РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2016Справа №910/15033/16
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Мелагрейн»

до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію

Публічного акціонерного товариства «Авант-Банк» ОСОБА_1

Третя особа Публічне акціонерне товариство «Авант-Банк»

про зобовязання вчинити дії

Суддя Мельник В.І.

Представники:

від позивача ОСОБА_2, довіреність № б/н від 01.03.2016р.

від відповідача1 ОСОБА_3, довіреність № 27-27953/16 від 22.06.2016

від відповідача2 ОСОБА_4, довіреність № 28/2016

від третьої особи ОСОБА_4, довіреність № 28/2016

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Мелагрейн» (далі позивач) подало на розгляд господарського суду міста Києва позов до Фонд гарантування вкладів фізичних осіб ( далі відповідач1), Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Авант-Банк» ОСОБА_1 (далі відповідач2), третя особа: Публічне акціонерне товариство «Авант-Банк» про зобовязання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем не виконуються умови договору банківського рахунку № РКО-Ю/12/2208 від 13.11.2012р.

Ухвалою суду від 18.08.2016р. порушено провадження у справі № 910/15033/16 та призначено розгляд на 23.09.2014 р.

19.09.2016р. позивач подав через відділ діловодства суду документи по справі.

20.09.2016р. відповідач1 подав через відділ діловодства суду письмові пояснення.

20.09.2016р. третя особа подала через відділ діловодства суду письмові пояснення, відзив на позовну заяву.

23.09.2016р. представник позивача у судовому засіданні надав пояснення по справі, підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представника відповідача1 у судовому засідані заперечив проти заявлених позовних вимог.

Представника відповідача2 у судовому засіданні заперечив проти заявлених позовних вимог.

Представника третьої особи надав пояснення по справі, заперечив проти заявлених позовних вимог.

Судом вирішив оголосити перерву у судовому засіданні до 26.09.2016р.

26.09.2016р. представник позивача у судовому засіданні надав пояснення по справі, підтримав позовні вимоги в повному обсязі, надав суду документи по справі.

Представника відповідача1 у судовому засіданні заперечив проти заявлених позовних вимог.

Представника відповідача2 у судовому засіданні заперечив проти заявлених позовних вимог.

Представника третьої особи надав пояснення по справі, заперечив проти заявлених позовних вимог.

Розглянувши подані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

13.11.2012 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Мелагрейн» та ПАТ «Авант-Банк» був укладений Договір банківського рахунку юридичної особи № РКО-Ю/12/2208 (далі договір), згідно з яким Банк відкриває поточний рахунок № 2208 в національній валюті України та іноземних валютах та надавати послуги з розрахунково-касового обслуговування, відповідно до умов договору, Правил, встановлених в Банку та вимог чинного законодавства України.

Відповідно до п.п. 5.3.1. та 5.3.3. договору, сторони погодили, що Клієнт має право самостійно розпоряджатися коштами на Рахунку з дотримання вимог чинного законодавства України; вимагати від Банку своєчасного та повного здійснення розрахунків та інших обумовлених договором послуг.

У відповідності до п. 2.6. договору, Банк виконує розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження та в межах залишку коштів на рахунку клієнта з урахуванням сум, що надходять на рахунок клієнта протягом операційного дня (поточні надходження), якщо інше не встановлено договором між сторонами.

Пунктом 2.7. договору передбачено, що розрахункові документи, виражені в національній валюті, отримані протягом операційного часу виконуються протягом операційного дня в якому одержано такий розрахунковий документ, якщо в розрахунковому документі не зазначена інша дата валютування. Розрахункові документи, що надійшли після операційного часу, банк виконує наступного операційного дня. Розрахункові документи, виражені в національній валюті, що отримані від клієнта в після операційний час, можуть бути виконані того ж операційного дня за окремою тарифікацією відповідно Тарифам, якщо в розрахунковому документі зазначена інша дата валютування.

