ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб-сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2016 р. Справа № 915/887/16

Господарський суд Херсонської області у складі судді Нікітенка С.В., при секретарі Гапоновій К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря, м. Одеса

до приватного підприємства "Втормет Сталь", м. Херсон

про стягнення 125542,87 грн.

За участю представників сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - директор ОСОБА_1

Суть спору: Державна екологічна інспекція Північно-Західного регіону Чорного моря звернулась до господарського суду Миколаївської області з позовом до приватного підприємства "Втормет Сталь" про стягнення заподіяних державі збитків у розмірі 125542,87 грн. Судові витрати по сплаті судового збору позивач просить суд покласти на відповідача.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує посиланнями на положення ст.ст. 20-2, 67, 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", ст. 33 Закону України "Про відходи" та ст.ст. 96, 211 Земельного кодексу України.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 16.08.2016р. позовну заяву Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря та додані до неї документи передано за підсудністю до господарського суду Херсонської області, оскільки відповідач зареєстрований за адресою - 73000, Херсонська область, м. Херсон, вул. Рози Люксембург, 11-Б.

19 серпня 2016 року справа № 915/887/16 надійшла до господарського суду Херсонської області.

Ухвалою від 22.08.2016р. суд порушив провадження у справі та призначив справу до розгляду на 20.09.2016р.

15 вересня 2016 року відповідач через канцелярію суду з супровідним листом подав відзив на позовну заяву, копію квитанції про направлення відзиву позивачу та копії статутних і реєстраційних документів.

У відзиві на позовну заяву відповідач просить суд повністю відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не доведено наявності всіх передбачених законом умов виникнення цивільно-правової відповідальності за завдання збитків.

Також 15 вересня 2016 року відповідач через канцелярію суду подав клопотання, в якому на підставі ст.ст. 22, 24 ГПК України просить залучити до участі у справі в якості відповідача-2 - ТОВ "ЗАВОД ОКЕАН". Дане клопотання суд прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи.

У судовому засіданні 20.09.2016р. суд повідомив представнику відповідача, що його клопотання про залучення до участі у справі в якості відповідача-2 - ТОВ "ЗАВОД ОКЕАН", буде розглянуто судом у наступному судовому засіданні, після надання позивачем пояснень по зазначеному клопотанню.

Ухвалою від 20.09.2016р. суд відклав розгляд справи на 11.10.2016р.

11 жовтня 2016 року до початку судового засідання на електрону адресу суду від позивача у справі надійшло клопотання, в якому позивач заперечує проти задоволення клопотання відповідача про залучення до участі у справі в якості відповідача-2 - ТОВ "ЗАВОД ОКЕАН", у зв'язку з чим просить суд відмовити відповідачу у задоволенні даного клопотання.

Представник позивача у судове засідання 11.10.2016р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, не зважаючи на ті обставини, що належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Будь-яких письмових заяв або клопотань на день розгляду справи від позивача щодо відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Подальше ж відкладення розгляду справи призведе до затягування судового процесу, що є порушенням приписів статті 22 ГПК України, зокрема, стосовно обов'язку сторін добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, неявка представника сторони у судове засідання може бути підставою для відкладення розгляду справи, коли з-за такої неявки неможливо розглянути певну справу.

Суд не визнавав явку сторін у судове засідання обов'язковою.

Отже, неявка у судове засідання представника позивача не унеможливлює розгляд справи № 915/887/16, не є підставою для відкладення її розгляду.

За таких обставин, справа розглядається без участі представника позивача, за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті.

Представник відповідача у судовому засіданні 11.10.2016р. позовні вимоги не визнав та у задоволенні позову просив відмовити, надавши аналогічні пояснення тим, які містяться у відзиві на позовну заяву.

Також у судовому засіданні представник відповідача підтримав клопотання про залучення до участі у справі в якості відповідача-2 - ТОВ "ЗАВОД ОКЕАН".

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд

в с т а н о в и в:

Матеріали справи свідчать, що 03.08.2015р. Державною екологічною інспекцією Північно-Західного регіону Чорного моря (надалі - позивач) під час планової перевірки щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства України ТОВ "ЗАВОД ОКЕАН", за адресою м. Миколаїв, Заводська площа, 1, було виявлено засмічення земельної ділянки металобрухтом поруч з добудованою набережною №1. Дана земельна ділянка знаходиться у суборенді приватного підприємства "Втормет Сталь" (надалі - відповідач).

