ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2016 р. Справа № 911/2550/16

Розглянувши матеріали справи за позовом Приватного акціонерного товариства «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бориспільсортнасіннєовоч»

Бориспільської міської ради

про визнання договору недійсним та скасуваня запису про державну реєстрацію

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 65 від 12.08.2015 року);

від відповідача1:Спис О.І. (довіреність б/н від 21.09.2016 року).

від відповідача2: ОСОБА_2 (довіреність №12-34-283 від 26.01.2016 року).

обставини справи:

До Господарського суду Київської області звернулось Приватне акціонерне товариство «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бориспільсортнасіннєовоч» про визнання договору оренди землі б/н від 17.06.2004 року, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бориспільсортнасіннєовоч» та Бориспільською міською радою, недійсним та скасуваня запису про державну реєстрацію спірного права оренди землі № 6013492 від 13.06.2014 року.

В обгрунтування позовних вимог позивач стверджує, що він є власником магазину-павільйону «Мрія», розташованого за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул. Завокзальна 5, у звязку з чим, керуючись ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України, позивач звернувся до Бориспільської міської ради з проханням надати йому дозвіл на оформлення права оренди земельної ділянки, що розташована під магазином. Однак, позивачу було відмовлено у звязку з тим, що спірна земельна ділянка вже надана Бориспільською міською радою в оренду відповідачу на підставі спірного договору оренди землі. Відтак, враховуючи те, що позивач стверджує, що має переважне право на оформлення права власності або права користування на спірну земельну ділянку, на якій розміщений магазин, власником якого він є, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 12.08.2016 року порушено провадження у справі № 911/2550/16 та призначено справу до розгляду на 06.09.2016 року. Крім того, ухвалою від 12.08.2016 суд залучив до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Бориспільську міську раду.

В судовому засіданні 06.09.2016 року, у відповідності до ст. 77 ГПК України, судом оголошувалась перерва в розгляді справи на 21.09.2016 року.

29.08.2016 року через канцелярію суду від позивача надійшли письмові пояснення по суті спору.

21.09.2016 року третьою особою будо подано письмові пояснення по суті спору, якими остання просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову.

В судовому засіданні 21.09.2016 року представник відповідача надав письмові пояснення по суті позовних вимог, якими останній проти позову заперечує та просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання 21.09.2016 року не зявився, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив.

Також, в судовому засіданні 21.09.2016 року, оскільки позивач в обґрунтування позовних вимог здебільшого посилається на обставини щодо порушення третьою особою Бориспільською міською радою порядку надання спірної земельної ділянки відповідачеві - Товариству з обмеженою відповідальністю «Бориспільсортнасіннєовоч» за спірним договором оренди землі, суд дійшов висновку про необхідність залучення до участі у справі в якості іншого відповідача третю особу Бориспільську міську раду.

Ухвалою від 21.09.2016 року відповідно до ст. 24 Господарського процесуального кодексу України господарський суд залучив до участі у справі № 911/2550/16 в якості співвідповідача Бориспільську міську раду, розгляд справи відкладався до 11.10.2016 року.

В судовому засіданні 11.10.2016 року судом, у відповідності до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошувалась перерва в розгляді справи на 18.10.2016 року.

В судовому засіданні 18.10.2016 року позивач позовні вимоги підтримав та надав додаткові пояснення по суті спору, відповідачі проти позову заперечували.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані докази, суд

встановив:

Як вбачається з викладених у позові обставин, Приватне акціонерне товариство «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» (позивач) стверджує, що є власником магазину-павільйону «Мрія» на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.09.2009 року № 763.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Позивач стверджує, що з 27.03.2003 року є власником нерухомого майна - магазину «Мрія» та не відчужував його будь-яким передбаченим чинним законодавством способом. Тому, враховуючи положення ст. 377 Цивільного кодексу України має переважне право на оформлення права власності або права користування на земельну ділянку, на якій розміщений магазин.

Звернувшись до Бориспільської міської ради з проханням надати дозвіл на оформлення права оренди на земельну ділянку, що розташована під магазином, позивачу було відмовлено, в звязку з тим, що відповідна земельна ділянка вже перебуває у користуванні ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» (відповідач1).