На виконання умов договору ПАТ «Авант-Банк» відкрило розрахунковий рахунок на імя ТОВ «Компанія «Мелагрейн» № 2208.

25.12.2015 р. позивач передав до банку платіжне доручення № 39631 від 25.12.2015 р. про сплату ПДВ в сумі 1 000 000,00 грн., однак всупереч умов договору відповідач вказаний платіжний документ не виконав.

30.12.2015 р. позивач передав до банку платіжне доручення № 39646 від 30.12.2015 р. про сплату ПДВ в сумі 1 000 000,00 грн., однак всупереч умов договору відповідач вказаний платіжний документ не виконав.

30.12.2015р. позивач передав до банку платіжне доручення № 39647 від 30.12.2015 р. про сплату ПДВ в сумі 1 000 000,00 грн., однак всупереч умов договору відповідач вказаний платіжний документ не виконав.

18.01.2016р. позивач передав до банку платіжне доручення № 39648 від 18.01.2016 р. про сплату ПДВ в сумі 500 000,00 грн., однак всупереч умов договору відповідач вказаний платіжний документ не виконав.

26.01.2016р. позивач передав до банку платіжне доручення № 39649 від 26.01.2016 р. про сплату ПДВ в сумі 100 000,00 грн., однак всупереч умов договору відповідач вказаний платіжний документ не виконав.

26.01.2016р. позивач передав до банку платіжне доручення № 39650 від 26.01.2016р. про сплату ПДВ в сумі 200 000,00 грн., однак всупереч умов договору відповідач вказаний платіжний документ не виконав.

29.01.2016р. позивач передав до банку платіжне доручення № 39651 від 25.12.2015 р. про сплату ПДВ в сумі 1 556 000,00 грн., однак всупереч умов договору відповідач вказаний платіжний документ не виконав.

З матеріалів справи вбачається, що контрагентами було перераховано на розрахунковий рахунок позивача грошові кошти у розмірі 179 892,47 грн. В подальшому, позивачем було надано Банку платіжні доручення № 39652 від 19.02.2016р. про сплату податку на прибуток у сумі 29 390, 38 грн.; № 39653 від 10.03.2016р. про сплату податку на прибуток у сумі 95 266, 08 грн.; № 39654 від 10.03.2016р. про сплату податку на прибуток у сумі 51 711,55 грн.; № 39655 від 29.03.2016р. про сплату ПДВ у сумі 3 524,46 грн.

Проте, вказані платіжні документи відповідачем виконано не було.

Позивач неодноразово звертався до голови правління ПАТ «Авант-Банк» з вимогою № 2901-16/01 від 29.01.2016. та №1002-16/01 від 10.02.2016р. провести платежі відповідно до платіжних доручень № 39648 від 18.01.2016 р., № 39649 від 26.01.2016 р., № 39650 від 26.01.2016 р., № 39651 від 29.01.2016 р.

Крім того, після прийняття рішення виконавчою дирекцію Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Авант-Банк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», позивач звертався до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Авант-Банк» ОСОБА_1 з претензіями № 1202-16/22 від 12.02.2016р. та № 2302-16/1 від 23.02.2016р. провести платежі відповідно до платіжних доручень № 39648 від 18.01.2016 р., № 39649 від 26.01.2016 р., № 39650 від 26.01.2016 р., № 39651 від 29.01.2016 р., № 39652 від 19.02.2016р.

Позивачем направлено заяви № 1403-16/3 від 14.03.2016р. та № 3003-16/1 від 30.03.2016р. до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Авант-Банк» ОСОБА_1 про проведення вищевказаних платежів. Проте, відповідач повідомив, що зазначені платежі не підлягають проведенню у звязку з ліквідацією банку.

Згідно поданої позовної заяви, позивач просив суд зобовязати відповідача2 провести платежі відповідно до платіжних доручень: № 39631 від 25.12.2015 р., № 39646 від 30.12.2015 р., №39647 від 30.12.2015 р., № 39648 від 18.01.2016 р., № 39649 від 26.01.2016 р., № 39650 від 26.01.2016 р., № 39651 від 29.01.2016 р., № 39652 від 19.02.2016 р, № 39653 від 10.03.2016 р., № 39654 від 10.03.2016 р., № 39655 від 29.03.2016 р.

