ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.10.2016 Справа № 920/871/16

за позовом ОСОБА_1 підприємства Буковина, м. Київ,

до відповідача ОСОБА_2 з додатковою відповідальністю МАЯК, с. Боромля, Тростянецький район, Сумська область,

про стягнення 291 035 грн. 40 коп.

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 з додатковою відповідальністю МАЯК, с. Боромля, Тростянецький район, Сумська область,

до відповідача ОСОБА_1 підприємства Буковина, м. Київ,

про стягнення 15 000 грн. 00 коп.

Суддя Жерьобкіна Є.А.

Представники сторін:

Від позивача не зявився;

Від відповідача ОСОБА_3 (довіреність № 1 від 29.03.2016);

При секретарі судового засідання Мудрицькій С.Ю.,

Суть спору: позивач подав позовну заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача 291 035 грн. 40 коп., в тому числі 269 000 грн. 00 коп. штрафу, 22 035 грн. 40 коп. збитків, у звязку з односторонньою відмовою відповідача від виконання договору поставки № 151015-1 від 15.10.2015.

21.09.2016 відповідач подав зустрічну позовну заяву від 20.09.2016 (вх. № 2536), в якій просить суд стягнути з ОСОБА_1 підприємства Буковина 15 000 грн. 00 коп. збитків, завданих у звязку з порушенням умов договору поставки № 151015-1 від 15.10.2015.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 22.09.2016 відповідно до ст. 60 Господарського процесуального кодексу України зустрічний позов прийнято для спільного розгляду з первісним позовом.

Позивач за первісним позовом у судове засідання не зявився, витребуваних ухвалою суду від 22.09.2016 доказів не подав.

Відповідач за первісним позовом підтримує зустрічні позовні вимоги у повному обсязі та просить суд відмовити у задоволенні первісного позову.

Обґрунтованого письмового відзиву на первісну позовну заяву відповідач за зустрічним позовом не подав.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій по справі, оскільки у дане судове засідання клопотання про відкладення розгляду справи не надходило, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд встановив:

15.10.2015 між сторонами укладено договір поставки № 151015-1, відповідно до умов якого відповідач зобовязується продати та передати у власність позивача, а останній зобовязується прийняти та оплатити зерно кукурудзу, українського походження, врожаю 2015 року, відповідно до умов договору.

У розділі 2 договору сторонами визначено вимоги щодо якості товару.

За умовами п. 2.1. договору, якість Товару повинна відповідати таким показникам: вологість, не більше 14%, сміттєва домішка, не більше 2,0%, зернова домішка, не більше 10,0%, битих 5,0%, пошкоджених 5,0 %.

За іншими показниками, не зазначеними у п. 2.1. цього Договору, товар має відповідати вимогам державних стандартів на відповідну сільськогосподарську культуру, та/або інших нормативно-технічних документів, чинних в Україні на момент здійснення поставки (п. 2.2. договору).

Відповідно до п. 2.3. договору, якщо товар, що поставлений відповідачем за показниками якості не відповідає вимогам, вказаним у даному договорі, то позивач має право відмовитись від придбання такого Товару або придбати такий товар за нижчою ціною, попередньо погодженою з Постачальником.

Згідно з п. 3.1., п. 3.2. договору, загальна кількість товару, що продається та передається покупцю постачальником визначається у відповідних додаткових угодах, що є невідємною частиною даного договору. Остаточна кількість Товару визначається сертифікованим складом визначеним відповідними додатковими угодами, що є невідємною частиною даного договору.

Ціна товару постачальником визначається у відповідних додаткових угодах, що є невідємною частиною договору (п. 4.1. договору).

Поставка здійснюється на умовах визначених у відповідних додаткових угодах, що є невідємною частиною даного договору (п. 5.1. договору)

Поставка Товару здійснюється партіями та оформлюється відповідними додатковими угодами (п. 5.2. договору).

Відповідно до п. 5.3. договору, термін поставки визначається окремо для кожної окремої партії товару, відповідно до додаткових угод до даного договору.

