ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
18 жовтня 2016 року Справа № 26/48/09
Постановою Вищого господарського суду України від 18.10.2016 року колегією суддів у складі: Катеринчук Л.Й. (головуючого), Куровського С.В., Удовиченка О.С. касаційну скаргу Запорізького державного підприємства "Радіоприлад" залишено без задоволення, а постанову Донецького апеляційного господарського суду від 11.07.2016 року та ухвалу Господарського суду Запорізької області від 08.06.2016 року залишено без змін.
Мною, Катеринчук Л.Й., при прийнятті зазначеної постанови було висловлено окрему думку, суть якої полягає в такому:
Статтею 12 Закону України про банкрутство в редакції до 19.01.2013 року, яка застосовується до боржника у даній справі передбачено, що господарський суд має право за клопотанням сторін або учасників провадження у справі про банкрутство чи за своєю ініціативою вживати заходів до забезпечення вимог кредиторів та визначено перелік таких заходів, який не є обмеженим.
Відповідно до статті 41 ГПК України та статті 5 Закону про банкрутство (в зазначеній редакції), цей Закон є спеціальним та застосовується переважно щодо загальних норм права, якими слід вважати норми Податкового кодексу України та Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті.
Статтями 1, 12 Закону про банкрутство визначено правовий статус кредиторів боржника по заробітній платі як особливий та такий, на який не поширюється дія мораторію у справі про банкрутство.
Відтак, господарський суд у справі про банкрутство вправі на забезпечення вимог кредиторів боржника по заробітній платі, на які не поширюється дія мораторію, вжити особливих заходів забезпечення, зокрема, шляхом тимчасового обмеження прав іншого поточного кредитора (в спірному випадку ДПІ) на списання коштів з єдиного розрахункового рахунка боржника за інкасовими дорученнями, виставленими на виконання рішень адміністративних судів про стягнення поточного податкового боргу із боржника, оскільки навіть згідно статті 87 (частина 87.3) Податкового кодексу України не можуть бути використані як джерела погашення податкового боргу платника податків власні кошти юридичної особи, що використовуються для виплат заборгованості з основної заробітної плати за фактично відпрацьований час фізичними особами, які перебувають у трудових відносинах з такою юридичною особою.
Разом з тим, встановивши наявність на момент розгляду справи у суді першої інстанції заборгованості по заробітній платі перед працівниками боржника на суму 1 188 842, 85 грн., суди першої та апеляційної інстанцій, з якими погодився касаційний суд, дійшли висновку про відмову боржнику у задоволенні його клопотання про вжиття тимчасових заходів на забезпечення вимог кредиторів шляхом визначеної певним терміном заборони органу державної фіскальної служби у накладенні арешту на єдиний розрахунковий рахунок боржника та в списанні коштів по поточних грошових вимогах до боржника шляхом виставлення інкасових доручень.
Вважаю, що такі висновки касаційного суду зроблені з порушенням вимог статей 1, 12 Закону про банкрутство та статті 87 (частина 87.3) Податкового кодексу України.
Також вважаю, що судами безпідставно, з порушенням статей 43, 34 ГПК України не прийнято до уваги правового статусу боржника, як державного стратегічного для економіки держави підприємства, що не підлягає приватизації та включеного до Державного концерну "Укроборонпром", не прийнято до уваги доказів укладення та виконання боржником контрактів державного оборонного замовлення, не прийнято до уваги доводів прокуратури та Державного концерну "Укроборонпром", які є учасниками провадження у даній справі про банкрутство та просили суд вжити зазначених заходів на забезпечення вимог кредиторів боржника по заробітній платі, щоб не допустити зриву державних оборонних контрактів внаслідок неконтрольованого звільнення працівників підприємства, яким заборговано заробітну плату.
Статтею 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Статтею 8 Конституції України визначено її найвищу юридичну силу та надано нормам Конституції статусу норм прямої дії.
Указом Президента України №405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України", визнано юридично факт окупації території України та прийнято Закон України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України".
Відтак, суди, як державні органи, зобов'язані вживати заходів до забезпечення економічної безпеки держави, керуючись приписами статті 17 Конституції України, як нормами прямої дії, зокрема заходів для забезпечення оперативно-господарської діяльності боржника, як підприємства, яке в час тимчасової окупації частини території України працює на оборонний комплекс України у Державному концерні "Укроборонпром".
Суддя
Вищого господарського суду України Катеринчук Л.Й.