ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.10.2016 Справа № 905/7/15

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Курило Г.Є., суддів Осадчої А.М., Кротінової О.В.,

при секретарі судового засідання Говор О.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: ОСОБА_1 акціонерного товариства Брокбізнесбанк, м. Київ

до відповідача: ОСОБА_2 державної служби охорони при ГУМВС України в Донецькій області, м. Краматорськ

про стягнення заборгованості за договором про закупівлю послуг щодо надання кредиту банківською установою № 12-К/ДГРВ-13 від 17.12.2013 в розмірі 2790279,06грн.

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_3 за довіреністю;

Від відповідача: ОСОБА_4 за довіреністю.

В судовому засіданні оголошувалась перерва з

21.06.2016 по 05.07.2016

та 06.09.2016 по 27.09.2016

СУТЬ СПОРУ: Позивач, ОСОБА_1 акціонерне товариство Брокбізнесбанк, м. Київ звернувся до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з відповідача, ОСОБА_2 державної служби охорони при ГУМВС України в Донецькій області, м.Краматорськ заборгованості за договором про закупівлю послуг щодо надання кредиту банківською установою № 12-К/ДГРВ-13 від 17.12.2013 а саме: 1900059,14 грн. заборгованість за кредитом, 371147,12 грн. заборгованість за процентами, 146638,30 грн. пеня/неустойка за прострочення сплати кредиту, 15900,86 грн. 3 % річних за неправомірне користування чужими коштами (заборгованість за кредитом), 5395,56 грн. 3 % річних за неправомірне користування чужими коштами (заборгованість по процентам), 173261,76 грн. інфляційні втрати за прострочення сплати заборгованості за кредитом, 65945,57 грн. інфляційні втрати за прострочення сплати заборгованості за процентами, 8291,16 грн. штраф за порушення п. 1.2.2 договору застави № 46 від 16.01.2014, 19581,04 грн. - штраф за порушення п. 3.1.4 договору застави № 46 від 16.01.2014.

В обґрунтування вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором про закупівлю послуг щодо надання кредиту банківською установою № 12-К/ДГРВ-13 від 17.12.2013.

Рішенням господарського суду Донецької області від 30.11.2015 по справі №905/7/15, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 17.02.2016 по справі №905/7/15, позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 державної служби охорони при ГУМВС України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 акціонерного товариства Брокбізнесбанк за договором про закупівлю послуг щодо надання кредиту банківською установою № 12-К/ДГРВ-13 від 17.12.2013: заборгованість за кредитом в сумі 60974,08 грн., заборгованість за відсотками в сумі 371147,12 грн.; штраф за невиконання п. 3.1.4 договору застави № 46 від 16.01.2014 року в сумі 100 грн., штраф, за невиконання п. 1.2.2 договору застави № 46 від 16.01.2014 року в сумі 100 грн.; припинено провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 акціонерного товариства Брокбізнесбанк до ОСОБА_2 державної служби охорони при ГУМВС України в Донецькій області про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 1839085,06 грн.; стягнуто з ОСОБА_2 державної служби охорони при ГУМВС України в Донецькій області на користь державного бюджету України судовий збір в сумі 47662,74 грн. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 26.04.2016 по справі №905/7/15 касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_1 акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" задоволено частково; рішення Господарського суду Донецької області від 30.11.2015 та постанова Донецького апеляційного господарського суду від 17.02.2016 у справі № 905/7/15 скасовані, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду Донецької області.

Справа №905/7/15 надійшла до господарського суду Донецької області 12.05.2016 року.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №905/7/15 передано на розгляд судді Курило Г.Є.

Відповідачем, ОСОБА_2 державної служби охорони при ГУМВС України в Донецькій області, м.Краматорськ до канцелярії суду 24.05.2016 надійшли пояснення по справі № 442/7 від 19.05.2016, в яких відповідач зазначив, що позов підписано особою, яка не мала право його підписувати, крім того що відповідач з 17.11.2015 перебуває у стадії припинення, у провадженні господарського суду Донецької області знаходиться справа №905/1137/16 за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства "Брокбізнесбанк", м.Київ до ОСОБА_2 державної служби охорони при ГУМВС України в Донецькій області, м.Крамоторськ про визнання кредитором на суму грошових коштів в загальному розмірі 10499925,19грн. та зобовязання включити до проміжного ліквідаційного балансу кредиторські вимоги в загальному розмірі 10499925,19грн. тобто, за думкою відповідача, спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав що у цій справі, в звязку з чим просить суд залишити позов без розгляду. Крім того, відповідач звернувся до позивача з заявою № 77 л/к від 10.05.2016 про зарахування зустрічних однорідних вимог в порядку ст.601 ЦК України на загальну суму 3668594,79 грн., у звязку з чим припинено зобовязання відповідача перед банком за договором про надання овердрафту № 13-К/ДГРВ-13/531дог від 26.12.2013 на суму 1787473,09грн. і за договором №12-К/ДГРВ-13/522дог від 17.12.2013 на суму 1881120,90грн. та припинено зобовязання банка перед відповідачем в сумі 3668594,79грн. за договором про відкриття банківських рахунків та здійснення розрахунково-касового обслуговування від 11.06.2012 №28023/12/396дог.

