ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2016 р.Справа № 916/1887/16
Господарський суд Одеської області у складі:

Головуючий суддя - Волков Р.В.

Судді - Гуляк Г.І. та Мостепаненко Ю.І.

при секретарі судового засідання Бобошко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

За позовом: Приватного підприємства „АЛЬЯНС-2500

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2,

про стягнення 267570,00 грн. та зобовязання вчинити певні дії,

Представники:

Від позивача: не зявився;

Від відповідача: не зявився;

Від третьої особи: не зявився;

встановив:

Позивач, приватне підприємство "АЛЬЯНС-2500", звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до відповідача, фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, про стягнення 267570грн. та зобовязання вчинити певні дії, а саме, - вивезти тимчасово невикористовуванні лікарські засоби в кількості 17 коробок обємом 1куб.м. кожна примірною вартістю 110000грн.

В обґрунтування своїх вимог посилається на укладання між позивачем та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 договору складського зберігання № 33 від 01.12.2015, отримання на зберігання майна, повне виконання позивачем своїх зобовязань, намагання повідомити відповідача про договір та необхідність забрати майно, несплату відповідачем коштів за зберігання, виникнення в нього заборгованості за послуги зберігання у розмірі 267570грн., неналежне виконання договірних зобовязань, неналежне використання повноважень власника майна, порушення права позивача на користування його приміщенням, незаконність дій відповідача та на інші зазначені у позовній заяві та поясненнях обставини.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 14.07.2016 р. порушено провадження по справі та призначено до розгляду в засіданні суду.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 13.09.2015р. справу №916/1887/16 призначено до колегіального розгляду у складі трьох суддів.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.09.2016р. справу №916/1887/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Волков Р.В., суддя Гуляк Г.І., суддя Мостепаненко Ю.І.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 15.09.2016 р. прийнято справу № 916/1887/16 до колегіального розгляду.

Відповідач вимоги позивача не визнав, посилаючись на незаконне заволодіння його товаром, самоправне розпорядження майном позивача, ненадання йому можливості отримати своє майно, укладання договору № 3 від 01.12.2015 без участі відповідача та за відомо у порушення його прав, порушення його прав як власника майна, відсутність зобовязань за вказаним договором та його обовязковість лише для сторін за договором, відсутність з боку відповідача схвалення дій щодо розпорядження майном, відсутність умов для зберігання та перевезення лікарських засобів у позивача, а також на інші повязані судові справи, обставини цих справ, обставини які викладені у відзиві на позовну заяву та поясненнях.

Відповідач також звернувся з клопотанням про заміну неналежного відповідача належним - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2.

Вказане клопотання судом розглянуто та відхилено, оскільки відповідно до ст.24 ГПК України необхідною умовою для цього є згода позивача. Проте позивач проти цього заперечує.

Відповідачем під час розгляду справи було заявлено усне клопотання про виїздне засідання для проведення огляду лікарських засобів, їх наявність і стан збереження. Вказане клопотання судом розглянуто та відхилено в звязку з недоцільністю.

Третя особа по справі, фізична особа-підприємець ОСОБА_2, позовні вимоги підтримав, вважає їх обгрунтованими з підстав викладених у письмових поясненнях які надані до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Між позивачем та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (далі - поклажодавець) був підписаний договір складського зберігання № 33 від 01.12.2015, відповідно до якого позивач взяв на себе обовязок зберігати за плату певне майно, яке визначено як "тимчасово невикористовуванні лікарські засоби в кількості 17 коробок обємом 1куб.м." (п.1.1 договору).

Пунктом 1.2 сторони записали, що передане на зберігання майно є власністю відповідача.

Пунктом 1.6 сторони встановили плату за зберігання майна у розмірі 70грн. за кожну одиницю майна обємом 1куб.м. за кожен день зберігання.

Також пунктом 1.7 договору визначено, що майно повертається власникові за його вимогою за умови здійснення ним повної оплати за зберігання майна та додаткові , послуги, передбачені п.1.4 договору.

До матеріалів справи наданий акт приймання-передачі від 01.12.2015 до вказаного договору, який містить підписи позивача та поклажодавця.

За своєю правовою природою вказаний договір є договором зберігання та підпадає під правове регулювання глави 66 Цивільного Кодексу України („Зберігання).

Так, відповідно до п.1 ст.936 Цивільного Кодексу України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Позивач в якості підстави для стягнення з відповідача грошових коштів посилається на договір зберігання від 01.12.2015. Вказує, що відповідач не виконує свої зобовязання належним чином, внаслідок чого позивач не отримав тих коштів, на які розраховував під час укладання договору. З посиланням на неправомірність дій відповідача нарахував 267570грн. заборгованості за надані послуги зберігання за період грудень 2015-липень 2016 року та за перевезення до товарного складу та розвантаження майна як це передбачено умовами договору.

Відповідно до п.1 ст.11 Цивільного Кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Пунктом 2 вказаної статті встановлено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Згідно зі ст. 629 Цивільного Кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідач не є стороною по договору складського зберігання № 33 від 01.12.2015.

