ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24 жовтня 2016 р. Справа № 918/907/16

Господарський суд Рівненської області у складі судді Войтюка В.Р., розглянувши матеріали справи

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до відповідача: Рівненської міської ради

про визнання недійсним та скасування рішення Рівненської міської ради №5791 від 17 вересня 2015 року

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2 (довіреність від 20 листопада 2014 року);

Від відповідача: ОСОБА_3 (довіреність від 19 січня 2016 року);

Статті 20, 22, 91, 93 ГПК України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених статтею 20 ГПК України, відсутні.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Рівненської області з позовом до Рівненської міської ради про визнання недійсним та скасування рішення Рівненської міської ради №5791 від 17 вересня 2015 року

Ухвалою суду від 22 серпня 2016 року судом порушено провадження у справі, розгляд справи призначено до слухання на 29 серпня 2016 року.

29 серпня 2016 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В судовому засіданні 29 серпня 2016 року оголошувалась перерва до 06 вересня 2016 року.

Ухвалою суду від 06 вересня 2016 року розгляд справи відкладено на 26 вересня 2016 року.

В судовому засіданні 26 вересня 2016 року оголошено перерву до 04 жовтня 2016 року.

Ухвалою суду від 04 жовтня 2016 року розгляд справи відкладено на 17 жовтня 2016 року.

В судовому засіданні 17 жовтня 2016 року оголошувалась перерва до 24 жовтня 2016 року.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав зазначених в позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність копій документів на їх відповідність оригіналам, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

01 березня 2006 року між Рівненською міською радою (орендодавець, відповідач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендар, позивач) укладено договір оренди землі (надалі договір), відповідно до предмету якого орендодавець надає а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку надану для реконструкції існуючого кіоску під магазин товарів повсякденного попиту за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови міста загальною площею 450 кв.м., яка знаходиться в м.Рівне по вул. Кіквідзе біля будинку №18.

Відповідно до пункту 8 договору встановлено, що договір укладено строком на 10 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніш ніж за тридцять днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Відповідно до пункту 41 договору він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації відповідно до ст. 18 Закону України "Про оренду землі" та ст. 202 Земельного кодексу України.

20 березня 2006 року договір зареєстровано в Рівненській регіональній філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України".

За змістом статей 18, 20 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми.

Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні спірних договорів, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Відповідно до зазначених положень договорів оренди та Закону України "Про оренду землі" в момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України у справі №6-162ц13.

Таким чином оскільки договір укладено 01 березня 2006 року строком на 10 років, він припинив свою дію з 02 березня 2016 року.

Разом з тим позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилається на положення статті 33 Закону України "Про оренду землі", та вважає що договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, оскільки орендар продовжує користуватись земельною ділянкою.

Так, рішенням Рівненської міської ради №5791 від 17 вересня 2015 року Рівненська міська рада враховуючи звернення громадян вирішила не поновлювати приватному підприємцю ОСОБА_1 договір оренди земельної ділянки площею 450 м.кв. на вул. Небесної сотні 18 (будівельна адреса: вул. Небесної сотні 18-В) для реконструкції кіоску під магазин з кафетерієм.

Вказане рішення позивач вважає незаконним та таким що підлягає скасуванню, оскільки як зазначено вище позивач вважає що договір оренди землі продовжив свою дію в силу вимог статті 33 Закону України "Про оренду землі", а відтак на думку позивача порушено його право володіння.

Щодо вказаних обставин суд зазначає наступне.

Рішенням Рівненської міської ради від 30 жовтня 2014 року №4532 міська рада вирішила запровадити до 01 січня 2016 року мораторій на забудову за адресою м.Рівне, вул. Кіквідзе 18-В в порядку встановленому чинним законодавством.

Рішенням Рівненської міської ради №4801 від 18 грудня 2014 року міська рада перейменувала вулицю Кіквідзе на вулицю Небесної сотні.

06 жовтня 2015 року Рівненська міська рада направила позивачу лист-повідомлення, згідно якого слідує, що рішенням Рівненської міської ради №5791 від 17 вересня 2015 року Рівненська міська рада враховуючи звернення громадян вирішила не поновлювати приватному підприємцю ОСОБА_1 договір оренди земельної ділянки площею 450 м.кв. на вул. Небесної сотні 18 (будівельна адреса: вул. Небесної сотні 18-В) для реконструкції кіоску під магазин з кафетерієм.

Також позивачу направлено вказане рішення.

Суд зазначає, що в договорі оренди земельної ділянки в реквізитах позивача вказано: "АДРЕСА_1". На вказану адресу відповідачем і направлено лист повідомлення про відмову в поновлені дії договору та рішення міської ради про таку відмову. Матеріали справи не містять доказів що підтверджують повідомлення позивачем (як заінтересованою особою) міської ради про зміну адреси позивача (зміни реквізитів договору стосовно адреси орендаря).

Так, відповідно до статті 33 Закону, визначено наступні варіанти поновлення договору оренди землі.

1 варіант: По закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

2 варіант: У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності). Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу. Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку.

Позивач не скористався переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк.

Як вбачається з правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-219цс14, частина 6 статті 33 Закону є самостійною підставою саме пролонгації договору оренди і ніяким чином не пов'язана з переважним правом на укладення договору оренди на новий строк.

Відповідно до пункту 35 договору, останній припиняється зокрема у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Рівненська міська рада міська рада до закінчення дії договору направила позивачу лист-повідомлення про відмову в поновленні приватному підприємцю ОСОБА_1 договору оренди земельної ділянки площею 450 м.кв. на вул. Небесної сотні 18 (будівельна адреса: вул. Небесної сотні 18-В) для реконструкції кіоску під магазин з кафетерієм. Також позивачу направлено відповідне рішення.