Від відповідача, ОСОБА_2 державної служби охорони при ГУМВС України в Донецькій області м.Краматорськ до канцелярії суду 15.06.2016 надійшли пояснення по справі № 21/1-443/7 від 13.06.2016 щодо правомірності здійснення про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Позивачем ОСОБА_1 акціонерним товариством Брокбізнесбанк м.Київ надані пояснення, що надійшли до канцелярії суду 21.06.2016 з вимогою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти зарахування зустрічних однорідних вимог позивач заперечує.

16.08.2016 до господарського суду Донецької області від позивача надійшла заява, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача заборгованості за договором про закупівлю послуг щодо надання кредиту банківською установою № 12-К/ДГРВ-13 від 17.12.2013р. в розмірі 2790279,06 грн. з яких: 1900059,14 грн. заборгованість за кредитом, 371147,12 грн. заборгованість за процентами, 146638,30 грн. пеня/неустойка за прострочення сплати кредиту, 15900,86 грн. 3 % річних за неправомірне користування чужими коштами (заборгованість за кредитом), 5395,56 грн. 3 % річних за неправомірне користування чужими коштами (заборгованість по процентам), 173261,76 грн. інфляційні втрати за прострочення сплати заборгованості за кредитом, 65945,57 грн. інфляційні втрати за прострочення сплати заборгованості за процентами, 8291,16 грн. штраф за порушення п. 1.2.2 договору застави № 46 від 16.01.2014, 103639,59 грн. - штраф за порушення п. 3.1.4 договору застави № 46 від 16.01.2014.

Суд приймає до уваги заяву позивача, та розглядає позовні вимоги, які викладені в означеній заяві.

До канцелярії суду надійшли пояснення по справі від ОСОБА_2 державної служби охорони при ГУМВС України в Донецькій області, м. Краматорськ від 06.09.2016 №21/1-443/8, в яких зазначено, що зарахування зустрічних однорідних вимог у відповідності до заяви №77 л/к від 10.05.2016 повністю відповідає приписам чинного законодавства.

Від відповідача, ОСОБА_2 державної служби охорони при ГУМВС України в Донецькій області, м. Краматорськ до канцелярії суду надійшли пояснення до яких відповідачем додана заява № 21/1-443/10 від 06.09.2016 про застосування судом позовної давності щодо стягнення неустойки.

Протягом розгляду справи сторонами надавались пояснення по суті спору.

Розгляд справи відкладався на підставі ст.77 Господарського процесуального кодексу України та продовжувався на підставі ст.69 Господарського процесуального кодексу України.

Протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 12.07.2016 призначено колегіальний розгляд справи у складі суддів Курило Г.Є., Левшина Г.В., Мельниченко Ю.С., у звязку із перебуванням суддів у відпустці судова колегія змінювалась, 26.09.2016 була створена колегія у складі суддів: головуючого судді Курило Г.Є., суддів Осадчої А.М., Кротінової О.В.

Перед початком розгляду справи по суті представників сторін було ознайомлено з правами та обовязками відповідно до ст.ст. 20, 22 Господарського процесуального кодексу України.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши в засіданнях пояснення представників сторін, господарський суд встановив:

17 грудня 2013 року між позивачем, ОСОБА_1 акціонерним товариства Брокбізнесбанк (банк) та відповідачем, ОСОБА_2 державної служби охорони при ГУМВС України в Донецькій області (позичальник) укладено договір №12-К/ДГРВ-13 про закупівлю послуг щодо надання кредиту банківською установою (кредитний договір), відповідно до розділу 1 якого банк зобовязався надати позичальнику послуги кредитування, а позичальник прийняти та оплатити зазначені послуги.

За своєю правовою природою договір №12-К/ДГРВ-13 від 17 грудня 2013 року є кредитним договором, згідно якого, за приписами ст. 1054 Цивільного Кодексу України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до п. 1.3 кредитного договору сторони встановили максимальний ліміт кредитування - 2072791,80 грн. Строк користування кредитними коштами визначений сторонами в два роки до 16.12.2015 року включно.

Ціна послуг по договору встановлена сторонами у вигляді відсотків 17,8 % річних (п.3.1 кредитного договору).

