ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2016 р. Справа № 917/1075/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Барбашова С.В. , суддя Істоміна О.А.

при секретарі Белкіній О.М.

за участю представників сторін:

прокурор: Ногіна О.М. (посвідчення № 032167 від 11.02.15 р.)

позивача: не зявився

відповідача: ОСОБА_1 (дов. № 2 від 27 січня 2016 р.)

третьої особи: не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Державного підприємства «Полтавське державне лісогосподарське підприємство «Полтаваоблагроліс» (вх. № 2372П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від 16.08.2016 р. у справі № 917/1075/16

за позовом заступника прокурора Миргородської місцевої прокуратури (37600, Полтавська область, м. Миргород, вул. Кашинського,1 ) в інтересах держави в особі Сарівської сільської ради ( 37340, с. Сари, вул. Центральна,49, Гадяцький район, Полтавська область)

до Державного підприємства «Полтавське державне лісогосподарське підприємство «Полтаваоблагроліс» (вул. Артема,7/22,м. Полтава)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 екологічна інспекція у Полтавській області (вул. Коцюбинського, 6, м. Полтава,36039)

про стягнення 323 324, 89 грн.

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2016 р. заступник прокурора Миргородської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Сарівської сільської ради звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом про стягнення з Державного підприємства «Полтавське державне лісогосподарське підприємство «Полтаваоблагроліс» 323 324,грн., за відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконної порубки лісу.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 16.08.2016 року у справі 917/1075/16 (суддя Іваницький О.Т.) позов задоволено. Стягнуто з Державного підприємства «Полтавське державне лісогосподарське підприємство «Полтаваоблагроліс», код ЄДРПОУ № 31758362 ( вул. Артема,7/22,м. Полтава, 36014) 323 324 грн. 89 коп. шкоди, завданої державі внаслідок незаконної порубки лісу на р/рахунок 0055 Сарівської сільської ради, УДКС у Гадяцькому районі, код ЄДРПОУ № 37937713, для зарахування надходжень по коду бюджетної класифікації 24062100 Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності символ звітності 331 в установі банку Головне управління Державного казначейства України у Полтавській області, МФО 831019. Стягнуто з Державного підприємства Полтавське державне лісогосподарське підприємство Полтаваоблагроліс, код ЄДРПОУ № 31758362( вул. Артема,7/22,м. Полтава, 36014) судові витрати в сумі 4849 грн.86 коп. отримувач коштів УДКСУ у м. Полтава, код ЄДРПОУ №38019510 , МФО 831019, рахунок отримувача 3002 банк отримувача ГУДКСУ у Полтавській області, код класифікації доходів бюджету 22030101.

Відповідач подав на зазначене рішення до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

В обгрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що, на його думку, прокурором взагалі не надано доказів заподіяння державі матеріальної шкоди відповідачем. Так, заявник зазначає, що копія акту позапланової перевірки № 17/01-01-14 від 25.03.2015 р., на яку посилається прокурор у позові, не є належним доказом самовільної поруби на території ДП «Полтавське державне лісогосподарське підприємство «Полтаваоблагроліс», оскілки даний акт складено з порушеннями положень Порядку організації та проведення перевірок субєктів господарювання щодо дотримання природоохоронного законодавства.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 05.09.2016 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 05.10.2016 р.

Третьою особою 19.09.2016 р. надано за вх. № 9291 відзив на апеляційну скаргу, в якому проти апеляційної скарги відповідача заперечує, просить її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені усі фактичні обставини справи, яким надана належна правова оцінка. Крім того, просить розглянути справу без участі представника Державної екологічної інспекції у Полтавській області.

Прокурором 03.10.2016 р. надано за вх. № 9894 відзив на апеляційну скаргу, в якому проти апеляційної скарги відповідача заперечує, просить її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені усі фактичні обставини справи, яким надана належна правова оцінка.

Відповідачем 03.10.2016 р. за вх. № 9895 надано письмові пояснення в обгрунтування своїх вимог.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 05.10.2016 р. розгляд справи відкладено на 19.10.2016 р.

19.10.2016 р. за вх. № 10582 прокуратурою було надано додаткові пояснення у справі.

В судове засідання, призначене на 19.10.2016 р. представники Сарівської сільської ради та Державної екологічної інспекції у Полтавській області не зявились, хоча у відповідності до вимог чинного законодавства про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, натомість надіслали клопотання про розгляд справи без участі їх представників.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі зазначених представників за наявними у ній матеріалами у відповідності до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзивах на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до змісту позовної заяви та письмових пояснень прокурора від 18.10.16 р. №9163вих-16, правовою підставою позову є посилання на деліктне зобовязання, яке регламентується ст.ст. 1166, 1172 ЦК України.

Відповідно до приписів ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи, працівник відповідача ОСОБА_3, 26.11.2015 р. був засуджений вироком Гадяцького районного суду Полтавської області за скоєння злочину, передбаченого ст. 246 КК України незаконна порубка лісу (незаконна порубка дерев і чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях, що заподіяло істотну шкоду).

Вироком суду відносно ОСОБА_3, який набув законної сили, встановлено дві преюдиційні обставини спричинення шкоди під час виконання службових обовязків та розмір спричиненої шкоди.