Відповідно до письмових заперечень та поясненнях у судовому засіданні, представник відповідача1 заперечив щодо задоволення позовних вимог, оскільки на підставі рішення Національного банку України від 29.01.2016 р. № 44 «Про віднесення ПАТ «Авант-Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 96 від 29.01.2016 р. «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Авант-Банк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», з 29.01.2016р. в ПАТ «Авант-Банк» була запроваджена тимчасова адміністрація і всі повноваження органів управління банку та органів контролю банку були передані уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Авант-Банк» ОСОБА_1, якому делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Авант-Банк», передбачені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», строком на 1 місяць з 29.01.2016 р. по 28.02.2016 р. включно, а тому відповідач посилався на те, що відповідно до ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час дії тимчасової адміністрації в банку заборонено виконувати платіжні доручення позивача.

Крім того, представник відповідача1 зазначав, що відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час дії тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, а позивач має статус кредитора банку, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 25.02.2016 р. було відкликано банківську ліцензію ПАТ «Авант-Банк», у звязку з чим представник відповідача1 стверджував, що здійснення банківських операцій відповідачем є неможливим і права позивача підлягають захисту виключно в позасудовому порядку, оскільки виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 26.02.2016 № 262 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Авант-Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Авант-Банк» з 26.02.2016 р. до 25.02.2018 р. включно.

Відповідачем2 надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого, відповідач2 вважає, що позовні вимоги не підлягаю задоволенню, у звязку з тим, що після початку процедури ліквідації банку задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону.

У своїх поясненнях, наданих у судовому засіданні, та письмових поясненнях представник третьої особи заперечив проти задоволення позовних вимог, підтримав надані заперечення представників відповідачів.

Оцінюючи подані докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково, з наступних підстав.

Стаття 342 Господарського кодексу України встановила, що суб'єкти господарювання для розрахунків за продукцію, виконані роботи, надані послуги, для виплати заробітної плати, сплати податків, зборів (обов'язкових платежів), а також інших розрахунків, пов'язаних з фінансовим забезпеченням їх діяльності, відкривають рахунки у банках, а розрахунки проводяться у готівковій та безготівковій формах згідно із правилами, встановленими нормативно-правовими актами Національного банку України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 341 Господарського кодексу України розрахункові операції банків спрямовані на забезпечення взаємних розрахунків між учасниками господарських відносин, а також інших розрахунків у фінансовій сфері. Для здійснення розрахунків суб'єкти господарювання зберігають грошові кошти в установах банків на відповідних рахунках. При безготівкових розрахунках усі платежі провадяться через установи банків шляхом перерахування належних сум з рахунку платника на рахунок одержувача або шляхом заліку взаємних зобов'язань і грошових претензій. Платежі здійснюються у межах наявних коштів на рахунку платника. У разі потреби банк може надати платникові кредит для здійснення розрахунків. Установи банків забезпечують розрахунки відповідно до законодавства та вимог клієнта, на умовах договору на розрахункове обслуговування. Договір повинен містити реквізити сторін, умови відкриття і закриття рахунків, види послуг, що надаються банком, обов'язки сторін та відповідальність за їх невиконання, а також умови припинення договору.

В силу приписів ч.ч. 2-3 ст. 1087 Цивільного кодексу України розрахунки між юридичними особами, а також розрахунки за участю фізичних осіб, пов'язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, провадяться в безготівковій формі. Розрахунки між цими особами можуть провадитися також готівкою, якщо інше не встановлено законом. Граничні суми розрахунків готівкою для фізичних та юридичних осіб, а також для фізичних осіб - підприємців відповідно до цієї статті встановлюються Національним банком України.