Оплата послуг банку здійснюється позичальником шляхом повернення суми кредиту частинами згідно графіку, що викладений в Додатку № 2 до кредитного договору, а саме шляхом помісячного зниження ліміту на 86 366,33 грн. з 16 січня 2014 року.

За умовами п. 4.1 кредитного договору повернення кредиту здійснюється рівними частинами та сплата відсотків за фактичне користування кредитом здійснюється з 1 по 7 число кожного календарного місяця за попередній календарний місяць. Нарахування процентів здійснюється у валюті кредиту за кожний день користування кредитом щомісячно, виходячи з фактичної суми кредиту, якою користувався позичальник. Порядок нарахування процентів з першого дня надання кредиту та по останній день, встановлений в п. 4.2 кредитного договору.

Факт видачі кредиту в розмірі 2072791,80 грн. підтверджується банківськими виписками та не заперечується відповідачем.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця (ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ст.1048 Цивільного кодексу України).

Статтею 1050 Цивільного кодексу України встановлені наслідки порушення договору, зокрема, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно п.3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів № 1 від 24.11.2014 року частиною другою статті 1050 ЦК України встановлено санкцію за прострочення повернення чергової частини позики, а саме: позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, що належать йому відповідно до статті 1048 ЦК України. У такому випадку дострокове повернення кредиту не має ознак одностороннього припинення договірних зобов'язань та є належним способом захисту порушеного права.

Позивач доводить банківськими виписками, а позичальник не спростовує, що наявною є заборгованість станом на 07.03.2015 за кредитом в розмірі 1900059,14 грн., заборгованість за процентами в розмірі 371147,12 грн.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 28 лютого 2014 року №107 "Про віднесення ОСОБА_1 акціонерного товариства Брокбізнесбанк до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 28.02.2014 прийнято рішення № 9 щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ Брокбізнесбанк. Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 10.06.2014 № 339 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ОСОБА_1 акціонерного товариства Брокбізнесбанк виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 11.06.2014 № 45 про початок здійснення процедури ліквідації ОСОБА_1 акціонерного товариства Брокбізнесбанк.

Під час розгляду справи ОСОБА_2 державної служби охорони при ГУМВС України в Донецькій області, м. Краматорськ звернулось до ОСОБА_1 акціонерного банку Брокбізнесбанк, м.Київ (який вже знаходився в процедурі ліквідації) з заявою № 77 л/к від 10.05.2016 про зарахування зустрічних однорідних вимог в порядку ст.601 ЦК України на загальну суму 3668594,79 грн. (докази направлення заяви 10.05.2016 наявні в матеріалах справи). В заяві зазначено, що внаслідок здійснено зарахування зустрічних однорідних вимог припинено грошове зобовязання ПАТ Брокбізнесбанк перед УДСО при ГУМВС України в Донецькій області в сумі 3668594,79 грн. за договором про відкриття банківських рахунків та здійснення розрахунково-касового обслуговування від 11.06.2012 №28023/12/396дог, та припинено грошове зобовязання УДСО при ГУМВС України в Донецькій області перед ПАТ Брокбізнесбанк в сумі 3668594,79 грн., за договором № 13-К/ДГРВ-13/531дог від 26.12.2013 (в сумі 1787473,89грн.) і за договором №12-К/ДГРВ-13/522дог від 17.12.2013 (в сумі 1881120,90грн.).

Відповідач наполягає, що зараховуючи зустрічні вимоги, він виходив з того, що УДСО має кредитну заборгованість перед позивачем за спірним кредитним договором в сумі 1881120,90 грн. (частково тіло кредиту), в свою чергу банк має заборгованість перед відповідачем за договором про відкриття банківських рахунків та здійснення розрахунково-касового обслуговування, у звязку з чим ним проведений залік зустрічних вимог.

Позивач заперечує проти заліку зустрічних вимог.

Відповідно до статті 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

При цьому, вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим); бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо); строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Судом не приймається до уваги твердження позивача, що зобовязання банку за договором про відкриття банківських рахунків та здійснення розрахунково-касового обслуговування не мають грошового характеру, а по суті є розрахунково-касовими послугами на підставі наступного.

Зобов'язальні правовідносини за договором про відкриття банківських рахунків та здійснення розрахунково-касового обслуговування, мають майново-грошовий характер, оскільки, у цьому випадку відповідач є кредитором банку за майновою вимогою щодо розпорядження належними йому коштами, які знаходяться на рахунках відповідача, відкритих на підставі цього договору. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 25.03.2015 у справі № 910/9232/14 від 01.04.2015 у справі №910/5560/14, яка згідно зі статтею 111-28 Господарського процесуального кодексу України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Процедура щодо здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банку регулюються нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Пунктом 8 частини 2 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції Закону України від 16.07.2015 № 629-VIII, що діє з 12.08.2015) передбачено, що забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що:

- за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку;

- кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

Зазначені операції у будь-якому разі заборонені за договорами, укладеними з повязаними з банком особами.