Таким чином, позивач стверджує, що він є власником нерухомого майна магазину, а користувачем земельної ділянки, на якій розташований магазин, є відповідач1, що суперечить вимогам чинного законодавства.

У звязку з чим, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати Договір оренди землі від 17.06.2004 року, що укладений між Бориспільською міською радою та ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» недійсним та застосувати наслідки недійсності Договору оренди землі від 17.06.2004 року, що укладений між Бориспільською міською радою та ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч», а саме: скасувати запис про державну реєстрацію права оренди землі за номером 6013492 від 13.06.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до п. 2.27. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» зазначено, що як передбачено частиною другою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині, а тому якщо судами буде встановлено факт передачі в оренду земельної ділянки, на якій знаходиться майно (нерухомість), що належить іншій особі на праві власності, то відповідний факт є правовою підставою для визнання оспорюваного договору недійсним, оскільки відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Таким чином, позивач стверджує, що оскільки відповідачу1 надано в користування земельну ділянку, на якій розташована належна позивачу нерухомість, відповідний Договір оренди землі суперечить нормам чинного законодавства, що є підставою для визнання його недійсним.

Також, позивач звертає увагу суду, що спірний Договір оренди землі укладений 17.06.2004 року строком на 10 років, однак державну реєстрацію цього договору було здійснено лише 13.06.2014 року, тобто за три дні до припинення його дії. Наведене свідчить, що відповідач протягом майже 10 років безпідставно з порушенням вимог чинного законодавства України користувався земельною ділянкою. Також, після державної реєстрації спірного Договору в порушення його п. 15 у місячний строк не було оформлено відповідного ОСОБА_1 приймання-передачі.

Відповідно до п. 2.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» передбачено, що з позовами про визнання недійсними правочинів щодо земельних ділянок мають право звертатися сторони цих правочинів (договорів), а також інші зацікавлені особи, зокрема, особи, що мають право на придбання земельної ділянки, яка є предметом спірного договору.

Таким чином, позивач, який не є стороною Договору, стверджує, що правомірно звернувся з позовом як зацікавлена особа.

Відповідачем2 Бориспільською міською радою надано відзив, в якому відповідач2 проти позову заперечував, зазначив, що позивач безпідставно стверджує щодо наявності в нього права власності на магази, що не підтверджено також жодними доказами. Також, спірне майно не є нерухомістю і відповідні правовідносини не підпадають під кваліфікацію за ст. 377 Цивільного кодексу України.

Також, відповідач2 пояснив та надав докази, що за рішенням Державної технічної комісії від 25.12.1997 року павільйон-магазин ВАТ «Сортнасіннєовоч» по вул. Головатого (район з/д вокзалу) готовий до введення в експлуатацію. Спорудження вказаного павільйону здійснено ВАТ «Сортнасіннєовоч», господарським способом, на підставі дозволу Інспекції ДАБК № 205 від 18.12.1997 року протягом семи днів в період з 18.12.1997 року по 25.12.1997 року. Павільйон має показники: загальна площа - 45 кв.м., торгівельна площа 28,98 кв.м. Зазначене підтверджується ОСОБА_1 Державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом обєкту до експлуатації № 25 від 25.12.1997 року. Вказаний павільйон було введено в експлуатацію як тимчасову споруду, про що на ОСОБА_1 Державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом обєкту до експлуатації № 25 від 25.12.1997 року здійснено відмітку «ТИМЧАСОВО».

Фактично павільйон було змонтовано із металоконструкцій на території ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч», після чого за допомогою крану та вантажного автомобіля перевезено та встановлено в районі залізничного вокзалу на розі вулиць Головатого та Привокзальна в м. Борисполі. Землевідвід під розміщення павільйону ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» не здійснювався.

У звязку із зміною нумерації, павільйон-магазин по вул. Головатого, район з/д вокзалу, прийнято вважати таким, що знаходиться за адресою по вул. Привокзальній, 4-а. Зазначене підтверджується Довідкою № 37 від 03.04.2003 року, що видана ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» Комунальним підприємством «Виробниче управління комунального господарства» за підписом начальника управління ОСОБА_3.