Відповідно до п. 2.1 Глави 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 р. № 637, підприємства (підприємці), які відкрили поточні рахунки в банках і зберігають на цих рахунках свої кошти, здійснюють розрахунки за своїми грошовими зобов'язаннями, що виникають у господарських відносинах, пріоритетно в безготівковій формі, а також у готівковій формі (з дотриманням чинних обмежень) у порядку, установленому законодавством України.

Законодавчо встановлено граничну суму розрахунків готівкою підприємств (підприємців) між собою протягом одного дня в розмірі 10 000 гривень (пункт 1 постанови Правління Національного банку України «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою» від 06.06.2013 р. № 210).

В силу приписів п. 2 ч. 3, ч. 4 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відкриття та ведення поточних рахунків клієнтів це банківські послуги. Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку.

Згідно п. 7.1 ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні та кореспондентські рахунки.

Відповідно до пп. 7.1.2 п. 7.1 ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Як встановлено вище, на виконання умов договору ПАТ «Авант-Банк» відкрив поточний рахунки на імя позивача № 2208 для здійснення розрахунково-касових операцій.

Таким чином, позивач передав Банку свої грошові кошти, щоб мати можливість користуватися і розпоряджатися ними відповідно до закону, в тому числі сплачувати податки на прибуток.

Відповідачі та третя особа викладені обставини щодо відмови у проведенні платежів, зазначених у позовній заяві, не заперечували і не спростували належними і допустимими доказами. Натомість викладені обставини підтверджуються, зокрема, поданим позивачем суду копією виписки про рух грошових коштів по поточному рахунку позивача №2208 в ПАТ «Авант-Банк» з 25.12.2015 р. по 11.08.2016 р.

Згідно з п.п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 254 від 18.06.2003 р., виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, вказані обставини невиконання відповідачем як до запровадження в ПАТ «Авант-Банк» тимчасової адміністрації, так і після її запровадження, платіжних доручень позивача № 39648 від 18.01.2016 р., № 39649 від 26.01.2016 р., № 39650 від 26.01.2016 р., № 39651 від 29.01.2016 р., № 39652 від 19.02.2016 р, № 39653 від 10.03.2016 р., № 39654 від 10.03.2016 р., № 39655 від 29.03.2016 р. за призначенням підтверджуються належними і допустимими доказами.

Щодо виконання платіжних доручень № 39631 від 25.12.2015 р., № 39646 від 30.12.2015 р., №39647 від 30.12.2015 р., які позивач заявив у позовних вимогах, судом встановлено, що вказані платежі було здійснено Банком. Дане твердження не заперечується сторонами та підтверджується копією виписки про рух грошових коштів по поточному рахунку позивача №2208, платіжними дорученнями № 39631 від 25.12.2015 р., № 39646 від 30.12.2015 р., №39647 від 30.12.2015 р.

Згідно з п. 8.1 ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Відповідно до ст.ст. 21 та 22 вказаного Закону ініціювання переказу проводиться, зокрема, шляхом подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа. Пунктом 22.7 ст. 22 Закону передбачено, що у разі відмови з будь-яких причин у прийнятті розрахункового документа банк має повернути його ініціатору не пізніше наступного операційного дня банку із зазначенням причини повернення.

Проте, докази відмови Банку у прийнятті до виконання платіжних доручень № 39648 від 18.01.2016 р., № 39649 від 26.01.2016 р., № 39650 від 26.01.2016 р., № 39651 від 29.01.2016 р., № 39652 від 19.02.2016 р, № 39653 від 10.03.2016 р., № 39654 від 10.03.2016 р., № 39655 від 29.03.2016 р. у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України, статтею 193 ГК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк відповідно до закону, інших правових актів, договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до ст. 1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. При цьому, банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

При розгляді спору по суті судом враховано, що згідно з частиною 3 статті 1068 ЦК України банк зобовязаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до пункту 8.1 статті 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобовязаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобовязаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі (пункт 30.1 статті 30 зазначеного Закону).