Тобто, вказаний пункт статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" спрямований на захист боржника банку, під час ліквідації банку, який є одночасно і кредитором цього банку, шляхом надання можливості боржнику погасити свою заборгованість за кредитами, відсотками та заборгованість за борговими цінними паперами за рахунок коштів на поточних та/або депозитних рахунках боржника у банку, не застосовуючи норми статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Аналогічні норми містяться у пункті 2.3 глави 2 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 № 2.

При цьому, листом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.09.2015 № 12-33820/15 "Щодо реалізації деяких норм Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" надано роз'яснення щодо законодавчих змін в частині можливості зарахування однорідних вимог: відповідно до абзацу другого пункту 8 частини другої статті 46 Закону у редакції, що діє з 12.08.2015, протягом здійснення процедури ліквідації банку зарахування зустрічних однорідних вимог заборонено, крім випадків, визначених зазначеним пунктом Закону; у цьому разі боржник банку має бути одночасно кредитором цього банку, кошти мають бути спрямовані на погашення зобов'язань за кредитом такого боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, а також договірне списання з рахунків має бути передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком; пункт 8 частини другої статті 46 Закону у редакції, що діє з 12.08.2015 р., застосовується уповноваженими особами Фонду в усіх банках, що знаходяться на стадії ліквідації, незалежно від дати прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії і ліквідації банку.

Відповідно до листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 08.12.2015 N 21-51564/15, заборгованість за кредитами, відсотками та заборгованість за борговими цінними паперами погашається за рахунок акцептованих кредиторських вимог у банків, які сформували реєстри кредиторів та за рахунок залишків за поточними та/або депозитними рахунками (крім заблокованих та арештованих) у банків, які перебувають у стадії ліквідації, але реєстри кредиторів ще не сформували. Залишок заборгованості, що залишилась після зарахування зустрічних однорідних вимог, боржник погашає шляхом внесення готівкою через касу банку або шляхом безготівкового зарахування коштів на рахунок банку.

Таким чином, починаючи з 12.08.2015 проведення зарахування зустрічних однорідних вимог з погашення заборгованості кредитора банку перед таким банком безпосередньо під час ліквідаційної процедури такого банку є обовязковим для позивача за наявності умов, визначених п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", в редакції від 12.08.2015.

До матеріалів справи позивачем 25.06.2015 надано витяг з реєстру вимог кредиторів, акцептованих уповноваженою особою Фонду № 226/14 від 16.10.2014 року, з якого вбачається, що вимоги відповідача визнані ОСОБА_1 акціонерним банком Брокбізнесбанк та включені до реєстру в сумі 3 668 594,79грн., а саме вимоги щодо повернення коштів, що перебувають на поточних рахунках ОСОБА_2 державної служби охорони при ГУМВС України в Донецькій області, що були відкриті банком відповідачу на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до договору про розрахунково-касове обслуговування від 11.06.2012 №28023/12/396дог.

Відповідно до п. 1.38 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" списання договірне - списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом.

Суд неодноразово ухвалами вимагав від сторін надати до матеріалів справи засвідчену копію договору на відкриття банківських рахунків та здійснення розрахунково-касового обслуговування від 11.06.2012 №28023/12/396дог, що укладений між сторонами. Позивачем та відповідачем не заперечується факт укладання означеного договору, однак сторонами надані пояснення, що екземпляри договорів на відкриття банківських рахунків та здійснення розрахунково-касового обслуговування від 11.06.2012 №28023/12/396дог залишились в м. Донецьку, яке тимчасово не підконтрольне органам державної влади України та доступу до них не має. Відповідач в поясненнях № 21/1-443/7 від 13.06.2016 зазначив, що договори на відкриття банківських рахунків та здійснення розрахунково-касового обслуговування були укладені з ПАТ Брокбізнесбанк централізовано, усіма регіональними підрозділами Державної служби охорони, тексти цих договорів є однаковими, тому в якості доказу того, що договірне списання таки було передбачено умовами укладеного сторонами справи договору надана Постанова Вищого господарського суду від 04.05.2016 №923/1076/14.

Позивачем до матеріалів справи наданий типовий договір на відкриття банківських рахунків та здійснення розрахунково-касового обслуговування, який суд розглядає як належний доказ у справі.

З типового договору про відкриття банківських рахунків та здійснення розрахунково-касового обслуговування вбачається, що сторонами в розділі 6 передбачено договірне списання, а також достатній об'єм інформації для проведення такого списання банком, таким чином договірне списання з поточних рахунків відповідача передбачено умовами договору на відкриття банківських рахунків та здійснення розрахунково-касового обслуговування.