Під час перевірки позивачем було виявлено, що площа засміченої ділянки, яка орендується відповідачем, склала 5,2*6,3м. Висота металобрухту у трьох точках склала 1,2м., 2,4м. та 3.1м.

За встановлене правопорушення позивачем, на директора ПП "Втормет Сталь" ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення від 16.09.2015р. №101119 та винесена постанова про накладання адміністративного стягнення №101119 від 16.09.2015р.

В обґрунтування позовних позивач посилається на ті обставини, що в результаті несанкціонованого розміщення відходів безпосередньо на землі, державі була заподіяна шкода у розмірі 125542,87 грн., яка розраховано згідно "Методики визначення розміру шкоди, зумовленої забрудненням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства", затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України № 171 від 27.10.1997р. та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 05.05.1998р. за №285/2725 (надалі - Методика).

Позивач зазначає, що відповідно до пп. 1.2. п. 1 Методики, вона встановлює порядок розрахунку розмірів відшкодування шкоди суб'єктами господарювання та фізичними особами в процесі їх діяльності через забруднення земель хімічними речовинами, їх засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами, і поширюється на всі землі України незалежно від форм їх власності.

Згідно з п. 3.3 методики, факти забруднення (засмічення) земель встановлюються уповноваженими особами, які здійснюють державний контроль за додержанням вимог природоохоронного законодавства шляхом оформлення актів перевірок, протоколів про адміністративне правопорушення та інших матеріалів, що підтверджують факт забруднення та засмічення земель.

Відповідно до пп. 5.1. п. 5 Методики, розміри шкоди обчислюються уповноваженими особами, що здійснюють державний контроль за додержанням вимог природоохоронного законодавства, на основі актів перевірок, протоколів про адміністративне правопорушення та інших матеріалів, що підтверджують факт засмічення земель, протягом шести місяців з дня виявлення порушення.

Позивач зазначає, що відповідач, порушуючи вимоги природоохоронного законодавства, які виразились у засмічені земельної ділянки, заподіяв державі збитків на суму 125542,87 грн.

Отже, з урахування того, що відповідачем в добровільному порядку суму збитків у розмірі 125542,87 грн., заподіяних державі внаслідок засмічення земельної ділянки не відшкодовано, позивач вважає, що з відповідача підлягає стягненню вказана сума збитків.

Дані обставини стали підставою для звернення позивача з позовною заявою до суду.

Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.

Проаналізувавши заявлені позовні вимоги з положеннями чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно з преамбулою Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" цей Закон визначає правові, економічні та соціальні основи організації охорони навколишнього природного середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь.

Відносини у галузі охорони навколишнього природного середовища в Україні регулюються цим Законом, а також розроблюваними відповідно до нього земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством (стаття 2 Закону).

Статтею 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачено, що підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди висвітлено у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди (її розмір); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою, в свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

Слід зазначити, що підставою звернення позивача до суду, стало порушення вимог природоохоронного законодавства, які призвели до засмічення земельної ділянки металобрухтом, внаслідок чого позивачем було складено Акт обстеження №3 від 05.08.2015р.

Відповідно до абзацу 2 статті 1 Закону України "Про відходи", відходи - це будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення.

Частина 1 статті 33 Закону України "Про відходи" закріплює, що зберігання та видалення відходів здійснюються відповідно до вимог екологічної безпеки та способами, що забезпечують максимальне використання відходів чи передачу їх іншим споживачам (за винятком захоронення).

Згідно частин 4, 5 наведеної статті зберігання та видалення відходів здійснюються в місцях, визначених органами місцевого самоврядування з врахуванням вимог земельного та природоохоронного законодавства, за наявності спеціальних дозволів, у яких визначені види та кількість відходів, загальні технічні вимоги, заходи безпеки, відомості щодо утворення, призначення, методів оброблення відповідно до встановлених лімітів та умови їх зберігання. Визначені для зберігання та видалення відходів місця чи об'єкти повинні використовуватися лише для заявлених на одержання дозволу відходів.

