ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.10.16р. Справа № 904/8033/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Південьтранссервіс" (м. Дніпро)

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (м. Київ) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (м. Дніпро)

про зміну умов договору № ПР/ДН-1-13156/НЮ від 08.04.2013

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник (довіреність від 26.09.2016);

ОСОБА_2 - керівник (витяг з Єдиного державного реєстру

юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців);

ОСОБА_3 - представник (довіреність від 18.10.2016);

від відповідача: ОСОБА_4 - юрисконсульт відділу (довіреність № 726 від 27.04.2016);

ОСОБА_5 - провідний юрисконсульт (довіреність № 591 від 19.04.2016)

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Південьтранссервіс" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (м. Київ) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач), в якій просить суд внести зміни до договору № ПР/ДН-1-13156/НЮ від 08.04.2013, шляхом викладення:

- Преамбули договору в наступній редакції: "Товариство з обмеженою відповідальністю "Південьтранссервіс", в особі директора ОСОБА_2, що діє на підставі Статуту, з одного боку, іменований надалі "Власник колії" і Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" регіональної філії "Придніпровська залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", в особі начальника структурного підрозділу "Дніпропетровська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Придніпровська залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" ОСОБА_6, та в особі першого заступника начальника дирекції залізничних перевезень структурного підрозділу "Дніпропетровська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Придніпровська залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" ОСОБА_7, що діють на підставі довіреності, посвідченої 19 квітня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрованої в реєстрі за № 545 іменований надалі "Контрагентом", спільно іменовані "Сторони", уклали додаткову угоду, про нижченаведене.";

- пункт 2.2 діючого договору викласти у наступній редакції: "Орієнтовна ціна договору становить 220 953,92 грн. (двісті двадцять тисяч дев'ятсот п'ятдесят три гривні 92 копійки) грн., у тому числі ПДВ 36 825,65 грн. Вартість проходження одного вагону згідно калькуляції (дод. №1 додається) становить 531,40 (п'ятсот тридцять одна грн. 40 коп.) грн., в у тому числі ПДВ - 88,57 грн. Остаточна ціна договору розраховується виходячи із зазначеної в цьому пункті вартості проходження одного вагону.";

- доповнити розділ 6 "Відповідальність сторін" пунктами 6.6., 6.7. наступного змісту: "6.6. При несвоєчасній оплаті "Контрагентом" (два й більше місяці, за надані послуги) "Власник колії" має право припинити подачу вагонів на адресу "Контрагента" з наступним повідомленням начальника ст. Нижньодніпровськ Вузол.

6.7. Якщо залізнична колія або стрілочний перевід, що належать "Контрагенту", та примикають до залізничної колії "Власник колії", знаходяться у технічно несправному стані та/або не відповідають вимогам правил технічної експлуатації, "Власник колії" має право припинити подачу вагонів на адресу "Контрагента" (закрити стрілочний перевід для проїзду по прямій ділянці шляху з повідомленням начальника станції Нижньодніпровськ Вузол та "Контрагента" у письмовій формі).";

- Розділ "Юридичні адреси та банківські реквізити сторін в частині "Контрагент" викласти в такій редакції: "Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" Україна, 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, Регіональна філія "Придніпровська залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" Україна, 49602, м.Дніпропетровськ, проспект Дмитра Яворнщького, 108, Код в , п/р 7468 в філії - Дніпропетровське обласне управління ПАТ "Державний ощадний банк України", код банку 305482.". У позовній заяві позивач посилається на норми статей 626, 627, 628, 651 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 13.09.2016 порушено провадження у справі та її розгляд призначено в засіданні на 28.09.2016.

Від позивача надійшов лист (вх.суду 59820/16 від 28.09.2016), до якого він долучив витребувані ухвалою суду від 13.09.2016 документи.

У судове засідання 28.09.2016 з'явилися представники позивача та відповідача.

У судовому засіданні 28.09.2016 представником відповідача було заявлено усне клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з необхідністю надання часу для підготовки відзиву на позов. Вказане клопотання було задоволено судом.

У зв'язку з викладеним, у судовому засіданні 28.09.2016 у відповідності до частини 3 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 05.10.2016; ухвалою суду в порядку статті 65 Господарського процесуального кодексу України було зобов'язано сторін надати додаткові докази по справі.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.суду 61504/16 від 05.10.2016), в якому він проти задоволення позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що відповідно до статті 632 Цивільного кодексу України зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановленим законом або договором. Крім того, відповідач звертає увагу на принцип свободи договору, а також на відсутність правових норм, які б встановлювали обов'язок сторін вносити зміни щодо збільшення ціни до договору про експлуатацію залізничної під'їзної колії у випадках інфляційних процесів або збільшення витрат власника залізничної під'їзної колії на її обслуговування, а також не передбачення умовами договору від 08.04.2013 № ПР/ДН-1-13156/НЮ можливості зміни ціни у бік її збільшення.