Матеріалами справи підтверджено, що за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку, позивач та відповідач не є повязаними особами, кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Судом також встановлено, що вимоги ОСОБА_1 акціонерного товариства Брокбізнесбанк, м.Київ до ОСОБА_2 державної служби охорони при ГУМВС України в Донецькій області, м.Краматорськ за договором про закупівлю послуг щодо надання кредиту банківською установою № 12-К/ДГРВ-13 від 17.12.2013 та вимоги до ОСОБА_2 державної служби охорони при ГУМВС України в Донецькій області, м.Краматорськ до ОСОБА_1 акціонерного товариства Брокбізнесбанк м.Київ за договором про відкриття банківських рахунків та здійснення розрахунково-касового обслуговування від 11.06.2012 №28023/12/396дог є зустрічними і однорідними (грошовими), строк їх виконання настав, оскільки остаточний термін повернення кредиту до 16.12.2015 (п. 1.3 кредитного договору), а строк повернення коштів з рахунку поточних рахунків настав в силу п. 3 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", згідно з яким з дня початку процедури ліквідації банку строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав.

З огляду на викладене, суд вважає доводи позивача щодо неможливості зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі норм п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", неправомірними та необґрунтованими.

Приписами ст. 601 ЦК України та п. 3 ст. 203 ГК України встановлено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

За своєю правовою природною припинення зобов'язання зарахуванням зустрічної вимоги - це одностороння угода, яка оформляється заявою однією з сторін, і якщо інша сторона не погоджується з проведенням такого зарахування, вона вправі на підставі ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду. Тобто, друга сторона має право оскаржити заявлену вимогу про зарахування у зв'язку з її недійсністю.

Позивач не надав суду доказів визнання судом недійсним правочину, який відбувся за заявою відповідача № 77 л/к від 10.05.2016, тому суд, враховуючи презумпцію правомірності правочину, виходить з того, що зазначений правочин є дійсним, підстав недійсності означеного правочину не встановлено.

Зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявлено однією із сторін у зобов'язанні, здійснюється в силу положень ст. 601 ЦК України та не пов'язується із прийняттям такого зарахування іншою стороною; випадки, коли залік зустрічних однорідних вимог не допускається, визначені положеннями ст. 602 ЦК України. При цьому чинним законодавством не передбачено спеціальних вимог щодо форми заяви про зарахування зустрічних вимог як одностороннього правочину, тому її слід вважати зробленою, а зобов'язання припиненим внаслідок заліку зустрічних однорідних вимог, в момент направлення такої заяви іншій стороні у зобов'язанні.

Враховуючи вище встановлений судом факт наявності усіх необхідних умов для застосування до грошових зобов'язань сторін, що витікають із кредитного договору (підтверджених матеріалами справи) та договору банківського рахунку (акцептованих банком кредиторських вимог), приписів п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", в редакції від 12.08.2015, строк виконання яких настав та факт направлення відповідачем заяви № 77 л/к від 10.05.2016 про залік зустрічних однорідних вимог, суд дійшов висновку про те, що обов'язок відповідача зі сплати кредиту у розмірі 1881120,90 грн. припинився шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог відповідно до ст. 601 ЦК України.

За таких обставин, суд вважає, що провадження у справі в частині стягнення з відповідача за користь позивача заборгованості по кредиту у розмірі 1881120,90 грн. слід припинити на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України у звязку з відсутністю предмету спору.

Стосовно позовних вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 18938,24грн. та заборгованості за процентами в розмірі 371147,12 грн. суд зазначає наступне.

Відповідач вважає необґрунтованими означені вимоги позивача, посилаючись на його намагання виконати зобовязання шляхом своєчасного подання ним платіжних доручень на перерахування коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитом та відсотками, які позивачем не виконувались у звязку з віднесенням ПАТ Брокбізнесбанк до категорії неплатоспроможних.

Надання банком відповідачу кредитних коштів реалізована до введення процедур, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», отже виконання банком зобовязань щодо надання кредитних коштів, створило для відповідача зобовязання щодо повернення коштів та сплати відсотків за користування ними.

Оскільки факт порушення позичальником зобовязань за договором №12-К/ДГРВ-13 від 17 грудня 2013 року щодо повернення кредиту у відповідності до встановленого графіку частинами підтверджується матеріалами справи (банківськими виписками), враховуючи приписи ст. ст. 1050, 1054 ЦК України, п.3.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів №1 від 24.11.2014 року, а також те, що на момент винесення рішення строк повернення всій суми кредиту є таким, що настав вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 18938,24грн. та заборгованості за процентами в розмірі 371147,12 грн. є доведеними належними доказами та підлягають задоволенню.

Позивачем заявлено до стягнення пеня за прострочення сплати кредиту у розмірі 146638,30 грн. за період з 17.03.2014 по 06.03.2015.