Забороняється несанкціоноване скидання і розміщення відходів у тому числі побутових у підземних горизонтах, на території міст та інших населених пунктів, на територіях природно-заповідного фонду, на землях природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, в межах водоохоронних зон та зон санітарної охорони водних об'єктів, у інших місцях, що може створювати небезпеку для навколишнього природного середовища та здоров'я людини (частина 7 статті 33 Закону України "Про відходи").

До обов'язків суб'єктів господарської діяльності у сфері поводження з відходами віднесено недопущення зберігання та видалення відходів у несанкціонованих місцях чи об'єктах (пункт з) частини 1 статті 17 Закону України "Про відходи").

Відповідно до пункту л) частини 1 статті 17 Закону України "Про відходи" суб'єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну навколишньому природному середовищу, здоров'ю та майну громадян, підприємствам, установам та організаціям внаслідок порушення встановлених правил поводження з відходами, відповідно до законодавства України.

Згідно із статтею 55 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", суб'єкти права власності на відходи повинні вживати ефективних заходів для зменшення обсягів утворення відходів, а також для їх утилізації, знешкодження або розміщення.

Розміщення відходів дозволяється лише за наявності спеціального дозволу на визначених місцевими радами територіях у межах установлених лімітів з додержанням санітарних і екологічних норм способом, що забезпечує можливість їх подальшого використання як вторинної сировини і безпеку для навколишнього природного середовища та здоров'я людей.

Частиною 2 статті 46 Закону України "Про охорону земель" на підприємства, установи, організації, а також громадян, діяльність яких пов'язана з накопиченням відходів, покладено обов'язок забезпечувати своєчасне вивезення відходів на спеціальні об'єкти, що використовуються для їх збирання, зберігання, оброблення, утилізації, видалення, знешкодження і захоронення.

Заборону ведення будь-якої господарської діяльності, пов'язаної з утворенням відходів, без одержання від спеціально уповноважених органів виконавчої влади у сфері поводження з відходами лімітів на обсяги утворення та розміщення відходів закріплено нормами ст. 32 Закону України "Про відходи".

Відповідно до ст. 43 Закону України "Про відходи" підприємства, установи, організації та громадяни України, а також іноземні юридичні і фізичні особи та особи без громадянства зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про відходи, в порядку і розмірах, встановлених законодавством України.

Як вже зазначалось, на підставі складеного акту відповідачу нараховано до стягнення 125542,87 грн. збитків, зумовлених засміченням земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Миколаїв, Заводська площа, 1.

Як вбачається з матеріалів справи, розрахунок шкоди здійснено відповідно до Методики визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 27 жовтня 1997 року № 171 (у редакції наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 4 квітня 2007 року № 149), яка розроблена відповідно до Законів України "Про охорону навколишнього природного середовища", Закону України "Про відходи" та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до пункту 2 Методики забруднення земель - накопичення в ґрунтах і ґрунтових водах внаслідок антропогенного впливу пестицидів і агрохімікатів, важких металів, радіонуклідів та інших речовин, вміст яких перевищує природний фон, що призводить до їх кількісних або якісних змін.

Відходи - це будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворюються у процесі людської діяльності і не мають подальшого використання за місцем утворення чи виявлення та яких їх власник повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення.

Засмічення земель - наявність на території земельних ділянок сторонніх предметів і матеріалів.

Пунктом 3 Методики передбачено порядок визначення забруднення (засмічення) земель, зокрема, зазначено, що землі вважаються забрудненими, якщо в їх складі виявлені негативні кількісні або якісні зміни, що сталися в результаті господарської діяльності чи впливу інших чинників. При цьому зміни можуть бути зумовлені не тільки появою в зоні аерації нових шкодочинних речовин, яких раніше не було, а і збільшенням вмісту речовин, що перевищує їх граничнодопустиму концентрацію, які характерні для складу незабрудненого ґрунту або у порівнянні з даними агрохімічного паспорта (для земель сільськогосподарського призначення).

Землі вважаються засміченими, якщо на відкритому ґрунті наявні сторонні предмети і матеріали, сміття без відповідних дозволів, що призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища.