За умовами п. 6.1. договору, оплата вартості товару, що поставляється відповідно до умов даного договору, здійснюється шляхом 100% оплати товару, шляхом перерахування коштів на банківський рахунок продавця у відповідності до реквізитів зазначених у рахунку продавця протягом 1 (одного) банківського дня з моменту доставки товару покупцем на сертифікований склад, визначення відповідної кількості та якості товару даним складом та надання документів визначених п. 6.2. даного договору.

15 жовтня 2015 року між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору, згідно з якою відповідач зобовязався поставити позивачу зерно кукурудзи, українського походження, врожаю 2015 року у кількості 1000 т +/-10%, загальною вартістю 2 690 000 грн. 00 коп. Базові умови поставки: EXW с. Боромля, Тростянецький район, Сумська область; сертифікований склад: ТОВ «Зернова Індустрія», Сумська область, смт. Низи. Відповідач передає товар позивачу у термін до 23 жовтня 2015 року.

Відповідальність сторін визначена у розділі 7 договору.

Згідно з п. 7.4. договору, за односторонню відмову від виконання своїх зобовязань протягом дії даного договору постачальник сплачує штраф в розмірі 10 % від вартості товару, що мав бути поставлений.

Відповідно до п. 7.8. договору, сторона, яка порушила умови даного договору, відшкодовує іншій стороні спричинені своїми діями чи бездіяльністю збитки та втрачений прибуток у порядку, передбаченому чинним законодавством України.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 20 і 22 жовтня 2015 року здійснив оплату за товар у розмірі 1 240 000 грн. 00 коп. за 446 тон 097 кг. товару. Однак відповідачем було відвантажено лише частину оплаченого товару на загальну суму 884 579 грн. 60 коп. Частина з поставленого товару не відповідала якісним показникам передбаченими умовами договору, що було встановлено після проведення лабораторних аналізів якості товару, у звязку з чим позивач був вимушений повернути товар не належної якості відповідачу. Загальний обєм поставленого товару не належної якості склав 129 тон 620 кг. на загальну суму 348 677 гривень 80 копійок. Відповідач прийняв даний товар без жодних заперечень та зауважень, але після повернення товару не належної якості, почав ухилятися від виконання взятих на себе зобовязань, а саме відмовився здійснювати поставку товару. 29 жовтня 2015 року відповідачем було повернуто 355 420 гривен 40 копійок за оплачений, але не поставлений, товар та було повернуто 348 677 гривень 80 копійок за поставлений товар неналежної якості, після чого постачальник в односторонньому порядку відмовився виконувати взяті на себе обвязки з поставки товару. З урахуванням вказаного, на підставі п. 7.4. договору, відповідачу нарахований штраф за односторонню відмову від виконання своїх зобовязань в сумі 269 000 гривень 00 копійок. Крім цього, в результаті поставки товару невідповідної якості позивач поніс збитки у розмірі 22 035,4 грн. за прогін автотранспорту в обидві сторони.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог та своєї позиції по справі відповідач за зустрічним позовом вказує на те, що позивач без попередження та надання будь-яких пояснень відмовився прийняти товар, ніяких письмових або усних претензій щодо якості чи кількості товару не заявляв. На вимогу позивача, викладену у листі від 27.10.2015, відповідачем повернуто позивачу грошові кошти в сумі 355420,40 грн. Внаслідок вказаних дій позивача за первісним позовом, які відповідач за первісним позовом розцінює як односторонню відмову від взятих на себе зобовязань, ТДВ МАЯК поніс збитки, оскільки були затрачені технічні та трудові ресурси: завантаження автомобільного транспорту відповідача завантажувальною технікою, розвантаження автомобільного транспорту відповідача розвантажувальною технікою, пошкодження частини товару, який втратив свою товарну значимість. Затрати склали 15 000 грн., що включає в себе оплачувальну роботу працівників, використання вантажно-розвантажувальної техніки, залучення додаткових трудових та технічних ресурсів, а також втрату частини поставленого товару під час вантажно-розвантажувальних робіт.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 Цивільного кодексу України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина перша статті 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно зі ст. 665 Цивільного кодексу України, у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 670 Цивільного кодексу України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Статтею 673 Цивільного кодексу України визначено, що продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

Покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару (ст. 678 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції.