Розділом 3 «Терміни та визначення понять» ДБН В.2.2- 23:2009 «Будинки і споруди підприємства торгівлі» визначено, що Павільйон - це торговельний об'єкт у роздрібній торгівлі, призначений для організації продажу товарів кінцевим споживачам, розміщений в окремій споруді полегшеної конструкції та має торговельну залу для покупців. Тут же визначено, що Малі архітектурні форми - це павільйони, кіоски, торговельні намети, рундуки тощо переважно збірно-розбірної конструкції, які застосовуються поряд із засобами благоустрою, включаючи невеликі споруди для відпочинку людей/покупців (лави, можливо тіньові навіси або перголи), урни для сміття, а також різноманітні елементи декоративно-прикладного мистецтва (наприклад, скульптури, декоративні басейни, фонтани тощо).

Таким чином, спірний павільйон-магазин «Мрія», площею 45,2 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Бориспіль, вул. Привокзальна, 4-а, є павільйоном і має статус малої архітектурної форми, а отже не є обєктом капітального будівництва та, відповідно, не являється обєктом нерухомого майна.

Крім того, павільйон-магазин «Мрія» площею 45,2 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Бориспіль, вул. Привокзальна, 4-а, був придбаний ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» у ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» за відплатним договором купівлі-продажу від 11.04.2003 року, який виконано сторонами у повному обсязі.

Також, законність укладення та повноту виконання Договору купівлі-продажу 11.04.2003 року, за яким ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» набуло у власність павільйон-магазин «Мрія» площею 45,2 кв.м., за адресою: м. Бориспіль, вул. Привокзальна, 4-А, було перевірено Контрольно-ревізійним управлінням в Київській області Контрольно-ревізійної служби в України в порядку Зустрічної перевірки своєчасності та повноти оприбуткування основних засобів, придбаних у ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» та правильності проведених взаєморозрахунків за період з 01.01.2001 року по 31.12.2003 року. Зустрічна перевірка ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» була здійснена КРУ 13.05.2004 року на виконання звернення Управління Служби Безпеки України в Київській області від 06.05.2003 року № 12/1123 та постанови слідчого з особливо важливих справ СВ УСБУ в Київській області від 06.05.2004 року, за наслідками перевірки складено Довідку від 13.05.2004 року.

Зустрічною перевіркою встановлено, що на виконання статутної діяльності ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» укладено з ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» договори на придбання основних засобів. Згідно договору купівлі-продажу від 11.04.2003 року товариством придбано павільйон-магазин «Мрія» на суму 23 220,00 грн. Розрахунок за придбані основні засоби проведено готівковими коштами засновників товариства, що внесені на розрахунковий рахунок ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч». Основні засоби отримано за довіреністю від 17.04.2003 року серія ЯЖЕ № 444054, виданою директору ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» ОСОБА_4 В бухгалтерському обліку ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» оприбуткування магазину проведено на підставі накладної від 18.04.2003 року № 86 та приймального акту №1 від 18.04.2003 року на суму 23 220,00 грн., в тому числі ПДВ.

Розрахунки за придбані основні засоби у ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» проведено своєчасно та в повному обсязі. В бухгалтерському обліку ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» придбані основні засоби відображено в складі основних засобів за ціною придбання.

Будь-яких порушень закону або договору при укладенні та виконанні Договору купівлі-продажу 11.04.2003 року, за яким ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» придбало у власність павільйон-магазин «Мрія» площею 45,2 кв.м., за адресою: м. Бориспіль, вул. Привокзальна, 4-а, КРУ під час Зустрічної перевірки 13.05.2004 року не встановило.

17.06.2004 року між Бориспільською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бориспільсортнасіннєовоч» було укладено Договір оренди земельної ділянки ВВЕ №422057, який посвідчено державним нотаріусом Бориспільської міської нотаріальної контори ОСОБА_5, реєстровий № 1926.

Таким чином, ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» є орендарем земельної ділянки площею 0,020 га, яку міськрадою передано ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» для розміщення та експлуатації придбаного ним павільйону.