Однак, вищевказані платіжні доручення Банком у встановлений строк, усупереч вимогам діючого законодавства України та умовам Договору банківського рахунку, виконані не були і відповідач не забезпечив право позивача на безперешкодне розпорядження його коштами, що знаходяться на його поточному рахунку, відкритому в банку.

Вказаним невиконанням було порушене майнове право позивача на вільне володіння та розпорядження належним останньому майном, яким, у розумінні статей 177, 190 ЦК України, є грошові кошти, у т.ч., враховуючи положення пункту 3.1 статті 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», які існують у формі записів на поточному рахунку позивача, відкритому в ПАТ «Авант-Банк».

Відповідно до частини 1 статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути повязані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Вказана стаття відсилає до статті 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відповідно до якої арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця чи рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом.

В матеріалах справи відсутні докази, що грошові кошти, які знаходилися на поточному рахунку позивача № 2208 в ПАТ «Авант-Банк» з 25.12.2015 р. до 29.03.2016 р., арештовані за постановою державного виконавця, за рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом.

Судом встановлено, що станом на момент подання до ПАТ «Авант-Банк» платіжних доручень № 39648 від 18.01.2016 р., № 39649 від 26.01.2016 р., № 39650 від 26.01.2016 р., у останнього не було достатніх підстав для їх невиконання.

Стосовно посилань відповідачів і третьої особи у справі на те, що позов не може бути задоволено у звязку із тим, що після порушення провадження в цій справі, Національний банк України прийняв рішення про ліквідацію відповідача і відкликання у нього банківської ліцензії, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду від імені Фонду виконує функції з ліквідації банку відповідно до цього Закону та приступає до виконання своїх обовязків негайно після прийняття Фондом рішення про призначення уповноваженої особи Фонду. З дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.

Закінченням технологічного циклу вважається дата зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі (пункт 2.3 глави 2 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.07.2012 р. № 2).

18.01.2016 р., 26.01.2016р. позивач подав Банку платіжні доручення №39648 від 18.01.2016 р. на переказ грошових коштів в сумі 500 000,00 грн., № 39649 від 26.01.2016р. на переказ грошових коштів в сумі 100 000,00 грн., № 39650 від 26.01.2016р. на переказ грошових коштів в сумі 200 000,00 грн. Станом на час розгляду справи вказані платіжні доручення не виконано Баком і про зобовязання перерахувати грошові кошти згідно вказаного платіжного доручення подано позов, що розглядається в цій справі.

Відповідно до п. 8.1 статті 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Аналогічні приписи містяться в пункті 2.19 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ від 21.01.2004 р. № 22.

Відповідно до п. 22.4 ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника; для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку.

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі (п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).

Беручи до уваги те, що станом на час розгляду судом справи на рахунок отримувача не надійшли грошові кошти згідно платіжних доручень № 39648 від 18.01.2016 р., № 39649 від 26.01.2016 р., № 39650 від 26.01.2016 р., доказів протилежного ані відповідачами, ані третя особа у справі не надали, то технологічний цикл банку, який зобовязаний виконати це платіжне доручення, не можна вважати закінченим до моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача, вказаний в платіжному дорученні позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема відповідно до ст. 609 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Станом на час розгляду судом справи Банк як юридична особа не є припиненим і відповідно не припинилися зобовязання Банку згідно договору, укладеного з позивачем.

Згідно ч. 3 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобовязань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обовязкових платежів), крім витрат, безпосередньо повязаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Зобовязання відповідача здійснити переказ грошових коштів за платіжними дорученнями № 39648 від 18.01.2016 р., № 39649 від 26.01.2016 р., № 39650 від 26.01.2016 р. на виконання умов договору банківського рахунку, укладеного між позивачем та Банком у справі, не є додатковим зобовязанням, яке виникло під час здійснення ліквідації у банку. Строк виконання цього зобовязання настав до прийняття рішення «Про затвердження тимчасової адміністрації у ПАТ «Авант-Банк» (до 29.01.2016р.) і вказане зобовязання не було своєчасно виконане відповідачем в порушення вимог закону та умов договору.