Статтею 1 Закону встановлено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 13 Закону, встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у статтях 642, 643 ЦК України.

Частиною першою статті 682 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом статей 6, 627 ЦК України, свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Законодавцем закріплено принцип свободи договору, водночас цивільним законодавством визначено, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до частини третьої статті 6 та статті 627 ЦК України, при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до роз'яснень наведених у пункті 2.17 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" від 17 травня 2011 року № 6, у вирішенні спорів, пов'язаних з поновленням (пролонгацією) договорів оренди земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, судам слід враховувати положення статті 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", який набрав чинності з 12.03.2011). Частиною шостою зазначеної статті передбачено, що договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою і за відсутності протягом місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі. Відтак господарським судам у вирішенні відповідних спорів необхідно з'ясовувати, зокрема, чи повідомляв орендар орендодавця у встановленому порядку про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк та чи заперечував орендодавець у строк, визначений законом, проти поновлення договору. Разом з тим судам слід враховувати, що до спірних правовідносин має застосовуватися саме та редакція закону, яка була чинною на дату, з якої виникло переважне право на поновлення договору оренди земельної ділянки. При цьому, якщо відповідні правовідносини виникли між сторонами до внесення змін Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" (набрав чинності з 12.03.2011) до статті 33 Закону, судам слід брати до уваги, що попередня редакція зазначеної статті Закону не передбачала автоматичного поновлення договорів оренди землі. Реалізація переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності пов'язувалася з наявністю відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Як вбачається з правової позиції Верховного Суду України наведеної у справі № 6-219цс14, частина 6 статті 33 Закону є самостійною підставою саме пролонгації договору оренди і ніяким чином не пов'язана з переважним правом на укладення договору оренди на новий строк. Частина 6 статті 33 Закону чітко встановлює юридичні факти необхідні для такого поновлення договору оренди та не містить вимоги щодо обов'язку орендаря (позивача) повідомляти орендодавця (відповідача) про намір пролонгувати договір оренди. Така пролонгація залежить лише від волі орендодавця, який зобов'язаний протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди направити лист-повідомлення, у разі за наявності заперечення щодо поновлення договору оренди землі.

Також, згідно з висновками Верховного Суду України, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини 1 статті 355 Цивільного процесуального кодексу України, за I півріччя 2015 року, слідує, що частиною 6 статті 33 Закону передбачена інша підстава поновлення договору оренди, а саме у тому разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Крім того, стаття 764 ЦК України передбачає таку правову конструкцію, як поновлення договору найму, яка зводиться по суті до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умови, по-перше, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку дії договору найму, та, по-друге, відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця.

Відповідно до статті 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт або правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

У разі прийняття органом державної влади або органом місцевого самоврядування акта, що не відповідає законодавству, і порушує права чи законні інтереси суб'єкта господарювання, останній відповідно до статті 20 цього Кодексу має право звернутися до суду із заявою про визнання такого акта недійсним (частина 2 статті 249 Господарського кодексу України, далі ГК України).

Відповідно до статті 20 ГК України, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів.

Відповідно до пунктів 2, 10 частини 2 статті 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

За замістом статті 93 Земельного кодексу України (далі ЗК України), право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним обєднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Згідно зі статтею 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Відповідно до статті 16 Закону, укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Судом взято до уваги ті обставини, що рішенням Рівненської міської ради №5791 від 17 вересня 2015 року міська рада до закінчення дії договору висловила заперечення щодо його пролонгації, та повідомила позивача про таку відмову.

Слід зазначити, що 30 травня 2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою про продовження дії договору в порядку статті 33 Закону України "Про оренду землі".

Відповідно до положень статті 33 Закону України "Про оренду землі" додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку.

Проте матеріали справи не містять доказів укладення вказаної угоди, більш того позивачем протягом місяця після завершення дії договору не вчинено жодних дій для укладення договору, а лише 30 травня 2016 року позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою.

Позивачем не наведено обставин, з якими законодавство пов'язує підстави для скасування рішення органу місцевого самоврядування. Суду не подано доказів в підтвердження того, що спірне рішення суперечить актам цивільного законодавства та порушує цивільні права або інтереси позивача.

Разом з тим, згідно листа Управління містобудування та архітектури Рівненської міської ради від 05 вересня 2016 року №01-11/1572 слідує, що 05 вересня 2016 року спеціалістами управління проведено огляд земельної ділянки та не виявлено наземних конструкцій, які б свідчили про наявність незавершеного будівництва чи іншого об'єкта на земельній ділянці що розташована на вул. Небесної Сотні 18-В у м. Рівне.

З урахуванням викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення вимог про скасування рішення Рівненської міської ради від 17 вересня 2016 року №5791.

Згідно зі статтею 43 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статті 32 ГПК України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

В силу вимог статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи все вищенаведене в сукупності, положення норм статей 32, 33, 34, 43 ГПК України, та оцінюючи усі докази, які містяться у матеріалах справи у сукупності, господарський суд дійшов висновку що в задоволенні позову слід відмовити.

Судовий збір на підставі статті 49 ГПК України слід залишити за позивачем.

Керуючись статтями 43, 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ :

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати залишити за позивачем.

повне рішення складено 26 жовтня 2016 року

Суддя Войтюк В.Р.

Віддруковано 3 примірники:

1 - до справи;

2 - позивачу рекомендованим (35400, Рівненська обл., Гощанський р-н, смт. Гоща, вул. Київська, 2);

3 - позивачу рекомендованим (33000, м. Рівне, вул. Соборна, буд. 12 а)