Рішенням Виконавчого комітету Бориспільської міської ради № 979 від 25.08.2010 року «Про надання дозволу комунальному підприємству «Виробниче управління комунального господарства» на облаштування нових автобусних зупинок у м. Борисполі» дозволено комунальному підприємству «Виробниче управління комунального господарства» демонтувати існуючі автобусні зупинки та встановити власні чи орендовані автопавільйони для пасажирів міського транспорту зі зблокованими (не зблокованими) тимчасовими торговими обєктами, для чого розробити в управління містобудування та архітектури проект привязки автопавільйонів для пасажирів міського транспорту зі зблокованими (не зблокованими) тимчасовими торговими обєктами.

На виконання вказаного рішення за замовленням КП «ВУКГ» та ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» Управлінням містобудування та архітектури Бориспільського міськвиконкому розроблено проект привязки автопавільйону (автопавільйон зблокований з торговим обєктом) на розі вулиць Головатого-Привокзальна в м. Борисполі, який 30.11.2010 року погоджено головним архітектором м. Бориспіль з приміткою про те, що проект привязки автопавільйону погоджено до початку робіт з реконструкції кварталу під багатоквартирну забудову.

На підставі вказаного проекту привязки павільйон-магазин «Мрія» було реконструйовано, а саме до нього, як до тимчасового торгового обєкту, було добудовано автопавільйон, який використовується пасажирами міського транспорту за призначенням.

Зазначеним також підтверджується факт володіння та розпорядження ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» придбаним павільйоном-магазином «Мрія» за призначенням, а також підтверджується статус павільйону як тимчасового обєкту торгівлі, що підлягає демонтажу з початком робіт з реконструкції кварталу під багатоквартирну забудову.

Крім того, обставини щодо придбання ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» у ПАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» спірного павільйону-магазину «Мрія» досліджувались в матеріалах справи Господарського суду Київської області №911/3963/15 (рішення від 10.11.2015 року) за позовом ПАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» до ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» про витребування майна з чужого незаконного володіння, де предметом спору був той же павільйон-магазин «Мрія». За наслідками розгляду зазначеної судової справи рішенням від 10.11.2015 року у справі №911/3963/15, яке підтримане постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2016 року, в задоволенні позовних вимог ПАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» до ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» про витребування майна з чужого незаконного володіння павільйону-магазину «Мрія» відмовлено.

Згідно положень ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з рішення Господарського суду Київської області від 10.11.2015 року у справі № 911/3963/15, яке залишено без змін постановою Вищого господарського суду України від 26.04.2016 року, Приватне акціонерне товариство «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» зверталось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бориспільсортнасіннєовоч» про витребування майна, посилаючись на те, що відповідач незаконно займає павільйон-магазин, площею 42,9 м2, який знаходиться за адресою м. Бориспіль, вул. Головатого.

Як зазначає позивач, він є власником обєкту нерухомості (павільйон-магазин), площею 42,9 м2, який знаходиться за адресою м. Бориспіль, вул. Головатого. Зазначене, позивач підтверджує дублікатом Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.09.2009 року.

В ході розгляду спору судом встановлено правомірність укладення та виконання в повному обсязі укладеноо 11.04.2003 року між ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» та ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» договору купівлі-продажу, на підставі якого відповідач набув у власність павільйон-магазин «Мрія» площею 45,2 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Бориспіль, вул. Привокзальна, 4-А.

Також, встановлено, що павільйон не є обєктом нерухомого майна, тому між вказаними сторонами договору було укладено договір купівлі-продажу рухомого майна - павільйону.

Судом встановлено, що договір купівлі-продажу від 11.04.2003 року у судовому порядку не оскаржено, не розрізано та не визнано недійсним або нікчемним.

Отже, з наведеного суд дійшов висновку, що спірний павільйон-магазин, який позивач просить витребувати з володіння відповідача, належить відповідачу на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу від 13 квітня 2003 року.