У відповідності до п. 7.2 кредитного договору за несвоєчасне повернення кредиту позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми своєчасно не повернутого кредиту за кожний день прострочення платежу.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України запроваджено антитерористичну операцію на території України.

Законом України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції визначений період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності зазначеним Указом Президента України та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. На час розгляду справи антитерористична операція триває.

Згідно зі ст. 2 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

У відповідності до ч. 5 ст. 11 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції на Кабінет Міністрів України покладено обов'язок у 10-денний строк з дня опублікування вказаного Закону затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30.10.2014 був затверджений перелік населених пунктів, до якого включено м. Краматорськ, де проводить свою господарську діяльність відповідач, що підтверджується даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

05.11.2014р. Кабінетом Міністрів України прийнято нове розпорядження № 1079-р, яким зупинено дію розпорядження КМУ від 30.10.2014 № 1053-р Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2015 у справі №826/18327/14 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Тар Альянс до Кабінету Міністрів України визнано нечинним розпорядження Кабінету Міністрів України № 1079-р від 05.11.2014 Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 № 1053-р. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015 постанова Окружного адміністративного суду м.Києва від 26.01.2015 у зазначеній адміністративній справі залишена без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України К/800/19383/15 від 28.07.2015 постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Таким чином, дія розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 № 1053-р була зупинена на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України №1079-р від 05.11.2014.

Одночасно, відповідно до ст. 1 Закону України "Про боротьбу з тероризмом" антитерористична операція включає комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності. Райони проведення антитерористичної операції визначаються у тому числі керівництвом антитерористичної операції.

Керівником Антитерористичного центру при СБУ виданий Наказ від 07.10.2014 №33/6/а "Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення", відповідно до якого районами проведення АТО визначені Донецька та Луганська області з терміном дії з 07.04.2014 року.

Таким чином, проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей з 07.04.2014 визначено компетентним органом у сфері боротьби з тероризмом.

Відповідно до ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією та Законами України. Закріплене в ст.2 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції право суб'єкта господарювання, який проводив та/або проводить свою господарську діяльність на території, де проводилась або проводиться антитерористична операція не може бути ілюзорним та носити декларативний характер. У розумінні положень ст. 58 Конституції України приписи ст. 2 означеного закону відносно заборони нарахування пені з 14 квітня 2014 року мають ретроспективну дію для розглядуваних правовідносин та не містять жодних вилучень щодо їх незастосування.

У відповідності до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 №1275-р Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції затверджено новий перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком, до якого включено м. Краматорськ, де проводить свою господарську діяльність відповідач. Визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053 Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція; розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 р. № 1079 Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053.

На підставі вищевикладеного, враховуючи приписи Закону України Про боротьбу з тероризмом, прийнятий на його виконання та виконання рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" наказ керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 № 33/6/а "Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення", Розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України, суд застосовує до правовідносин між позивачем та відповідачем ст. 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", та відмовляє в задоволені вимог щодо стягнення пені, нарахованої в період проведення антитерористичної операції, а саме з 14.04.2014 по 06.03.2015.

05.09.2016 року відповідачем заявлено клопотання про застосування строків позовної давності по зобовязаннях щодо сплати пені та штрафів.

У відповідності до ст. 258 ЦК України до позовних вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність один рік.

Позивач направив поштою до суду позов 16.04.2015 згідно опису вкладення у цінний лист, тобто вимоги про стягнення пені за період з 17.03.2014 по 15.04.2014 року заявлені поза межами строків позовної давності.

Згідно ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи викладене, суд відмовляє в задоволені вимог про стягнення пені, нарахованої в період з 17.03.2014 по 13.04.2014 року, у звязку із спливом строків позовної давності.

На підставі вищевикладеного суд відмовляє в задоволенні вимог про стягнення пені за прострочення сплати кредиту у розмірі 146638,30грн. за період з 17.03.2014 по 06.03.2015.

Щодо позовних вимог про стягнення 15900,86 грн. 3 % річних за неправомірне користування чужими коштами (заборгованість за кредитом), 5395,56 грн. 3 % річних за неправомірне користування чужими коштами (заборгованість по процентам), 173261,76 грн. інфляційні втрати за прострочення сплати заборгованості за кредитом, 65945,57 грн. інфляційні втрати за прострочення сплати заборгованості за процентами.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є штрафними санкціями (штрафом, пенею), а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Як зазначено у п. 3.2 Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

Відповідно до п. 4.1 кредитного договору позичальник сплачує нараховані проценти у період з 01 по 07 число кожного календарного місяця за попередній календарний місяць.