Від позивача надійшло клопотання (вх.суду 61751/16 від 05.10.2016), в якому він просить суд долучити до матеріалів справи копію фінансового звіту за 9 місяців 2016 року.

У судове засідання 05.10.2016 з'явилися представники позивача та відповідача.

У судовому засіданні 05.10.2016 представник позивача виклав та обґрунтував позовні вимоги, просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Вимоги ухвали суду позивачем були виконані у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 05.10.2016 проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні 05.10.2016 у відповідності до частини 3 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 19.10.2016.

Вказане свідчить про достатність часу для підготовки до судового розгляду, подання заперечень та доказів в обґрунтування своєї позиції.

Від відповідача надійшло клопотання (вх.суду 63944/16 від 18.10.2016), в якому він просив суд долучити до матеріалів справи додаткові докази.

У судове засідання 19.10.2016 з'явилися представники позивача та відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні 19.10.2016 наполягав на задоволенні позовних вимог, з підстав, що наведені у позовній заяві.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, просив врахувати доводи, викладені у відзиві на позовну заяву.

Під час розгляду даної справи, судом було враховано, що відповідно до частини 3 статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України господарський суд створює необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Судом також враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі, а також представниками позивача та відповідача у судовому засіданні 19.10.2016 наголошено на тому, що ними долучені до матеріалів справи всі докази, необхідні для правильного вирішення спору.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина 1 статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши представників позивача та відповідача, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Так, 08.04.2013 між Державним підприємством "Придніпровська залізниця" (далі - контрагент, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Південьтранссервіс" (далі - власник колії, позивач) було укладено договір № ПР/ДН-1-13156/НЮ (далі - договір), відповідно до умов якого власник колії зобов'язується надавати контрагенту послуги з надання в експлуатації під'їзної колії від стрілочного переводу № 5 до стрілочного переводу № 10 Нижнього парку станції Нижньодніпровськ-Вузол, що належить власнику колії для безперешкодної подачі та прибирання вагонів на дезпромпункт, а контрагент - прийняти та оплатити їх (пункт 1.1. договору).

У пунктах 9.1. та 9.2. договору сторони визначили, що термін дії договору встановлюється з моменту його підписання і до 31.12.2013, а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік на тих самих умовах, якщо жодна із сторін не заявить побажання про розірвання договору не менше ніж за один місяць до закінчення терміну його дії.

Доказів визнання недійним або розірвання вказаного договору сторонами суду не надано.

У розділі 4 договору сторони визначили строк та місце надання послуг, а саме:

- строк надання послуг власником колії: з 01.04.2013 до 31.12.2013 (пункт 4.1. договору);

- місце надання послуг: станція Нижньодніпровськ-Вузол Державного підприємства "Придніпровська залізниця" (пункт 4.2. договору).

У розділі 2 договору сторони погодили ціну договору, а саме:

- контрагент за використання під'їзної колії власника колії проводить оплату за прохід одного вагону (подача та прибирання) згідно договірної ціни (додаток № 1), що є невід'ємною частиною договору (пункт 2.1. договору);

- орієнтовна ціна договору становить 391 684 грн. 48 коп., у тому числі ПДВ 65 280 грн. 75 коп. (пункт 2.2. договору).

До договору сторонами було також підписано додаток № 1 - Договірну ціну, в якій вказано, що сторони прийшли до згоди, що ціна проходження одного вагону (подача та прибирання) від стрілочного переводу № 5 до стрілочного переводу № 10 Нижнього парку станції Нижньодніпровськ-Вузол, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Південьтранссервіс", для безперешкодної подачі та прибирання вагонів на дезпромпункт становить 72 грн. 16 коп., в тому числі ПДВ 12 грн. 03 коп.

Згідно з пунктом 1.2. договору обсяги послуг за договором можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків.

Відповідно до пункту 2.3. договору ціна договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін.

У відповідності до пунктів 1.2. та 2.3. договору, в процесі його виконання сторонами було укладено додаткову угоду № 2 до договору, в якій, у зв'язку із скороченням фінансування сторони дійшли згоди зменшити орієнтовну ціну договору на 170 730 грн. 56 коп., змінити та викласти в наступній редакції пункт 2.2. договору: "2.2. Орієнтовна ціна договору становить 220 953 грн. 92 коп., у тому числі ПДВ 20% - 36 825 грн. 65 коп.".