Враховуючи, що договір купівлі-продажу від 11 квітня 2003 року у судовому порядку не оскаржено, не розрізано та не визнано недійсним або нікчемним, суд дійшов висновку, що спірне майно належить відповідачу на праві власності, тому, підстави для витребування зазначеного майна з володіння відповідача на користь позивача відсутні.

Таким чином, факт правомірності Договору купівлі-продажу та факт набуття права власності на павільйон встановлені в рішенні у справі № 911/3963/15 і відповідні висновки покладені в основу відмови в задоволенні вимоги про витребування майна, тому відповідні факти мають преюдиційне значення.

Відповідач1 в своїх поясненнях також проти позову заперечував, зазначив про безпідставність та не доведеність тверджень позивача, що він з 27.03.2003 року є власником нерухомого майна - магазину, та не відчужував його будь-яким передбаченим чинним законодавством способом. Також, відповідач1 надав пояснення та докази, що спірний павільйон-магазин «Мрія» є тимчасовою спорудою і не відноситься до обєктів нерухомості, з якими з огляду на ст. 377 Цивільного кодексу України повязано набуття прав на землю.

Зазначає, що магазин-павільйон «Мрія» перебував на балансі ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч», що підтверджується ОСОБА_3 про інвентаризацію основних засобів, які підлягають відчуженню ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» від 02.01.2003 року.

11.04.2003 року між ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» та ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» укладено Договір купівлі-продажу, на підставі якого останнє набуло у власність павільйон-магазин «Мрія» площею 45,2 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Бориспіль, вул. Привокзальна, 4-А.

Таким чином, павільйон-магазин «Мрій» площею 45,2 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Бориспіль, вул. Привокзальна, 4-А, був придбаний ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» уВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» за відплатним договором, який виконано сторонами договору у повному обсязі.

Також, відповідач1 в своїх поясненнях зазначив та надав докази фактичного користування та утримання павільйону-магазину з моменту його придбання. Зокрема, 01.06.2003 року між Управлінням державної служби охорони ГУ МВС України в Київській області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бориспільсортнасіннєовоч» було укладено Договір № БСП 1214 про надання послуг з охорони павільйону-магазину «Мрія». 20.06.2003 року між Бориспільським РЕМ та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бориспільсортнасіннєовоч» було укладено Договір про постачання електроенергії № 1019, за яким до павільйону-магазину «Мрія» постачалася електроенергія. Виконання договору про постачання електроенергії № 1019 від 20.06.2003 року підтверджується Звітами про використану електроенергію.

17.06.2004 року між Бориспільською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бориспільсортнасіннєовоч» було укладено Договір оренди земельної ділянки ВВЕ №422057, який посвідчено державним нотаріусом Бориспільської міської нотаріальної контори ОСОБА_5, реєстровий № 1926.

Отже, ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» є орендарем земельної ділянки площею 0,020 га, яку міськрадою передано ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» для розміщення та експлуатації придбаного ним павільйону.

Щодо посилання позивача на Свідоцтво про право власності від 08.09.2009 року, фактично таке Свідоцтво є дублікатом Свідоцтва про право власності від 27.03.2003 року, виданого на комплекс, який знаходиться за адресою: Київська обл., м. Бориспіль, вул. Завокзальна, 5. Тобто, вказаним дублікатом Свідоцтва підтверджується право власності ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» на майновий комплекс, місцезнаходження якого: м. Бориспіль, вул. Завокзальна, 5.

Згідно з ч. 2 ст. 191 Цивільного кодексу України до складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, до складу майнового комплексу може входити будь-яке майно, тому відсутні підстави стверджувати, що належне до майнового комплексу майно має статус нерухомості.

Згідно опису обєкту, що міститься у вказаному дублікаті Свідоцтва, окрім капітальних споруд, як складові комплексу вказані наружні сіті каналізації, наружні сіті водовідводу, наружні сіті газопроводу, наружні сіті освітлення підприємства, резервуар холодної води, дороги і площадки, огородження підприємства, наземні ємкості, павільйон в с. Олександрівка, та павільйон-магазин по вул. Головатого.