Зокрема, у вироку Гадяцького районного суду Полтавської області від 26.11.2015 р. у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_3, зазначено:

«Наказом директора ДП «ПДЛП «Полтаваоблагроліс» № 59к від 31.03.2014 року ОСОБА_3 призначено на посаду майстра лісу Гадяцького агролісництва ДП «ПДЛП «Полтаваоблагроліс».

Згідно із Положенням «Про державну лісову охорону», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 976 від 16.09.2009 року, майстер лісу входить до складу Держлісоохорон, який має статус правоохоронного органу.

Відповідно до посадової інструкції майстра лісу від 01.04.2014 року, ОСОБА_3 належить до категорії керівника і є матеріально-відповідальною особою; здійснює керівництво працівниками на лісокультурних, лісозахисних, протипожежних та інших лісогосподарських роботах, вирощуванні лісового посадкового матеріалу та заготівлі лісового насіння на закріпленій за ним ділянці; здійснює оперативний, адміністративно-господарський контроль з охорони праці І рівня; організовує підготовку виробництва на дільниці; забезпечує розстановку бригад по об'єктах і робітників у бригадах; здійснює контроль за правильністю лісокористування, охороною і захистом лісу на закріпленій лісогосподарській дільниці; складає протоколи про порушення правил лісового законодавства і правил полювання та передає їх в лісництво; відповідає за стан охорони та захисту лісу; додержання працівниками дільниці трудової та виробничої дисципліни; охорону та збереження лісопродукції, яка вироблена на дільниці; облік матеріальних цінностей на дільниці.

01.04.2014 року директором ДП «ПДЛП «Полтаваоблагроліс» із майстром лісу ОСОБА_3 укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність за зберігання, відпуск та облік деревини на дільниці № 1 Гадяцького агролісництва Державного підприємства «Полтавське державне лісогосподарське підприємство «Полтаваоблагроліс» (далі Гадяцького агролісництва ДП «ПДЛП «Полтаваоблагроліс»).

Таким чином, ОСОБА_3, будучи майстром лісу, наділений відповідно до своєї посади організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, зловживаючи своїм службовим становищем, в порушення ст. 69 «Спеціальний дозвіл на використання лісових ресурсів» Лісового Кодексу України, діючи умисно, з корисливою метою заволодів та розтратив майно Гадяцького агролісництва ДП «ПДЛП «Полтаваоблагроліс» (), а саме 43-ма сироростучими деревами породи дуба, вартістю на загальну суму 323 324,89 грн. (висновок додаткової судово-економічної експертизи № 982 від 20.10.2015 року), що складає 531 неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Так, в грудні 2014 року, ОСОБА_3 підкупом схилив ОСОБА_4, до незаконної порубки 43 сироростючих дерев породи дуб на ділянці №1 кварталу 34 виділу 23 Гадяцького агролісництва ДП «ПДЛП «Полтаваоблагроліс». При цьому ОСОБА_3 особисто вказував ОСОБА_4, які необхідно спилювати дерева породи дуба.

В період часу із кінця грудня 2014 року та до середини січня 2015 року, ОСОБА_4 за допомогою бензопили марки «Husqvarna 240» спилював визначені ОСОБА_3 дерева породи дуба.

При цьому, ОСОБА_3Ф,, шляхом зловживання службовим становищем, безпосередньо контролював спиляння 43 дерев породи дуба ОСОБА_4 на ввіреній йому ділянці №1 кварталу 34 виділу 23 Гадяцького агролісництва ДП «ПДЛП «Полтаваоблагроліс».

Таким чином, ОСОБА_4, з метою власного незаконного збагачення, на прохання майстра лісу ОСОБА_3, в порушення норм ст. 69 Лісового кодексу України, без відповідного на те дозволу (лісорубного квитка) на ділянці №1 кварталу 34 виділу 23, що знаходиться за межами населеного пункту с. Малі Будища Гадяцького району Сарівської сільської ради та відноситься до байрачних та інших захисних лісів Гадяцького агролісництва ДП «ПДЛП «Полтаваоблагроліс» здійснив незаконну порубку 43 сироростучих дерев породи дуб, різними діаметрами на пнях, чим відповідно до Постанови «Про затвердження такс для обчислення розміру відшкодування шкоди заподіяної лісу» Кабінету Міністрів України № 665 від 23.07.2008 року, завдано істотна шкода державі на загальну суму 323 324,89 грн. (що складає 531 неоподатковуваний мінімум доходів громадян).».

Відповідно до приписів ч.4 ст. 35 ГПК України вирок суду має преюдиційну силу в частині і є є обовязковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Таким чином, вироком від 26.11.2015 р. у кримінальній справі № 526/2346/15-к встановлено, що спричинення шкоди відбулося під час виконання працівником підприємства свої посадових обовязків, а також встановлений розмір спричиненої шкоди, і дані факти не підлягають додатковому доведенню в силу приписів ч.4 ст. 35 ГПК України.

Оцінюючи підставність стягнення шкоди на користь держави з підприємства-лісокористувача, колегія суддів зазначає таке.