За таких обставин, очевидним є той факт, що він не приймав на себе будь-яких договірних зобовязань за цим договором. В матеріалах справи також відсутні будь-які докази того, що він прийняв на себе якісь зобовязання за цим договором шляхом переведення боргу, через правонаступництво, поруку або у інший передбачений діючим законодавством спосіб.

Стаття 511 Цивільного Кодексу України чітко зазначає, що зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Таким чином, з урахуванням викладеного, вказаний договір не може безпосередньо створити для відповідача будь-які зобовязання, в тому числі і щодо сплати грошових коштів, а може вплинути лише на його права. Таке право було передбачено позивачем та поклажодавцем у п.1.7 договору, де зазначено право відповідача вимагати повернення майна за умови оплати послуг та кореспондуючий обовязок позивача повернути майно при настанні передбачених п.1.7 умов. Крім того, навіть у тексті договору відповідний обовязок відповідача не визначений.

Відсутність у відповідача грошового зобовязання за договором виключає можливість примусового стягнення з нього грошових сум з заявлених позивачем підстав.

Щодо посилань на рішення господарського суду Одеської області по справі № 916/1055/16 від 22.09.2016, суд вважає їх передчасними, оскільки не надано доказів набрання ним законної сили. Крім того, згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень, 11.10.2016 Одеським апеляційним господарським судом винесено ухвалу про прийняття до провадження апеляційної скарги на вказане рішення, розгляд скарги призначено на 03.11.2016.

Суд також враховує вимоги ст.204 Цивільного Кодексу України, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Проте ще раз звертає увагу на той факт, що з умов вказаного договору не вбачається наявності у відповідача будь-яких обовязків, в тому числі щодо сплати грошових коштів, оскільки відповідач договір не підписував, обовязків за договором на себе не приймав. Відсутність обовязку відповідача в цьому випадку не залежить від того чи визнано договір недійсним чи ні.

Позивачем також заявлена вимога про зобовязання відповідача вивезти тимчасово невикористовуванні лікарські засоби в кількості 17 коробок обємом 1куб.м. кожна, примірною вартістю 110000грн., що перебувають на зберіганні позивача.

Суд вважає таку вимогу необґрунтованою виходячи з наступного.

По-перше, договором від 01.12.2015 не встановлено такого обовязку відповідача. Не виникає такий обовязок за договором і після намагань позивача повідомити відповідача про наявність договору та необхідність оплатити зберігання та забрати вказане майно.

По-друге, позивачем не доведено того факту, що вказане майно належить відповідачеві як власнику.

Позивач у своїх поясненнях зазначає, що майно упаковане в 17 коробок, які заклеєні клейкою стрічкою.

За загальним правилом, майно може бути визначено або родовими або індивідуальними ознаками.

З наданих до справи доказів не вбачається можливим встановити індивідуальні ознаки переданого на зберігання майна, як відносно коробок так і відносно лікарських засобів. З пояснень позивача, тексту договору та акта приймання-передачі вбачається, що такі ознаки відсутні. Вказані обставини не дають суду підстав вважати доведеним той факт, що саме відповідач є власником.

Зі змісту ст.941 Цивільного Кодексу України випливає можливість передачі на зберігання речей, які мають не лише індивідуальні, а й родові ознаки. Проте суд вважає очевидним, що лікарські засоби різних найменувань не можна обєднати та визначити як майно, що має родові ознаки.

Через недоведеність права власності відповідача на 17 коробок та їх вміст, суд вважає недоречними посилання позивача на неналежне використання відповідачем повноважень власника майна.

Крім того, незважаючи на посилання позивача, з матеріалів справи не вбачається вчинення саме відповідачем протиправних дій у вигляді перешкод у користуванні належним позивачеві складом. Фактично усі дії з укладання та виконання договору зберігання вчинялись позивачем та поклажодавцем без участі відповідача, тому суд вважає недоречним посилання на протиправність дій відповідача.

Стосовно доводів, посилань та заперечень сторін з приводу дозвільних документів щодо лікарських препаратів, умов їх зберігання та перевезення, терміну придатності до використання, втрату товарного вигляду суд зазначає, що ці обставини не впливають на розгляд позовних вимог, виходячи з предмету позову, та відповідно не входять до предмету доказування. Суд розглядає спір в межах заявлених позовних вимог про стягнення грошових коштів за зберігання майна та про зобовязання власника вивезти майно.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст.43 ГПК України).

За таких обставин суд вважає вимоги позивача про стягнення 267570грн. та зобовязання вчинити певні дії, а саме, - вивезти тимчасово невикористовуванні лікарські засоби в кількості 17 коробок обємом 1куб.м. кожна примірною вартістю 110000грн. необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.ст.44, 49 Господарського процесуального Кодексу України у разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 66, 202, 203, 204, 511, 936, 941 Цивільного кодексу України, ст. ст. 22, 32, 33, 36, 43, 49, 75, 82-85 Господарсько-процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області протягом десяти днів з моменту складення повного рішення. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Вступна та резолютивна частина рішення оголошені в судовому засіданні 19.10.2016р.

Повний текст рішення складений 19 жовтня 2016 р.

Головуючий суддя Р.В. Волков

Суддя Г.І. Гуляк

Суддя Ю.І. Мостепаненко