Згідно абз. 2 ч. 3 ст. 191 Цивільного кодексу України права на земельну ділянку та інші об'єкти нерухомого майна, які входять до складу єдиного майнового комплексу підприємства, підлягають державній реєстрації в органах, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно.

Позивачем не надано доказів здійснення державної реєстрації спірного об'єкту павільйону-магазину як нерухомого майна.

Таким чином, за наслідками розгляду спору судом встановлено, що спірне майно, з наявністю права власності на яке, позивач повязує необхідність переходу до нього прав на земельну ділянку, на якій розташоване таке майно, є тимчасовою спорудою Малою архітектурно формою, і позивачем не доведено, що таке майно є нерухомістю, а саме має капітальний фундамент і невіддільно повязане з земельною ділянкою.

Крім того, позивачем не обґрунтовано та не доведено наявності в нього права власності на таке майно з 2003 року, оскільки позивач відповідне твердження не доводить жодним доказом та не зазначає підстав наявності відповідного права власності з 2003 року. Натомість, з наданих відповідачем1 доказів та пояснень, судом встановлено, що в 2003 році позивачу було видано Свідоцтво про паво власності на цілісний майновий комплекс, на дублікат якого, виданий в 2009 році, позивач посилається в позові. Однак, з відповідного свідоцтва не можливо встановити, що спірний магазин-павільйон входив до цілісного майнового комплексу за Свідоцтвом.

В будь-якому випадку позивачем магазин було відчужено відповідачу1 в 2003 році і рішенням Господарського суду Київської області від 10.11.2015 року у справі № 911/3963/15 встановлено правомірність набуття відповідачем1 права власності на спірний магазин, наявність такого права з 2003 року і на момент судового розгляду справи № 911/3963/15, і саме відповідні факти були покладені в основу судового рішення про відмову в позові у звязку з відсутністю підстав для витребування у відповідача1 на користь позивача майна з чужого незаконного володіння, що з огляду на ст.35 Господарського процесуального кодексу України надає відповідним обставинам преюдиційності.

Таким чином, оскільки майно магазину-павільйону не підпадає під визначення ст. 377 Цивільного кодексу України, відповідно і ст. 120 Земельного кодексу України, оскільки не має ознак нерухомості, під відповідне майно земля позивачу не надавалась в користування і таке майно було продано позивачем на користь відповідача1, відсутні підстави стверджувати про наявність у позивача права набуття земельної ділянки та безпідставність користування відповідачем1 такою земельною ділянкою.

За наслідками розгляду спору судом встановлено відсутність у позивача права, на захист яких подано позов, оскільки спірне майне не є нерухомістю і не підпадає під кваліфікацію ст. 377 Цивільного кодексу України.

Крім того, матеріалами справи (наданими відповідачами доказами та поясненнями) спростовано факт наявності у позивача права власності на спірне майно, яке ним було правомірно продано відповідачу1 за відплатним договором купівлі-продажу, що досліджено також в ході розгляду справи Господарського суду Київської області від 10.11.2015 року у справі № 911/3963/15.

Таким чином, позовна вимога про визнання недійсним Договору оренди землі від 17.06.2004 року, що укладений між Бориспільською міською радою та ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч», задоволенню не підлягає.

Оскільки вимога про застосування наслідків недійсності Договору оренди землі від 17.06.2004 року, що укладений між Бориспільською міською радою та ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч», а саме: скасування запису про державну реєстрацію права оренди землі за номером 6013492 від 13.06.2014 року, є похідною від вимоги про визнання недійсним Договору оренди землі від 17.06.2004 року, в задоволенні якої відмовлено, відповідна вимога позивача також задоволенню не підлягає.

Враховуючи, що пропуск строку позовної давності є підставою для відмови в позові в разі наявності підстав для його задоволення, однак за наслідками розгляду спору по суті судом не встановлено підстав для задоволення позовних вимог і в позові відмовлено, питання пропуску строку позовної давності не підлягають дослідженню, оскільки не впливають на результат вирішення спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства України, повно та всебічно розглянувши матеріали справи господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги не доведені та не обґрунтовані, відповідачами спростовані, тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

вирішив:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 24.10.2016 р.

Суддя Т.П. Карпечкін