У відповідності до ст. 7,8 Лісового кодексу України ліси, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб'єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи.

У державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

Таким чином, ліси, якщо вони не перебувають у комунальній чи приватній власності, є державною власністю. Доказів, які посвідчують право власності відповідача або будь-якої іншої третьої особи щодо лісів за населеним пунктом с. Малі Будища Гадяцького району Полтавської області, матеріали справи не містять. Таким чином, за загальним правилом ці ліси належать державі.

У відповідності до ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Ст. 16 Лісового кодексу України передбачено, що право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами.

Згідно зі ст. 17 Лісового кодексу України у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, обласними, Київською. Севастопольською міськими державними адміністраціями; органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища. У разі прийняття рішення про надання лісів у постійне користування обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями таке рішення погоджується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища. Прийняття рішень Кабінетом Міністрів України не потребує погоджень з іншими органами.

Отже, відповідач є постійним лісокористувачем. Правовий статус відповідача, визначений ст. 19 Лісового кодексу України не дає підстави стверджувати про його статус власника лісу.

У відповідності до ст. 24. Лісового кодексу України збитки, завдані внаслідок порушення прав власників лісів, лісокористувачів та громадян, підлягають відшкодуванню в повному обсязі відповідно до закону. Ст. 47 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища передбачено, що ОСОБА_2 та місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища утворюються у відповідного місцевого бюджету за місцем заподіяння екологічної шкоди за рахунок частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, згідно з чинним законодавством.

Таким чином, збитки, завдані незаконною рубкою, завдані державі та підлягають відшкодування в дохід держави.

Посилання відповідача на ст. 19 Лісового кодексу України, зокрема щодо права на відшкодування збитків у випадках, передбачених законодавством, не виключає обов'язку відповідача відшкодувати збитки, заподіяні лісу внаслідок неправомірної бездіяльності (відсутності заходів по охороні лісу), що призвело до незаконного знесення дерев до ступеня припинення росту.

Посилання відповідача на ст. 35 ГПК України та ст. 62 Конституції України не стосується даного спору, оскільки відповідачем є юридична особа, працівниками якої здійснено злочин.

Крім того, пунктом 6.1.2. роз'яснення Вищого арбітражного суду України № 02-5/744 від 27.06.2001 передбачено, що при вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, заподіяної порушенням вимог лісового законодавства у випадках встановлення контролюючими органами при проведенні перевірок дотримання природоохоронного законодавства факту правопорушення, слід виходити з того, що обов'язки із забезпечення охорони, захисту; відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які й повинні нести відповідальність за невиконання та неналежне виконання обовязків, зокрема, за незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок та пошкодження дерев.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а також і постійні лісокористувачи вина яких полягає у допущенні та не перешкоджанні їх працівниками незаконному вирубуванню лісових насаджень (пошкодженню дерев) внаслідок неналежного виконання ними своїх службових обовязків.

Викладене кореспондується із висновками, викладеними у постановах ВГСУ від 09.02.2016 року у справі № 907/556/15, від 30.10.2014 року у справі № 909/308/14, від 22.10.2013 року у справі № 909/138/13-п від 29.07.2013 у справі № 5010/1287/2012-П-13/90, від 03.04.2012 року у справі № 5010/2141/2011-23/75, від 30 11.2011 року у справі № 6/102, від 17.09.2012 року у справі № 13/5025/399/12 та від 27.10.2011 у справі № 11/62-10 (у допуску останніх двох справ до провадження ВСУ відмовлено ухвалами ВГСУ від 26.11.2012 року та від 20.01.2012 року відповідно).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідачем ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не надано будь-яких доказів на спростування як доводів, викладених в позові. Заперечення відповідача фактично зводяться до того, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що акт позапланової перевірки № 17/01-01-14 від 25.03.2015 р., на який посилається прокурор у позові складений з грубими порушеннями.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що такі твердження відповідача позбавлені належної переконливості, оскільки згідно п. 1.4 Порядку організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 464 від 10.09.2008р., акт перевірки є документом, який фіксує факт проведення планових, позапланових перевірок суб'єктів господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища та його дотримання. Дії з проведення перевірки, або акт перевірки, складений за її наслідками, оскаржено не було, зауваження до акту перевірки - відсутні. Таким чином, факти викладені в акті перевірки є встановленим.

Крім того, колегія суддів зазначає, що факт спричинення шкоди, винність працівника підприємства и розмір спричиненої шкоди встановлені вироком суду, який відповідно до приписів ст. 35 ГПК України є преюдиційним для даної справи.

На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що твердження відповідача, викладені ним в апеляційній скарзі ґрунтуються на припущеннях, не доведені належними доказами, тоді як господарським судом першої інстанції в повній мірі зясовані та правильно оцінені обставини у справі та ухвалене ним рішення є законним та обґрунтованим, у звязку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Полтавське державне лісогосподарське підприємство «Полтаваоблагроліс» на рішення господарського суду Полтавської області від 16.08.2016 р. у справі № 917/1075/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 16.08.2016 р. у справі № 917/1075/16 залишити без змін.

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Істоміна О.А.