Стаття 41 ОСОБА_5 України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Стаття 8 ОСОБА_5 України проголошує, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_5 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_5 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_5 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_5 України гарантується.

Таким чином, Банком не було повернуто кошти за платіжними дорученнями № 39648 від 18.01.2016 р., № 39649 від 26.01.2016 р., № 39650 від 26.01.2016 р. у встановлений умовами договору строк, всупереч вимогам діючого законодавства України та умовам договору банківського рахунку. Отже, позовні вимоги в частині зобовязання відповідача2 провести платежі згідно платіжних доручень № 39648 від 18.01.2016 р., № 39649 від 26.01.2016 р., № 39650 від 26.01.2016 р., які були надані Банку до запровадження тимчасової адміністрації (до 29.01.2016р.) підлягають задоволенню.

Разом з тим, позов в частині виконання платіжних доручень № 39651 від 29.01.2016 р., № 39652 від 19.02.2016 р, № 39653 від 10.03.2016 р., № 39654 від 10.03.2016 р., № 39655 від 29.03.2016 р. не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі рішення Національного банку України від 29.01.2016 р. № 44 «Про віднесення ПАТ «Авант-Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 96 від 29.01.2016 р. «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Авант-Банк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 26.02.2016 № 262 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Авант-Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Авант-Банк» з 26.02.2016 р. до 25.02.2018 р. включно.

Пунктом 7.1.2 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні передбачено, що поточний рахунок рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

За приписами частин 1-3 статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до частини 1 статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути повязані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Отже, починаючи з 09.03.2011 (дата набрання чинності Законом України від 04.11.2010 № 2677-VI) випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 зазначеного Закону встановлено, що тимчасова адміністрація процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відтак, у спорах повязаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобовязань перед його кредиторами, норми Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Пунктом 2 частини 2 статті 46 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб передбачено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.

Виходячи зі змісту статей 49, 52 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб під час ліквідації банку уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури. Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у черговості передбаченій статтею 52 даного Закону. Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги.

Згідно з частиною 4 статті 49 цього Закону у судовому порядку підлягають вирішенню будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів.

Таким чином, після початку процедури ліквідації Банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом, порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону.

Відповідно до статті 607 ЦК України зобовязання припиняється неможливістю його виконання у звязку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Відтак, виходячи з вищевикладеного суд відмовляє в задоволенню позовних вимог в частині зобовязання відповідача2 провести платежі згідно платіжних доручень № 39651 від 29.01.2016 р., № 39652 від 19.02.2016 р, № 39653 від 10.03.2016 р., № 39654 від 10.03.2016 р., № 39655 від 29.03.2016 р., які були надані Банку після запровадження тимчасової адміністрації (29.01.2016р.) не підлягають задоволенню.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі викладеного, враховуючи, що ПАТ «Авант-Банк» проведено платежі згідно платіжних доручень № 39631 від 25.12.2015 р., № 39646 від 30.12.2015 р., №39647 від 30.12.2015 р. та виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 96 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Авант-Банк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» лише 29.01.2016 р., позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст. 49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за витрати, повязані з розглядом справи, при задоволенні позову частково покладаються на відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Авант-Банк» ОСОБА_1 (04053. м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17, ) провести платежі згідно платіжних доручень: № 39648 від 18.01.2016р. на суму 500 000 (пятсот тисяч) грн., № 39649 від 26.01.2016р. на суму 100 000 (сто тисяч) грн., № 39650 від 26.01.2016р. на суму 200 000 (двісті тисяч) грн.

Стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Авант-Банк» ОСОБА_1 (04053. м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Мелагрейн» (03680, м.Київ, вул. Червоноармійська, 72-А, нежилі приміщення №1-8 (групи приміщень 3-А, ) 1378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. судового збору.

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

Видати наказ відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

(Повний текст рішення складено 24.10.2016р.)

Суддя В.І.Мельник