Як було встановлено під час розгляду справи, дія спірного договору автоматично продовжувалася в останнє - до 31.12.2016.

При цьому, 06.06.2016 позивачем направлено відповідачу лист № І-11/16 з пропозицією розглянути два оригінали додаткової угода № 3 до договору № ПР/ДН-1-13156/НЮ від 08.04.2013, в якій позивач пропонував внести наступні зміни:

- Преамбули договору викласти в наступній редакції: "Товариство з обмеженою відповідальністю "Південьтранссервіс", в особі директора ОСОБА_2, що діє на підставі Статуту, з одного боку, іменований надалі "Власник колії" і Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" регіональної філії "Придніпровська залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", в особі начальника структурного підрозділу "Дніпропетровська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Придніпровська залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" ОСОБА_6, та в особі першого заступника начальника дирекції залізничних перевезень структурного підрозділу "Дніпропетровська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Придніпровська залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" ОСОБА_7, що діють на підставі довіреності, посвідченої 19 квітня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрованої в реєстрі за № 545 іменований надалі "Контрагентом", спільно іменовані "Сторони", уклали додаткову угоду, про нижченаведене.";

- пункт 2.2 діючого договору викласти у наступній редакції: "Орієнтовна ціна договору становить 220 953,92 грн. (двісті двадцять тисяч дев'ятсот п'ятдесят три гривні 92 копійки) грн., у тому числі ПДВ 36 825,65 грн. Вартість проходження одного вагону згідно калькуляції (дод. №1 додається) становить 531,40 (п'ятсот тридцять одна грн. 40 коп.) грн., в у тому числі ПДВ - 88,57 грн. Остаточна ціна договору розраховується виходячи із зазначеної в цьому пункті вартості проходження одного вагону.";

- доповнити розділ 6 "Відповідальність сторін" пунктами 6.6., 6.7. наступного змісту: "6.6. При несвоєчасній оплаті "Контрагентом" (два й більше місяці, за надані послуги) "Власник колії" має право припинити подачу вагонів на адресу "Контрагента" з наступним повідомленням начальника ст. Нижньодніпровськ Вузол.

6.7. Якщо залізнична колія або стрілочний перевід, що належать "Контрагенту", та примикають до залізничної колії "Власник колії", знаходяться у технічно несправному стані та/або не відповідають вимогам правил технічної експлуатації, "Власник колії" має право припинити подачу вагонів на адресу "Контрагента" (закрити стрілочний перевід для проїзду по прямій ділянці шляху з повідомленням начальника станції Нижньодніпровськ Вузол та "Контрагента" у письмовій формі).";

- Розділ "Юридичні адреси та банківські реквізити сторін в частині "Контрагент" викласти в такій редакції: "Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" Україна, 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, Регіональна філія "Придніпровська залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" Україна, 49602, м.Дніпропетровськ, проспект Дмитра Яворнщького, 108, Код в , п/р 7468 в філії - Дніпропетровське обласне управління ПАТ "Державний ощадний банк України", код банку 305482.".

Вказаний лист з додатковою угодою було отримано відповідачем 13.06.2016 (а.с.19-22).

Відповідачем було надано відповідь - лист № ЦЦМ-12/195 від 22.06.2016, в якому він відмовився підписувати додаткову угоду із запропонованими позивачем умовами, посилаючись на те, що запропонована позивачем вартість послуг є завищеною у 3,9 рази та є необґрунтованою. У вказаному листі відповідач зазначив, що державно врегульований рівень вартості вказаних послуг складає 113 грн. 58 коп. без ПДВ.

В той же час, позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги в частині внесення змін до умов спірного договору щодо вартості послуг, посилається на Звіт з надання послуг "Розрахунок вартості користування залізничною колією власності ТОВ "Південьтранссервіс" при виконання маневрів з подачі та прибирання вагонів локомотивом станції Нижньодніпровськ-Вузол", складеним Дніпропетровським національним університетом залізничного транспорту імені академіка ОСОБА_9 (а.с.24-39). Так, у вказаному звіті визначено, що сумарні витрати на утримання під'їзної колії ТОВ "Південьтранссервіс" складають 553 грн. 52 коп. (з ПДВ).

Відповідач не погоджується із внесенням змін до умов спірного договору, а також вважає запропоновану позивачем вартість послуг необґрунтованою, що і є причиною спору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 11.1. договору будь-які зміни й доповнення до договору дійсні тільки, якщо вони зроблені в письмовій формі мовою оригіналу договору й підписані уповноваженими представниками обох сторін.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Крім того, стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

При цьому, згідно з положеннями частини 1 статті 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

При наявності істотної зміни обставин, що істотно порушила баланс інтересів сторін, сторони спочатку здійснюють спроби щодо зміни або розірвання договору за взаємною згодою, як зазначено у частині 1 статті 651 Цивільного кодексу України.