Звідси, факт наявності сміття та ін. не є достатнім для того, щоб вважати землю засміченою і як наслідок виникнення обов'язку відшкодувати шкоду. Обов'язковою ознакою засмічення в розумінні методики є призведення до забруднення навколишнього природного середовища або ймовірність такого забруднення.

Як вбачається з матеріалів справи розрахунок розміру шкоди здійснено саме за засмічення земельної ділянки відходами промисловості за наступною формулою:

Ршз = А х Б х Гоз х Пдз х Кзз х Кнв х Кег, де

Ршз - розмір шкоди від засмічення земель, грн.;

А - питомі витрати на ліквідацію наслідків засмічення земельної ділянки, значення якого дорівнює 0,5;

Б - коефіцієнт перерахунку, що при засміченні земельної ділянки побутовими, промисловими та іншими відходами дорівнює 10, а небезпечними (токсичними) відходами - 100.

Гоз - нормативна грошова оцінка земельної ділянки, що зазнала засмічення, грн./м2;

Пдз - площа засміченої земельної ділянки, м2;

Кзз - коефіцієнт засмічення земельної ділянки, що характеризує ступінь засмічення її відходами, який визначається за додатком 6;

Кнв - коефіцієнт небезпеки відходів, який визначається за додатком 5;

Кег - коефіцієнт еколого-господарського значення земель визначається за додатком 2.

Судом перевірено розрахунок розміру шкоди в сумі 125542,87 грн., зумовленої засміченням земельної ділянки відходами промисловості та встановлено, що головними показниками, які вплинули на розрахунок є: нормативна грошова оцінка земельної ділянки, що зазнала засмічення (Гоз ); площа засміченої земельної ділянки (Пдз) та коефіцієнт засмічення земельної ділянки, що характеризує ступінь засмічення її відходами, який визначається за додатком 6 (Кзз).

Коефіцієнт перерахунку (Б) дорівнює 10, що вказує на засмічення земельної ділянки побутовими, промисловими та іншими відходами.

Пунктом 5.3. Методики визначено, що відходи, що спричинили засмічення земельної ділянки, класифікуються за 4 класами небезпеки згідно з ДСанПіН 2.2.7.029-99 "Державні санітарні правила і норми. Гігієнічні вимоги щодо поводження з промисловими відходами та визначення класу їх небезпеки для здоров'я населення", що затверджені постановою Головного державного санітарного лікаря України від 01 липня 1999 року №29, чинними нормативними документами у сфері поводження з відходами. Коефіцієнт небезпеки відходів (Кнв) у розрахунку, визначений згідно додатку 5, як малонебезпечні, і дорівнює 1, тобто має найнижчий показник;

Коефіцієнт еколого-господарського значення земель (Кег) (землі промисловості), визначено за додатком 2 дорівнює 1.

Як вбачається з розрахунку розміру шкоди (а.с. 17), нормативно-грошова оцінка 1 м.кв. земельної ділянки визначена в сумі 255,48 грн. і вказана відповідно до листа Управління Держгеокадастру у Миколаївському районі Миколаївської області Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області № 8-14.03-99.2-235/2-16 від 21.01.2016р..

Проте, суд не може погодитися з вказаною цифрою оцінки земельної ділянки, оскільки позивачем не надано Витяг з технічної документації про грошову оцінку земельної ділянки станом на час перевірки, також і не надано листа Управління Держгеокадастру № 8-14.03-99.2-235/2-16 від 21.01.2016р. Вищевказане свідчить про те, що розмір шкоди здійснено з порушенням, а тому вказана цифра оцінки земельної ділянки є невірною.

Щодо площі засміченої земельної ділянки (Пдз) та коефіцієнта засмічення земельної ділянки, що характеризує ступінь засмічення її відходами, який визначається за додатком 6 (Кзз), суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно додатку 10 до Методики визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства, джерелом визначення площі забрудненої ділянки та об'ємів відходів є акт про засмічення земель та матеріали спеціальних вишукувань.

Щодо наданої позивачем копії Акту обстеження засміченої земельної ділянки від 05.08.2015р., яким позивач обґрунтовує визначення площі засміченої земельної ділянки та об'єм відходів, то вказаний доказ суд не приймає до уваги та відхиляє, оскільки вказаний Акт складений в односторонньому порядку - лише представниками позивача. Також і відсутні відомості про причини не ознайомлення та не підписання даного Акту представником відповідача - ПП "Втормет Сталь", та чи взагалі отримував відповідач даний Акт.

