ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.10.2016 Справа № 905/2428/16

за позовом Української міської ради, м. Українськ, Донецька область

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Українськ, Донецька область

про стягнення заборгованості з орендної плати за користування земельною ділянкою.

Суддя Говорун О.В.

Представники:

від позивача - Верченко О.О. довіреність № б/н від 19.09.2016;

від відповідача - ОСОБА_3, довіреність № б/н від 30.08.2016.

Українська міська рада (далі - позивач) звернулась до господарського суду Донецької області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості з орендної плати за користування земельною ділянкою.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між позивачем та відповідачем 10.02.2005 був укладений договір оренди земельної ділянки. Відповідач не виконує умови зазначеного договору в частині оплати орендної плати за користування земельною ділянкою, внаслідок чого, за період з березня 2016 року по червень 2016 року, виникла заборгованість в розмірі 4871грн, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Представник відповідача щодо задоволення позову заперечував, надав відзив в якому просить суд в задоволенні позову відмовити, зазначивши, що до 08.06.2016, на підставі ст.6 Закон України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", відповідач був звільнений від сплати за користування земельною ділянкою.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази у судовому засіданні, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

10.02.2005 між позивачем та відповідачем був укладений договір оренди земельної ділянки (далі - договір), відповідно до п.1 якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення, яка знаходиться за адресою: м.Українськ, вул.Первомайський (а.с. 9-13).

Відповідно до п.2 договору, в оренду передається земельна ділянка площею 0,1320га.

На земельній ділянці об'єкти нерухомого майна не знаходяться (п.3 договору).

Пунктом 15 договору встановлено, що земельна ділянка передана в оренду під розміщення стоянки автомобільного транспорту.

Відповідно до п.43 договору, договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Між сторонами в подальшому були укладені наступні додаткові угоди до договору: № 03 від 03.04.2007, № 00538 від 21.05.2012 та від 14.07.2015 (а.с.18-23).

Останньою додатковою угодою від 14.07.2015, договір оренди було продовжено на п'ять років. Орендна плата вноситься орендарем щомісячно у розмірі 1217грн75коп., що становить 5% нормативно грошової оцінки земельної ділянки (п.1.1. додаткової угоди від 14.07.2015).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Української міської ради, заборгованість відповідача з орендної плати, станом на 01.07.2016, складає 4871грн. (а.с.26).

Згідно з ст.792 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (ст.1 Закону України "Про оренду землі").

За приписом ст.13 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 21 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч.1 ст.193 Господарського кодексу України яка кореспондується зі ст.526 ЦК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідач користувався змеленою ділянкою, яка передана йому за договором оренди, за період з березня 2016 року по червень 2016 року та користується нею по теперішній час.

15.10.2014 набув чинності Закон України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" № 1669-VІІ від 02.09.2014, яким визначено тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Згідно з ст.1 вказаного Закону, період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України", м.Українськ внесено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Відповідно до статті 6 Закон України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" (в редакції що діяла на початок виникнення заборгованості за договором), під час проведення антитерористичної операції звільнити суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Однак, Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" щодо безперешкодної діяльності органів місцевого самоврядування", який набрав чинності 08.06.2016, статтю 6 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" було викладено в наступній редакції "Звільнити суб'єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону".

Частиною 4 статті 4 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" (в редакції Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" щодо безперешкодної діяльності органів місцевого самоврядування") визначено, що перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджуються Кабінетом Міністрів України, який забезпечує своєчасну їх актуалізацію.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України "Про внесення змін у додатки 1 і 2 до розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. № 1085" від 02.12.2015 №1276-р, затверджений перелік населених пунктів на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Місто Українськ в зазначеному переліку не перебуває.

Отже, доводи позивача щодо неможливості застосування положень Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" до правовідносин щодо користування земельною ділянкою комунальної власності, яка знаходиться в м.Українськ, є неспроможнимим.

Таким чином, з часу набрання законної сили Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" до 07.06.2016 відповідач був звільнений від сплати за користування земельною ділянкою комунальної власності.

Виходячи з наведеного вище, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за період з 01.03.2016 по 07.06.2016 є безпідставними, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Враховуючи, що відповідачем до прийняття рішення у справі не надано документів на підтвердження оплати заборгованості за користування земельною ділянкою за період з 08.06.2016 по 30.06.2016, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в цій частині.

Суд відхиляє доводи позивача щодо застосування статті 6 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" лише до земель сільськогосподарського призначення, оскільки жодних обмежень або конкретно визначених категорій земель, на які не розповсюджує свою дію зазначена стаття, в статті 6 не міститься.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Водночас, судом зазначається, що, на підставі ст.38 ГПК України, господарський суд витребовує докази за наявності відповідного клопотання, у разі неможливості самостійно надати докази сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги такими що підлягають задоволенню частково.

Господарські витрати розподілити відповідно до ст.49 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (85485, АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1) на користь Української міської ради (85485, Донецька область, м.Українськ, вул.Первомайська, 24, ідентифікаційний код юридичної особи 04052991) заборгованість з орендної плати за користування земельною ділянкою у розмірі 933грн15коп. та 263грн99коп. витрат з оплати судового збору.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, через господарський суд, який розглянув справу.

Повний текст рішення складений 24 жовтня 2016 року.

Суддя О.В. Говорун