Відповідно до приписів статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Так, у позовній заяві позивач зазначає, що 09.06.2016 направив відповідачу додаткову угоду, в якій виклав пропозицію змінити умови договору. При цьому, відповідач відмовився від підписання запропонованої позивачем додаткової угоди, що і стало причиною звернення із позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Суттєвою зміною обставин в розумінні статті 652 Цивільного кодексу України є непередбачена зміна зовнішніх обставин, яка не залежить від волі сторін. При цьому обставини повинні змінитись настільки, що якби сторони могли це передбачити , вони не уклали би такий договір або уклали би його на інших умовах.

Разом з цим, при наявності суттєвої зміни обставин, зміна договору за рішенням суду допускається лише у виключних випадках. Для цього, крім наявності чотирьох умов передбачених частиною 2 статті 652 Цивільного кодексу України, необхідна наявність, ще однієї з двох умов: розірвання договору суперечить громадським інтересам, або потягне для сторін збитки, що значно перевищують витрати необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Так, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Враховуючи зміст Постанови Верховного суду України від 27.02.2012 за № 3-9гс12, закон пов'язує можливість зміни договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов визначених частиною 2 статті 652 Цивільного кодексу України при істотній зміні обставин.

Відповідно, при зверненні з вимогами про зміну умов договору, на підставі статті 652 Цивільного кодексу України на позивача покладається, у відповідності до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок довести ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог.

При цьому, наявності усіх чотирьох умов, необхідних для зміни договору, у зв'язку із істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, позивачем не доведено.

До вказаного висновку суд приходить з огляду на наступне.

За визначенням, наведеним у статті 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку, відповідно погіршення становища товариства внаслідок необхідності виконання договірних зобов'язань, різке погіршення умов ведення господарської діяльності не є підставою вважати, що зміна обставин, про яку зазначає позивач, зумовлена причинами, які останнім не могли бути усунуті після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від нього вимагалися.

Також суд зазначає, що зміна економічної ситуації є комерційним ризиком сторін договору, а тому ці обставини не можуть вважатися підставами для зміни або розірвання договору.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить також із наступного.

Відповідно до частини 1 статті 189 Господарського кодексу України ціна є вираженим у грошовій формі еквівалентом одиниці товару (продукції, робіт, послуг, матеріально-технічних ресурсів, майнових та немайнових прав), що підлягає продажу (реалізації), який повинен застосовуватися як тариф, розмір плати, ставки або збору, крім ставок і зборів, що використовуються в системі оподаткування.

Згідно зі статтею 190 Господарського кодексу України вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні регульовані ціни. Вільні ціни визначаються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб'єкта господарювання.

Відповідно до частини 1 статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, а частиною 2 цієї статті встановлено, що зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Наведена позиція також викладена у Постановах Верховного Суду України від 21.04.2010, від 26.05.2010 (справа № 6-3821св10).

Отже, наявність усіх обов'язкових умов для зміни договору, передбачених частиною 2 статті 652 Цивільного кодексу України, відсутня.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Слід зазначити, що частиною 4 статті 179 Господарського кодексу України також закріплено принцип свободи договору, який визначає, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Отже, цивільно-правовий договір є правовою формою узгодження волі сторін, спрямованої на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків і з моменту укладення договору всі його умови стають однаково обовязковими для виконання сторонами.

У відповідності до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до приписів статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Положеннями статті 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем, у відповідності до статей 33-34 Господарського процесуального кодексу України, не було надано суду доказів наявності істотної зміни обставин, та позивачем, в силу приписів вищевикладених норм, не доведено істотної зміни обставин, наявність яких є підставою для внесення до договору змін, про які просить позивач, як і не було надано доказів того, що в момент укладення договору позивач був впевнений у тому, що така зміна обставин не настане.

Також, позивачем не надано доказів в підтвердження неможливості здійснювати виконання зобов'язань за договором в частині надання послуг за умов, які погоджені сторонами у договорі.

Оскільки, позивачем не доведено наявності істотної зміни обставин, а також, одночасно всіх чотирьох умов, у разі настання яких, відповідно до частини 2 статті 652 Цивільного кодексу України, договір може бути змінений за рішенням суду, у зв'язку із чим, у суду відсутні підстави для зміни договору № ПР/ДН-1-13156/НЮ від 08.04.2013, а тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Судовий збір у сумі 1 378 грн. 00 коп. відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Керуючись нормами статтями 1, 4-5, 32, 33, 34, 36, 38, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя ОСОБА_10