З викладеного слідує, що позивачем не надано суду первинних документів, які б вказували, яким чином була визначена площа засміченої земельної ділянок та об'єм відходів, які знаходились на цих площах. Як вбачається з додатку 10 до Методики, дані щодо площі та об'єму мають бути визначені шляхом спеціальних вишукувань.

Таким чином, Акт обстеження засміченої земельної ділянки від 05.08.2015р., не розцінюються судом, як належні та допустимі докази у справі, на яких можуть ґрунтуватись висновки суду.

Суд звертає увагу, що згідно додатку 10 до Методики, дані щодо площі та об'єму мають бути визначені шляхом спеціальних вишукувань, чого позивачем дотримано та виконано не було.

Отже, до Акту обстеження № 3 від 05.08.2015р. були включені дані, які не підтверджені документально.

Згідно статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Згідно статтею 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Необхідно відмітити, що позивач вважає, що добровільний факт сплати директором відповідача штрафу у розмірі 1700,00грн., накладеного згідно постанови від 16.09.2015р. №101119 за результатами проведеної перевірки, свідчить про заподіяння шкоди ПП "Втормет Сталь" навколишньому природному середовищу.

Підставою для накладення штрафу згідно постанови про накладення адміністративного стягнення позивач зазначає псування земель сільськогосподарських та інших земель виробничими відходами та іншими відходами.

Так, відповідно до ст. 52 КУпАП псуванням сільськогосподарських та інших земель, відбувається, зокрема, і виробничими та іншими відходами.

Проте, наявність постанови від 16.09.2015р. про накладення адміністративного стягнення на директора ПП "Втормет Сталь" та сплата останнім вказаного штрафу не дає підстав вважати, що відповідач погодився із зазначеним порушенням та завданою шкодою.

Слід зазначити, що відповідач не заперечує факт самого засмічення частини земельної ділянки, проте не погоджується з самою процедурою перевірки, зокрема, здійсненим розрахунком заподіяної шкоди.

Розрахунок розміру відшкодування шкоди, зумовленої засміченням земельної ділянки відходами промисловості, суд не приймає як належний доказ, оскільки останній не підтверджений документально.

Як наголошувалось вище, в деліктних правовідносинах наявність шкоди має довести позивач. Однак, із врахуванням вищевикладених обставин, суд вважає, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факт наявності шкоди, що і виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено розміру спричиненої шкоди, тобто одного із обов'язкових елементів цивільно-правової відповідальності передбаченої ст. 1166 ЦК України, а тому відсутні підстави для її відшкодування.

З огляду на викладене, суд відмовляє в задоволенні позову.

Щодо клопотання відповідача про залучення до участі у справі в якості відповідача-2 - ТОВ "ЗАВОД ОКЕАН" (код ЄДРПОУ - 38842020), то суд визнав його таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, Вищий господарський суд України у п. 1.3 постанови пленуму від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначив, що ГПК не зобов'язує господарський суд задовольняти клопотання сторони про залучення до участі у справі іншого відповідача. При вирішенні питання про задоволення клопотання щодо залучення до участі у справі іншого відповідача слід виходити з підстав клопотання та їх обґрунтованості.

Суд звертає увагу, що відповідно до п.4.2.3. договору суборенди нерухомого майна №30000/12-2015 саме на суборендаря, тобто на ПП "Втормет Сталь" покладений обов'язок підтримки об'єкту суборенди в належному санітарно-технічному стані (а.с. 22).

Крім того, відповідно до п."Б" ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов'язані додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля.

Отже, в даному випадку, з клопотання відповідача щодо залучення до участі другого співвідповідача та з матеріалів справи, не вбачається наявності тих обставин, які б свідчили, про необхідність залучення до участі у справі ТОВ "ЗАВОД ОКЕАН", у якості відповідача-2.

Таким чином, суд відмовляє відповідачу у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі № 915/887/16 в якості відповідача-2 - ТОВ "ЗАВОД ОКЕАН".

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення і повідомлено представнику відповідача про дату складення повного рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено 19.10.2016р.

Суддя С.В. Нікітенко