Однак, позивач при розрахунку інфляційних витрат не враховує вимоги Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», а також умови п.4.1 кредитного договору та встановлює періоди нарахування з першого, числа місяця, наступного за календарним місяцем користування кредитом.

Самостійно здійснивши розрахунок сум індексу інфляції у відповідності до п. 3.2 Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013, суд дійшов висновку, що у цій частині позовні вимоги до відповідача підлягають частковому задоволенню, а саме підлягає стягненню інфляційні нарахування на розмір заборгованості за кредитом у розмірі 173261,68 грн., інфляційні нарахування на суму несплачених відсотків 56298,21грн., а 3 % річних за неправомірне користування чужими коштами (заборгованість за кредитом) в розмірі 15900,86 грн., 3 % річних за неправомірне користування чужими коштами (заборгованість по процентам) в розмірі 5395,56 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо позовних вимог про стягнення 8291,16 грн. штрафу за порушення п. 1.2.2 договору застави № 46 від 16.01.2014, 103639,59 грн. - штрафу за порушення п. 3.1.4 договору застави № 46 від 16.01.2014 суд зазначає наступне.

Як зазначено в позовній заяві та заяві позивача, яка надійшла до суду 16.08.2016 позивач просить стягнути заборгованість за договором про закупівлю послуг щодо надання кредиту банківською установою №12-К/ДГРВ-13 від 17 грудня 2013 року, у загальній сумі 2790279,06 грн. до якої включена сума штрафів за порушення п.п. 1.2.2, 3.1.4 договору застави № 46 від 16.01.2014, які не є кредитною заборгованістю за договором про закупівлю послуг щодо надання кредиту банківською установою №12-К/ДГРВ-13 від 17 грудня 2013 року і стосується відповідальності за порушення умов іншого договору, який не є предметом розгляду в даному позові.

При цьому позивачем не заявлялося як окрема вимога стягнення зазначених штрафів за невиконання умов договору застави № 46 від 16.01.2014, отже вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Донецького апеляційного господарського суду від 29.02.2016 по справі №905/6/15, залишеною без змін в цій частині Постановою Вищого господарського суду України від 20.04.2016 року по справі №905/6/15.

Клопотання відповідача про залишення позову без розгляду на підставі пункту 1 частини 1 ст.81 ГПК України з посилання на те, що представник АТ «Брокбізнесбанк» ОСОБА_5 не мав права підписувати позовну заяву від імені ПАТ «Брокбізнесбанк» судом відхиляється з огляду на наступне.

Відповідно до підставі п.1 ст.81 ГПК України, господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.

Згідно з частинами 1, 3 статті 28 ГПК України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації (за наявності).

Позовна заява подається до господарського суду в письмовій формі і підписується повноважною посадовою особою позивача або його представником, прокурором, громадянином - суб'єктом підприємницької діяльності або його представником (ч. 1 ст. 54 ГПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 57 ГПК України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Отже, у представника за довіреністю від імені юридичної особи, підписаною особою, уповноваженою на це законом або установчими документами, виникає право на представництво інтересів саме юридичної особи, від імені якої видано довіреність.

Як встановлено судом позовну заяву у даній справі від імені ОСОБА_1 акціонерного товариства Брокбізнесбанк, м. Київ підписано представником ОСОБА_5, яка діє на підставі довіреності № 62/03 від 03.03.2015, що підписана уповноваженою особою фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ Брокбізнесбанк.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 35 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд.

Згідно з п. 17 ч. 1 ст. 2 Закону уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Уповноважена особа Фонду визначається виконавчою дирекцією Фонду (частина 1 статті 47 Закону).

Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 10.06.2014 №339 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ОСОБА_1 акціонерного товариства Брокбізнесбанк виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 11.06.2014 № 45 про початок здійснення процедури ліквідації ОСОБА_1 акціонерного товариства Брокбізнесбанк та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ Брокбізнесбанк - провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_6 на період з 11 червня 2014 року до 10 червня 2015 року включно.

Відповідно до частини 2 статті 37 Закону уповноважена особа Фонду має право, зокрема: вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом; заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи.

Відповідно до частини 1 статті 48 Закону уповноважена особа Фонду здійснює, зокрема, повноваження органів управління банку; вживає заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб; здійснює повноваження, що визначені частиною 2 статті 37 цього Закону.

Наведене дає підстави для висновку, що уповноважена особа Фонду з дня початку процедури ліквідації банку набуває повноважень органів управління та контролю неплатоспроможного банку, тобто крім повноважень, визначених Законом, уповноважена особа Фонду здійснює повноваження керівництва банку, а відтак наділена правом видачі та підписання довіреностей від імені банку, як юридичної особи на представництво його (банку) інтересів.

Зазначені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 08.06.2016 у справі № 922/5071/15.