Згідно зі ст.. 549 Цивільного кодексу України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Статтею 615 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Правочин, яким скасовується чи обмежується відповідальність за умисне порушення зобов'язання, є нікчемним.

Статтями 32, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що позивачем за первісним позовом не підтверджено будь-якими доказами факту односторонньої відмови відповідача за первісним позовом від виконання своїх зобовязань.

Твердження позивача про поставку відповідачем неякісного товару у кількості 129 тон 620 кг. на загальну суму 348 677 грн. 80 коп. не підтверджені будь-якими належними та допустимими доказами.

Грошові кошти в сумі 355 420 грн. 40 коп. повернуті відповідачем позивачу за первісним позовом на вимогу останнього згідно з листом № 27/10/15 від 27.10.2015 року. Також сторони підтверджують факт повернення відповідачем позивачу за первісним позовом 348 677 грн. 80 коп.

Тобто, саме позивач за первісним позовом відмовився від прийняття товару, що поставлявся відповідачем та звернувся з вимогою про повернення сплаченої за товар грошової суми.

Таким чином, на підставі викладених обставин справи, з урахуванням приписів ст. ст. 670, 673, 615, 614 Цивільного кодексу України, умов укладеного між сторонами договору та додаткової угоди № 1 від 15.10.2015, оскільки позивач за первісним позовом не подав доказів в обґрунтування відмови від отримання поставленого відповідачем за первісним позовом товару, як і не подав доказів звернення до останнього з вимогами поставити товар, після повернення коштів, що виключає наявність вини відповідача та факт односторонньої відмови останнього від договірних зобовязань, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 269 000 грн. 00 коп. штрафу на підставі п. 7.4. договору є безпідставними та необґрунтованими, тому суд відмовляє у задоволенні первісного позову в цій частині.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Право на відшкодування завданих збитків виникає при наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків, причинного зв'язку між порушенням права та збитками, наявності винної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками.

Відповідно до ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 623 ЦК України відшкодуванню підлягають збитки, що завдані правопорушенням. Тобто відшкодуванню підлягають збитки, які знаходяться у причинному зв'язку з правопорушенням. За таких умов визнається, що причинний зв'язок між порушенням та збитками має бути безпосереднім або прямим.

Позивачем за первісним позовом не подано належних та допустимих доказів на підтвердження поставки відповідачем неякісного товару, у звязку з чим, за відсутності складу цивільного правопорушення, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 22 035 грн. 40 коп. збитків, повязаних з прогоном транспорту в обидві сторони через поставку відповідачем неякісного товару, є необґрунтованими та безпідставними, тому суд відмовляє у задоволенні первісного позову в цій частині.

Зустрічні позовні вимоги щодо стягнення з позивача за первісним позовом 15 000 грн. 00 коп. збитків, у звязку з відмовою позивача від отримання товару, які складаються з затрачених технічних та трудових ресурсів: завантаження автомобільного транспорту відповідача завантажувальною технікою, розвантаження автомобільного транспорту відповідача розвантажувальною технікою, пошкодження частини товару, який втратив свою товарну значимість, суд, з урахуванням викладених вище норм Цивільного кодексу України, вважає необґрунтованими належними та допустимими доказами, зокрема відповідачем за первісним позовом не подано обґрунтованого розрахунку суми завданих збитків, доказів наявності складу цивільного правопорушення, тому відмовляє у задоволенні зустрічного позову повністю.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за первісним позовом покладається на позивача за первісним позовом, судовий збір за зустрічним позовом покладається на відповідача за зустрічним позовом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні первісного позову відмовити.

2. У задоволенні зустрічного позову відмовити.

Повне рішення складено 20.10.2016

Суддя Є.А. Жерьобкіна