ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2016 року Справа № 924/364/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Самусенко С.С. - головуючого,
Євсікова О.О.,
Плюшка І.А.,

розглянувши касаційну скаргуФізичної особи-підприємця ОСОБА_4
на постановуРівненського апеляційного господарського суду від 09.08.2016
у справі№ 924/364/16
господарського судуХмельницької області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" в особі Львівської обласної дирекції ПАТ "Райффайзен Банк Аваль"
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_7
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4
пропримусове виселення фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 з нежитлового приміщення площею 179 м2 за адресою: АДРЕСА_1
за участю представника від позивача: Костюк К.О.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 17.10.2016 у справі №924/364/16 касаційну скаргу ФОП ОСОБА_4 прийнято до провадження у складі колегії суддів: Самусенко С.С. - головуючий, Євсіков О.О., Плюшко І.А. згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.10.2016.

1. Зміст позовних вимог та стислий виклад підстав подання позову

ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Львівської обласної дирекції ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" звернулося до господарського суду із позовом до ФОП ОСОБА_7 про примусове виселення з нежитлового приміщення площею 179 кв.м за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що нежитлове приміщення площею 179 кв. м та земельна ділянка площею 0,0057 га за адресою: м.Хмельницький, вул. Проскурівська, 17 перебуває в іпотеці у Хмельницької обласної дирекції АТ "Райффайзен Банк Аваль" в забезпечення вимог банку до боржника ТОВ "Добряк" за відповідним кредитним договором.

У зв`язку із тим, що ТОВ "Добряк" не виконує свої зобов`язання по кредитному договору, 04.03.2014 Хмельницьким міськрайонним судом винесено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки - нежитлове приміщення площею 179 кв. м та земельну ділянку площею 0,0057 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Проте, при виконанні вказаного рішення позивачу стало відомо, що приміщенням користується ФОП ОСОБА_7 на підставі договору оренди № 01-15 від 09.06.2015, укладеного з ФОП ОСОБА_4, яка є власником та іпотекодавцем.

Посилаючись на умови договору іпотеки та норми ст.12 Закону України "Про іпотеку", позивач вважає договір користування приміщенням недійсним та таким, що суперечить законодавству, а свої права - порушеними.

2. Стислий виклад суті рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів та мотиви їх прийняття

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 31.05.2016 у справі №924/364/16 (суддя Смаровоз М.В.), залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 09.08.2016 (судді: Філіпова Т.Л. - головуючий, Бучинська Г.Б., Василишин А.Р.), позов задоволено частково, зобов`язано ФОП ОСОБА_7 звільнити частину нежитлового приміщення площею 110 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1. В решті позову відмовлено.

Судові рішення мотивовано тим, що ФОП ОСОБА_7 займає частину приміщення на підставі договору оренди №01-15 від 09.06.2015, який є нікчемним в силу ч.3. ст. 12 Закону України "Про іпотеку".

Суди встановили наявність порушеного права іпотекодержателя ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та дійшли висновку про наявність підстав для його відновлення шляхом часткового задоволення позову.

3. Підстави, з яких оскаржено постанову апеляційного господарського суду

Не погоджуючись із постановою апеляційної інстанції, ФОП ОСОБА_4 звернулася до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати, і прийняти нове рішення про відмову у позові.

Скаржник, зазначаючи статтю 1 Закону України "Про іпотеку", вказує, що у позивача не виникло права користування або розпорядження майном, яке знаходиться в іпотеці, відповідно відсутнє порушене право.

Враховуючи, що правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів (ст. 1 ГПК України), право на позов у особи виникає після порушення відповідачем її права, тобто захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому і щодо якого невідомо, буде воно порушено чи ні.

Скаржник вказує, що суд апеляційної інстанції в порушення норм матеріального права не прийняв до уваги посилання позивача на те, що заборона ОСОБА_4 передавати предмет іпотеки в оренду без згоди іпотекодержателя протягом строку дії договору іпотеки кореспондується з таким способом захисту цивільних прав як примусове виконання обов`язку в натурі (п.5 ч.2 ст.16 ЦК України). Такий спосіб захисту, як заборона вчинення певних юридично значимих дій на майбутнє встановлено, як виняток, для власників майна нормою ч.2 ст.386 ЦК України.

У скарзі вказується, що обтяжень чи загрози пошкоджень предмету іпотеки не було, а навпаки вживались усі необхідні дії, не заборонені законом, на його належне утримання, що і підтверджується як договором оренди, так і актом прийому-передачі.

4. Доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу

Позивач у відзиві на касаційну скаргу вважає рішення апеляційного господарського суду законним та обґрунтованим, та просить залишити його без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Банк зазначає, що перебування відповідача у спірних приміщеннях є перешкодою для виконання позивачем рішення Хмельницького міськрайонного суду від 04.03.2014.

5. Обставини справи, встановлені господарськими судами попередніх інстанцій

23.05.2007 між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" як кредитором та ТОВ "Добряк" як позичальником укладено генеральну кредитну угоду № 014/08-11/8931.

24.05.2007 між АТ "Райффайзен Банк Аваль" як іпотекодержателем та ОСОБА_4 як іпотекодавцем укладено договір іпотеки, яким забезпечуються вимоги банку за генеральною кредитною угодою №014/08-11/8931 від 23.05.2007. За п.1.2 договору іпотеки предметом іпотеки є нежиле приміщення загальною площею 179 кв. м, що знаходиться в АДРЕСА_1, яке належить іпотекодавцю на підставі договору дарування.

Згідно п.п. 4.1.4 договору іпотекодавець зобов`язаний не відчужувати предмет іпотеки у будь-який спосіб та не обтяжувати його зобов`язанням з боку третіх осіб (зокрема, не передавати його в оренду, найм, не передавати в наступну заставу тощо) без отримання попередньої письмової згоди на це від іпотекодержателя.

При цьому судами встановлено, що 09.06.2015 між ФОП ОСОБА_4 як орендодавцем та ФОП ОСОБА_7 як орендарем укладено договір оренди нежитлового приміщення №01-15, відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає в користування частину належного йому нежитлового приміщення площею 110 кв. м, що знаходиться на першому поверсі будинку АДРЕСА_1.

Судами встановлено, що вказане іпотечне майно передано 09.06.2015 за актом прийому-передачі нежитлового приміщення в оренду за договором оренди без згоди ПАТ "Райффайзен Банк Аваль".

03.03.2016 ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" звернулося до ФОП ОСОБА_7 із вимогою про виселення із переданого в іпотеку банку приміщення, оскільки відповідного дозволу на передачу предмета іпотеки в користування ФОП ОСОБА_7 ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" не надавало. Такі дії власника майна грубо порушують умови договору іпотеки та спрямовані на погіршення його фізичного стану, що впливає на права банку, як кредитора, в частині повного задоволення грошових вимог шляхом реалізації предмета іпотеки з прилюдних торгів. Банком було зазначено, що станом на дату направлення цієї вимоги відкрито та триває виконавче провадження щодо звернення стягнення на вищевказане приміщення, яке готується до примусової реалізації з прилюдних торгів.

6. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору

Згідно ч.3. ст.9 Закону України "Про іпотеку" іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя передавати предмет іпотеки в оренду, користування.

За ч.3 ст.12 Закону України "Про іпотеку" правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Норми ст.20 ГК України, ст.16 ЦК України визначають способи захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення.

7. Мотиви та норми права, з яких виходить Вищий господарський суд України при прийнятті постанови

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

За ч.2 ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Встановивши відсутність згоди іпотекодержателя на передання в оренду майна, що є предметом іпотеки, господарські суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку, що зазначений договір оренди є нікчемним в силу ч.3. ст.12 Закону України "Про іпотеку".

Враховуючи встановленні обставини та норми ч.1 ст.216 ЦК України, ч.3. ст.9 Закону України "Про іпотеку", господарські суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що іпотечне майно передане в оренду без будь-якої правової підстави та всупереч волі іпотекодержателя.

Суди встановили, що перебування відповідача у іпотечному приміщенні порушує права банку як іпотекодержателя та є перешкодою для виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Банк звернувся до суду за відновленням становища, яке існувало до порушення, що прямо передбачено вищевказаними нормами права, та в цьому випадку полягає у звільненні відповідачем займаного приміщення.

8. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

З дотриманням передбачених законодавством меж перегляду справи в касаційній інстанції, заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права господарськими судами попередніх інстанцій, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судами обставин. Колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що оскаржувані рішення місцевого господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Відповідно до ст.1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ФОП ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 09.08.2016 у справі №924/364/16 залишити без змін.

Головуючий суддя С. Самусенко

Судді: О. Євсіков

І. Плюшко