Таким чином, суд відмовляє в задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду на підставі пункту 1 частини 1 ст.81 ГПК України

Відповідачем, ОСОБА_2 державної служби охорони при ГУМВС України в Донецькій області, м.Краматорськ до канцелярії суду 24.05.2016 надійшли пояснення по справі № 442/7 від 19.05.2016, в яких відповідач зазначив, що у провадженні господарського суду Донецької області знаходиться справа № 905/1137/16 за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" до ОСОБА_2 державної служби охорони при ГУМВС України в Донецькій області про визнання кредитором на суму грошових коштів в загальному розмірі 10499925,19грн. та зобовязання включити до проміжного ліквідаційного балансу кредиторські вимоги в загальному розмірі 10499925,19грн. тобто, як вважає відповідач, спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав що у цій справі, в звязку з чим просить суд залишити позов без розгляду.

Пунктом 2 частини 1 статті 81 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд залишає позов без розгляду, якщо у провадженні господарського суду або іншого органу, який діє в межах своєї компетенції, є справа з господарського спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" по цій справі предметом даного спору є стягнення заборгованості з ОСОБА_2 Державної служби охорони при ГУМВС України у Донецькій області м.Краматорськ за договором про закупівлю послуг щодо надання кредиту банківською установою № 12-К/ДГРВ-13 від 17.12.2013, а предметом спору, який розглядається господарським судом Донецької області у справі № 905/1137/16 за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства "Брокбізнесбанк", м.Київ до відповідача, ОСОБА_2 Державної служби охорони при ГУМВС України у Донецькій області м. Краматорськ є про визнання кредитором на суму грошових коштів в загальному розмірі 10499925,19грн. та зобовязання включити до проміжного ліквідаційного балансу кредиторські вимоги в загальному розмірі 10499925,19грн.

Суд зазначає, що предмет та підстави позову у справі № 905/1137/16 та в цій справі не співпадають, отже підстав для залишення позову без розгляду згідно до приписів ст. 81 ГПК України, у суду не має, в звязку суд відмовляє відповідачу в задоволенні клопотання.

Згідно позиції, що викладена в п. 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Відповідно до ст. 49 ГПК України та з урахуванням постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7, судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

За приписами п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у звязку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Відповідно до п. 5.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" №7 від 21.02.13, питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується господарським судом за результатами розгляду відповідних матеріалів за наявності клопотання сторони чи іншого учасника судового процесу про повернення суми судового збору. Відповідного клопотання від позивача не надходило.

Таким чином, суд покладає судовий збір на сторін пропорційно розміру задоволених вимог (без врахування суми боргу, на яку припинено провадження у справі).

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст.ст.1, 4, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 77, 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 акціонерного товариства Брокбізнесбанк, м. Київ до відповідача ОСОБА_2 державної служби охорони при ГУМВС України в Донецькій області, м. Краматорськ про стягнення заборгованості за договором про закупівлю послуг щодо надання кредиту банківською установою № 12-К/ДГРВ-13 від 17.12.2013 в розмірі 2790279, 06 грн. задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 державної служби охорони при ГУМВС України в Донецькій області (84331, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Гвардійців Кантемирівців, 1 а, ідентифікаційний код 08596860) на користь ОСОБА_1 акціонерного товариства Брокбізнесбанк (03057, м. Київ, проспект Перемоги, 41, ) за договором про закупівлю послуг щодо надання кредиту банківською установою № 12-К/ДГРВ-13 від 17.12.2013: заборгованість за кредитом в розмірі 18938,24грн., заборгованість за процентами в розмірі 371147,12 грн., інфляційні нарахування на розмір заборгованості за кредитом у розмірі 173261,68 грн., інфляційні нарахування на суму несплачених відсотків 56298,21грн., а 3 % річних за неправомірне користування чужими коштами (заборгованість за кредитом) в розмірі 15900,86 грн., 3 % річних за неправомірне користування чужими коштами (заборгованість по процентам) в розмірі 5395,56 грн., судовий збір за розгляд апеляційної скарги в розмірі 14100,71 грн., судовий збір за розгляд касаційної скарги в розмірі 15382,60 грн.

Припинити провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 акціонерного товариства Брокбізнесбанк до ОСОБА_2 державної служби охорони при ГУМВС України в Донецькій області про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 1881120,90грн.

Стягнути з ОСОБА_2 державної служби охорони при ГУМВС України в Донецькій області (84331, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Гвардійців Кантемирівців, 1 а, ідентифікаційний код 08596860) на користь Державного бюджету України судовий збір за подачу позову в сумі 12818,83 грн.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 13.10.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення буде складено та підписано 18.10.2016.

Головуючий суддя Г.Є. Курило

Суддя А.М. Осадча

Суддя О.В. Кротінова

Повний текст рішення складено та підписано 18.10.2016.