ЦКУ зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. (Постанова, Пленум Вищого господарського суду України, від 29.05.2013, № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Відтак, з огляду на вищезазначене, та те, що судом встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес Позивача дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності.

Посилання Позивача та його представника на те, що перебіг позовної давності переривався, так як Філією "Рівненський райавтодор" підписано Акт звіряння взаємних розрахунків станом на 30.07.2014, що свідчить про визнання Відповідачем свого боргу, є безпідставним з огляду на наступне.

Законодавство України передбачає можливість створення відокремлених підрозділів юридичної особи у вигляді філій та представництв. Філії та представництва не мають правосуб'єктності. Філії та представництва виступають лише як відокремлені частини юридичної особи, що їх створила. Для здійснення функцій від імені юридичної особи остання видає довіреність призначеному нею керівникові філії або представництва, за якою вони мають право укладати договори та інші правочини від імені юридичної особи, що їх створила, у межах наданих повноважень. Керівник на підставі цієї довіреності діє від імені та в інтересах юридичної особи, а не від імені філії або представництва (ст.95 Цивільного кодексу України).

Тобто коло повноважень відокремленого підрозділу юридичної особи стосовно здійснення повноважень від імені цієї особи визначається установчими документами останньої, положенням про відокремлений підрозділ, яке затверджено юридичною особою, або довіреністю, виданою нею ж у встановленому порядку керівникові цього підрозділу. При цьому слід мати на увазі, що стороною у справі є юридична особа, від імені якої діє відокремлений підрозділ, і рішення приймається саме стосовно підприємства чи організації - юридичної особи, але в особі її відокремленого підрозділу.

В Акті звіряння взаємних розрахунків станом на 30 липня 2014 року не зазначено хто його укладає та підписує зі сторони Філії "Рівненський райавтодор", а відтак не вбачається за можливе встановити чи є уповноваженою така особа на підписання даного акту, а саме чи є вона керівником філії, головним бухгалтером і чи має довіреність від імені юридичної особи на здійснення вказаних дій.

Сам лише факт скріплення даного Акта печаткою Філії, не може свідчити про те, що його зі сторони Філії підписано уповноваженою особою.

Таким чином Акт звіряння взаємних розрахунків станом на 30 липня 2014 року не може свідчити про схвалення юридичною особою - Дочірнім підприємством "Рівненський облавтодор" зазначеного Акта та про прийняття його до виконання і, зокрема, визнання нею свого боргу перед Позивачем.

Відтак зазначений Акт не створює, не змінює і не припиняє цивільні права та обов'язки Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор", і, відповідно, не може бути підставою, яка перериває перебіг строку позовної давності у вищезазначених правовідносинах.

Крім того, суд зазначає, що у поясненнях позивача від 31 серпня 2016 року останній сам же зазначає, що відповідно до п.4.4.1 Постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013 р. №10 до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати підписання саме уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір.

Щодо посилання позивача на включення відповідачем податку на додану вартість по контагенту ТОВ "Дігюнса" до складу податкового кредиту за жовтень 2011 року суд зазначає, що ані з листа ДПІ у м.Рівному, ані з даних реєстру платників ПДВ не вбачається, що відповідачем визнано заборгованість щодо саме заборгованості що є предметом позову, більше того, з наданих позивачем даних реєстру платників ПДВ по ДП "Рівненський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" вбачається що відповідачем включено до реєстраційних даних заборгованість в сумі 99 000,00 грн. в 2011 році, та подано до податкової служби 21 листопада 2011 року, що в будь-якому свідчить про пропущення строку позовної давності. Також вказана декларація не надає повноважень на проведення звірки взаєморозрахунків від імені юридичної особи, як про це зазначає позивач.

На підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на Позивача.

Керуючись статями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

повне рішення складено 19 жовтня 2016 року

Суддя Войтюк В.Р.

Віддруковано 3 примірники:

1 - до справи;

2 - позивачу рекомендованим (01033, м. Київ, вул. Шота Руставелі, буд. 27, оф. 17);

3 - відповідачу рекомендованим (33028, м. Рівне, вул. Остафова , буд 7).